Ухвала
Іменем України

27 лютого 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-4182 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 ,ОСОБА_3
розглянувши касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції та потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5

встановив
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито. Цивільний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

З судових рішень вбачається, що 29 липня 2012 року приблизно о 19 год 35 хв, біля гаражу, розташованого напроти буд. АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 сталася сварка, в ході якої ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, заподіяв ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 531 від 10 жовтня 2012 року, тілесне ушкодження у вигляді переломів

9-го та 10-го ребра лівої половини грудної клітини, що відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Не погодившись з постановленим щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції та потерпілий звернулися до суду з касаційними скаргами.

У своїй касаційній скарзі прокурор просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не навів висновки про те, що діяння інкриміноване ОСОБА_5 дійсно мало місце, що воно містить склад злочину передбачений ч. 1 ст. 122 КК та не наведено жодного доказу яким підтверджено вину ОСОБА_5 . Вказує, що Апеляційний суд проігнорував порушення, що були допущені судом першої інстанції та права потерпілого на відшкодування матеріальної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі вказує на неправильне, на його думку, застосування норм матеріального та процесуального права. На думку потерпілого, оскарженими судовими рішеннями винність ОСОБА_5 не встановлена, чим порушенні його права на відшкодування збитків.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, що встановлено
Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК.

Зі змісту оскаржених судових рішень вбачається, що 29 липня 2012 року ОСОБА_5 вчинено злочин, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до злочинів середньої тяжкості. На час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пройшло більше п`яти років. У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_5 подав заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Суд першої інстанції, в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 КПК, розглянувши заяву ОСОБА_5 , його пояснення де він визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, його захисника, який підтримав заяву обвинуваченого думку прокурора, потерпілого та його представника, які не заперечували проти задоволення вищевказаної заяви, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Доводи прокурора, що аналогічні доводам апеляційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні рішення , оскільки суд першої інстанції не виконав вимог ст. 372 КПК, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та є безпідставними.

Необґрунтованими є і твердження потерпілого про відсутність в судовому рішенні висновку щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, оскільки останній встановлені судом фактичні обставини та кримінально-правову оцінку своїх дій

не оспорював та визнав себе винним, про що прямо зазначено в оскаржених судових рішеннях.
Твердження прокурора та потерпілого про порушення прав потерпілого на відшкодування завданих збитків є помилковими, оскільки, закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду наведено переконливі мотиви прийнятого рішення, дано вичерпну відповідь на доводи апеляційної скарги.

Неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судових рішень, у касаційних скаргах прокурора та потерпілого не наведено, а тому підстав для задоволення їхньої касаційної скарги немає.
Таким чином, у касаційній скарзі прокурор та потерпілий не навів переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційних скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарг немає.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК,

постановив
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції та потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: