Справа № 357/2166/18
1-кп/357/724/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.03.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000008 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, 07.11.2014 призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , сержант, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем. Відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII;

- від 06.05.2014 №454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII;

- від 21.07.2014 №607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 № 1595-VII;

- від 14.01.2015 №15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII,

з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

07.11.2014 сержант ОСОБА_6 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за контрактом та направлений для проходження навчання до військової частини НОМЕР_3 .

В подальшому, 26.12.2014 сержант ОСОБА_6 направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (до 30.06.2017 польова пошта НОМЕР_4 ), яка дислокується в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї ж військової частини № НОМЕР_5 від 28.12.2014 останнього призначено на посаду номера обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону та поставлено на всі види забезпечення.

В подальшому, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №165 від 09.06.2016 сержант ОСОБА_6 призначений на посаду командира бойової машини командира відділення 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону.

15.02.2017 сержанту ОСОБА_6 була надана відпустка терміном на 10 діб, з якої останній мав повернутись 25.02.2017 до вказаної військової частини, яка дислокується в АДРЕСА_2 по Олександрійському бульвару.

Наказом №126 від 01.05.2017 сержант ОСОБА_6 вважається таким, що з 01.05.2017 знаходиться в розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 .

Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_6 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

ст.ст. 4, 9, 11, 16, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, сержант ОСОБА_6 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, 25.02.2017 в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та по 06.02.2018 включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

07.02.2018 сержант ОСОБА_6 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

19 березня 2018 року між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. ст. 468-472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з вищезазначеною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 за участі адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.407 ч.4 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 ч.1 п. п.1, 2 КК України, ч. 2 ст. 76 КК України.

Розглядаючи в порядку ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні заявив, що при укладенні вищезазначеної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке, враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і кримінальна відповідальність за вказаний злочин передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, участь в антитерористичній операції на території Східної України.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, не з`явлення на військову службу без поважних причин, що вчинено в умовах особливого періоду.

Заслухавши учасників кримінального провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між підозрюваним ОСОБА_6 та заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України підполковником юстиції ОСОБА_3 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000008 від 13.02.2018 року.
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 ч.1 п.1, п.2, ч. 2 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 ,