Справа№646/8312/17
Провадження№1-кп/646/245/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002118 від 04.10.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великописарівка, Великописарівського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою,не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.11.2010 року вироком Бєлгородського суду Бєлгородської області за ч.2 ст.228, ст.188, ч.3 ст.69 КК Російської федерації до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 місяців,

-11.11.2011 року вироком Дергачівського районним суду Харківської області за ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком на 2 роки,

-05.06.2014 року Червонозаводським районним судом міста Харкова за ч.1 ст.187, ст.186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 01.08.2017 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 засудженний вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.187, ст.186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнившись 01.08.2017 за відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і переховування не став, і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 03.10.2017 року о 16 годині 2 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні торгового центру Таврія-В», що розташований за адресою: м. Харків, пр-т. Гагаріна, 30, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи побачив, що у ячейці камери схову № «38» вищевказаного супермаркету знаходиться жіноча сумка.

Так, ОСОБА_5 , вирішив таємно викрасти сумку, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до скляної дверці ячейки №38, яка була зачинена на врізний замок, ключем від іншої ячейки, який був у нього в наявності, відчинив замок ячейки камери схову №«38», тим самим незаконно проник до ячейки камери схову торгового центру «Таврія-В», звідки таємно викрав жіночу сумку темно-синього кольору, яка для потерпілої матеріальної цінності не становить. У середині вказаної сумки знаходився мобільний телефон ТМ «Самсунг», модель Galaxy J3, на 8 ГБ, золотого кольору, вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №4970 від 08.11.2017 становить 1785 гривень, а також мобільний телефон ТМ «Нокиа» на 2-сим карти, посвідчення ветерана праці на ім`я ОСОБА_4 , які для потерпілої матеріальної цінності не становлять. Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями завдав потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1785 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 не одружений, не працюючий, раніше судимий, за скоєння корисливих злочинів, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.187, ст.186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнившись 01.08.2017 за відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і переховування не став, і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності через 2 місяця, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, суд вважає щире каяття у скоєнні злочину та добровільне відшкодування матеріальної шкоди у сумі 5000, 00 гривень, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України є рецидив злочинів.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проаналізувавши зазначені обставини, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, наведених вище даних про особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, висловлену під час судових дебатів, з метою досягнення цілей покарання, визначених ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у виді позбавлення волі.

Судові витрати відповідно до ст. 124 КК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підстав ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз № 4970 від 08.11.2017 року у сумі 395,48 грн.

Речовий доказ:

жіночу сумку із тканини темно-синього кольору, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 - вважати повернутою законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1