Справа № 363/2282/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/178/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 13.02.2018

УХВАЛА
Іменем України

13 лютого 2018 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турінськ Росія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.11.2016 року Вишгородським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 09.12.2016 року Вишгородським районним судом Київської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 70 ч.4 КК України у виді 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Вишгород Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.
Вирішено питання речових доказів.
ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, 5.05.2017 року у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, а саме грошових коштів з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за наступних обставин.
Так, 25.05.2017 року близько 11 години 30 хвилин перебуваючи в АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 побачив ОСОБА_10 , що є особою похилого віку, який пересувався за допомогою милиці, вирішив пограбувати останнього та запропонував ОСОБА_7 .
Усвідомлюючи, що їх дії здійснюються відкрито для потерпілого та носять протиправний характер, ОСОБА_7 погодившись з ОСОБА_9 щодо пограбування ОСОБА_10 , та для реалізації свого злочинного умислу, близько 11 години 40 хвилин на Т-подібному перехресті вул. Гріненка між будинками 8-Б та АДРЕСА_5 наздогнали потерпілого та підійшли ззаду, після чого ОСОБА_7 став із правої сторони останнього та почав його словесно відволікати, а саме запитав в нього: «Чи це вулиця Шкільна?» та показав правою рукою в правий бік, а ОСОБА_9 в цей час підійшов з лівого боку до ОСОБА_10 та із лівої нагрудної кишені сорочки дістав грошові кошти у сумі 1020 грн., після чого з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В обґрунтуванні вказує, що судом при призначенні покарання не в повній мірі було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, також звертає увагу, що у вироку суд не мотивував належним чином що вказує на розкаяння обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, крім того судом не було враховано обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, а саме: вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким, з урахуванням вимог ч.1 ст.69 КК України, призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтуванні вказує, що має на утриманні неповнолітніх дітей та ряд захворювань, чого судом першої інстанції в повному обсязі враховано не було, крім того, зазначає про угоду між ним та прокурором, відповідно до якої за скоєне ним кримінальне правопорушення йому мало бути призначено більш м`яке покарання.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вважає вирок суду законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а доводи апеляційної скарги суперечливими та такими, що не відповідають вимогам Закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, які підтримали судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання, то відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинувачених, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, позитивно характеризуються, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають. Судом враховано і те, що ОСОБА_9 неодноразово судимий, одружений, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей.

Призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останніх та попередження нових злочинів, тому доводи прокурора про м`якість призначеного покарання ОСОБА_7 , та доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про призначення йому більш м`якого покарання, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, органами досудового слідства, прокурором і судом дії ОСОБА_7 кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб. Саме за ознакою вчинення грабежу за попередньою змовою групою осіб дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною другою статті 186 КК України.

Відповідно до частини четвертої статті 67 Кримінального кодексу України, якщо будь-яка обставина, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Тому доводи прокурора в частині визнання обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, є безпідставними.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор вважає другою обтяжуючою обставиною покарання ОСОБА_7 - вчинення ним злочину щодо особи похилого віку, однак, з такими доводами погодитись неможливо.

Пункт 6 частини 1 статті 67 КК України передбачає таку обставину, що обтяжує покарання, як вчинення злочину щодо малолітнього, особи похилого віку або особи, що перебуває в безпорадному стані.

Потерпілий ОСОБА_10 , відповідно до обвинувального акту, а також анкетних даних, встановлених судом, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час вчинення щодо нього злочину мав вік 58 років та не є пенсіонером за віком.

В безпорадному стані потерпілий також не перебував, адже під час вчинення щодо нього злочину розумів природу дій обвинувачених, а після того, як ОСОБА_9 витягнув гроші з його кишені, вдарив останнього палицею, що підтверджено під час розгляду справи по суті.

Отже, доказами, що досліджені судом (показання обвинувачених, потерпілого) твердження прокурора про існування такої обставини як похилий вік потерпілого або перебування останнього у безпорадному стані - спростована.

Також прокурор в апеляційній скарзі вказує на нещирість розкаяння ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак, колегія суддів вважає, що висновок суду про щирість розкаяння ОСОБА_7 у вчиненні злочину є обґрунтований та належним чином вмотивований.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнавав себе винуватим у вчиненні злочину, сприяв слідству, погодившись на слідчий експеримент, намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду, вибачився перед потерпілим і до судового розгляду особисто, і в судовому засіданні.
Тому, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді: