Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

1 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000451 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повторно відкрито викрав чуже майно за наступних обставин.

18 січня 2015 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_7 разом зі своїми знайомими ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , побачили раніше незнайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , майно яких вирішили відкрито викрасти і вступили між собою в попередню злочинну змову.

Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, дочекались, коли потерпілі наблизились до них. Після цього, особа, матеріали щодо якої виділено, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, кулаком правої руки завдав удар в обличчя ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 штовхнув потерпілого, від чого той впав на землю, відчувши фізичний біль, чим подолали волю останнього до опору. Надалі ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділено, завдавали ОСОБА_9 удари по голові та в різні частини тіла, чим заподіяли легкі тілесні ушкодження у виді синців у лівій скронево-виличній ділянці, на лівій вушній раковині, в лівій завушній ділянці та садно в нижньощелепній ділянці зліва, і вказана особа, перевіривши вміст кишень потерпілого, відкрито викрала з правої передньої кишені джинсів належний тому мобільний телефон LG L70 Dual вартістю 2 000 гривень з сім-картками операторів мобільного зв`язку Київстар і life та грішми на рахунку.

Водночас ОСОБА_11 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 та особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з метою подолання опору їх спільним злочинним діям, наблизився до ОСОБА_10 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, завдав потерпілому кілька ударів в голову та обличчя, від яких той впав, після чого продовжив завдавати удари ногами та кулаком в голову та по тулубу, чим спричинив фізичний біль та заподіяв легкі тілесні ушкодження у виді синців на повіках правого ока, нижньої губи ліворуч, осадження передньої поверхні лівого колінного суглобу, саден кінцівок.

Після цього ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з місця вчинення злочину втекли, а належним ОСОБА_9 майном розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому майнової шкоди на загальну суму 2 050 гривень.
Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 .
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а саме, допит потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_8 , посилаючись на незгоду з оцінкою, яку дав суд першої інстанції їхнім показанням.

У клопотанні обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про надання доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Як стверджує ОСОБА_7 , ОСОБА_9 образливими виразами спровокував ОСОБА_12 , який у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого, не зміг оцінити небезпечність посягання та обстановку захисту і вдарив того в обличчя. Після цього він, захищаючи ОСОБА_12 , і також, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, не зміг оцінити відповідність заподіяної шкоди небезпечності посягання та обстановці захисту, відштовхнув потерпілого від ОСОБА_12 , а коли той впав, то злякався і кілька разів вдарив ОСОБА_9 по тулубу, тобто у стані необхідної оборони вчинив дії, які формально містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з чим згідно з ч.4 ст.36 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності.

З метою перевірки цих обставин він і ОСОБА_12 під час досудового розслідування та в суді першої інстанції неодноразово заявляли клопотання про проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події кримінального правопорушення, які безпідставно проігноровані слідством та судом.

Крім того, обвинувачений просить змінити йому запобіжний захід, що обґрунтовує перебуванням на стаціонарному лікуванні та необхідністю надання йому медичної допомоги у вузькопрофільному лікувальному закладі, що неможливо в умовах СІЗО. При цьому вважає, що суд незаконно застосував до нього запобіжний захід у виді тримання, оскільки від суду він не ухилявся і про дату, час і місце розгляду справи не повідомлявся.

Заслухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотань, думку захисника на підтримку клопотання обвинуваченого і обвинуваченого на підтримку клопотання захисника, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотань належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно з ч.3 ст.333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.
Згідно з ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Дані про те, що під час допиту судом першої інстанції потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_8 було допущено порушення, або залишилися не з`ясованими певні обставини, у матеріалах провадження відсутні. Захисник брала участь у розгляді справи судом першої інстанції і мала можливість реалізувати надані їй процесуальні права під час допиту цих осіб.

Клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент не заявлялися. До того ж, обґрунтовуючи необхідність проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 викладає обставини вчиненого правопорушення, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки про такі обставини ні обвинувачений, ні свідок ОСОБА_8 суду не повідомляли.

Отже, передбачені законом підстави для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та надання доручення органу досудового розслідування провести певну слідчу дію відсутні.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке судом першої інстанції йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Під час досудового розслідування до нього було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Копію ухвали підготовчого судового засідання від 17.04.2015, за результатами якого було призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта на 11 годину 30 хвилин 14.05.2015, ОСОБА_7 отримав, однак у судове засідання не прибув без поважних причин. У наступному судовому засіданні 05.06.2015 він повідомив про неприбуття за станом здоров`я, однак доказів на підтвердження цього не надав. Будучи належним чином повідомлений про судове засідання на 13.07.2015, обвинувачений знову не прибув, а тому ухвалою суду першої інстанції від 28.07.2015 до нього було застосовано привід і 17.09.2015 за клопотанням прокурора обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Після звільнення з-під варти 15.11.2015 у зв`язку із закінченням строку дії ухвали ОСОБА_7 викликався в судове засідання по телефону на 16.03.2016, однак не з`явився, у зв`язку з чим до нього в черговий раз застосовувався привід на 30.03.2016. Після оголошення 30.03.2016 перерви в судовому засіданні, в якому ОСОБА_7 брав участь, у наступні засідання він знову перестав з`являтися, його привід виконати не представилося можливим у зв`язку з відсутністю за місцем проживання, а тому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2016 матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було виділено в окреме провадження, оголошено розшук обвинуваченого, кримінальне провадження зупинено і надано дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали кримінального провадження та процесуальна поведінка ОСОБА_7 , який був присутній у судових засіданнях, повідомлявся про дату, час і місце наступних засідань після оголошення перерв, спростовують доводи в його клопотанні про відсутність належного сповіщення і переконливо свідчать про наявність ризику переховування від суду, і навіть з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого не дають підстав вважати що альтернативні запобіжні заходи будуть достатніми для запобігання передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам.

А тому клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 про повторне дослідження фактичних обставин кримінального провадження, доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту і зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу відмовити.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3