Провадження № 11-кп/780/1171/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 45 07.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
7 грудня 2017 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілих та прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач, Чернігівської області, українця, громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невиннуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ст. 340, ч. 1 ст. 364 КК України ( в ред. до 04.06.2014 року) за відсутністю в його діяннях даних складів злочинів.

Як видно із вироку суду органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в незаконному перешкоджанні організації та проведенню зборів та мітингів, що були вчиненні службовою особою та зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ст. 340 КК України, ч.1 ст. 364 КК України (в редакції чинній до 04.06.2014), за наступних обставин:

розпорядженням Чернігівського міського голови від 09.06.2006 № 122-рос ОСОБА_7 призначений на посаду начальника юридичного відділу Чернігівської міської ради.

ОСОБА_7 , працюючи на посаді начальника юридичного відділу Чернігівської міської ради, згідно наданих повноважень виконував організаційно розпорядчі обов`язки, у зв`язку з чим відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України являвся службовою особою.

Відповідно до ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є додержання Конституції і законів України, інших нормативно правових актів, додержання прав та свобод людини і громадянина.

Чернігівською обласною організацією політичної партії «Демократичний Альянс» у відповідності до вимог ст. 39 Конституції України завчасно, а саме: 21 та 22 листопада 2013 року до Чернігівської міської ради надіслано повідомлення про проведення з 23.11.2013 на Красній Площі м. Чернігова безстрокового мирного зібрання (акції) «Я обираю ЄС».

23.11.2013 начальник юридичного відділу Чернігівської міської ради ОСОБА_7 , діючи незаконно усупереч вимогам ст. 39 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», умисно зловживаючи службовим становищем, з метою перешкодити громадянам в реалізації їх прав на мирні зібрання та з метою сприяння колишньому Президенту України ОСОБА_9 в узурпації влади в державі, використовуючи при цьому службове становище всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що відсутня будь яка небезпека порушення громадського порядку, загроза виникнення заворушень та заподіяння шкоди здоров`ю, правам та інтересам громадян при проведенні мирного зібрання (акції) «Я обираю ЄС», а також розуміючи, що викладені в листі Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області від 23.11.2013 № 526, адресованому Чернігівському міському голові, факти щодо неможливості забезпечення безпеки громадян та безпеки громадського порядку в місці проведення вказаного мирного зібрання є надуманими і не відповідають дійсності, підготував, підписав та направив для розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву від 23.11.2013 за № 931/13 та заяву про уточнення предмету даного позову від 23.11.2013 року з вимогою заборонити Чернігівській обласній організації політичної партії «Демократичний Альянс» та іншим суб`єктам (фізичним чи юридичним особам, громадським об`єднанням та політичним партіям, в тому числі зі статусом юридичної особи) під час проведення мирних масових зібрань (пікетування, хода, демонстрація, мітинг тощо) встановлювати малі архітектурні форми (намети, кіоски, навіси, у тому числі тимчасові та пересувні), використовувати звуко та кіно- відтворюючу апаратуру з 23 листопада 2013 року по 7 січня 2014 року на Красній Площі м. Чернігова та прилеглих вулицях Шевченка, Магістрацькій, Гетьмана Полуботка та проспекту Миру.

Цього ж дня ОСОБА_7 особисто взяв участь у розгляді Чернігівським окружним адміністративним судом справи № 825/4330/13-а за заявленим ним позовом та підтримав незаконні позовні вимоги.

З урахуванням поданих ОСОБА_7 і підтриманих ним у судовому засіданні надуманих доводів щодо наявності небезпеки порушенню громадського порядку, загрози виникненню заворушень та заподіяння шкоди здоров`ю, правам та інтересам громадян під час проведення мирного зібрання «Я обираю ЄС» позовна заява Чернігівським окружним адміністративним судом була задоволена.

Так, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.11.2013 року прийнято рішення обмежити право на мирне зібрання шляхом заборони Чернігівській обласній організації політичної партії «Демократичний Альянс» та іншим суб`єктам (фізичним та юридичним особам, громадським об`єднанням та політичним партіям, в тому числі зі статусом юридичної особи) під час проведення мирних зібрань (пікетування, хода, демонстрація, мітинг тощо), встановлювати малі архітектурні форми (намети, кіоски, навіси, у тому числі тимчасові та пересувні), використовувати звуко - та кіно відтворюючу апаратуру з 23 листопада 2013 року по 7 січня 2014 року на Красній Площі м. Чернігова та прилеглих вулицях Шевченка, Магістрацькій, Гетьмана Полуботка та проспекту Миру.

У подальшому, у період з 25.11.2013 року по 07.01.2014 року прийнята на підставі позовної заяви ОСОБА_7 постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.11.2013 була виконана.

Таким чином, вчинивши названі дії, ОСОБА_7 реалізував свій злочинний умисел та, зловживаючи службовим становищем, незаконно перешкодив громадянам та Чернігівській обласній організації політичної партії «Демократичний Альянс» у реалізації гарантованих їм Конституцією України прав на проведення мирних зборів та мітингів.

Цим самим ОСОБА_7 спричинив істотну шкоду інтересам громадян учасників мирного зібрання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яка полягала в незаконному перешкоджанні їм у реалізації гарантованих Конституцією України прав на проведення мирних зборів та мітингів.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігів від 25 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватом та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ст. 340, ч. 1 ст. 364 КК України ( в ред. до 04.06.2014 року) за відсутністю в його діянні даних складів злочинів.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту докази, як кожен окремо так і їх сукупність, вважав, що в діянні ОСОБА_7 відсутній склад злочинів, передбачених ст. 340, ч.1 ст. 364 КК України (в редакції до 04.06.2014 року), а тому обвинувачений за інкримінованими йому злочинами підлягав виправданню.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпілі подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять повторно дослідити надані стороною обвинувачення в суді першої інстанції докази, а також допитати свідків обвинувачення, про виклик яких судом відхилено клопотання. Вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 364 КК України. Судові витрати стягнути з обвинуваченого.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог КПК України. Так, суд першої інстанції безпідставно відкидає наявність збоку ОСОБА_7 умислу на перешкоджання проведення безстрокової мирної акції та незаконність його дій, посилаючись на наявність начебто «сфальшованого» листа № 526 від 23 листопада 2013 року, який так і не був зареєстрований канцелярією міської ради, начебто отриманого ОСОБА_7 від невідомого нарочного у міліцейській формі. Суд ігнорує те, що ОСОБА_7 працював у вихідний день, не погоджуючи свої дії ні з ким із керівництва, а потім приймає рішення про негайне звернення до суду. Суд першої інстанції, не звернув увагу на те, що Чернігівський міський відділ УМВС України в Чернігівській області у листі № 526 лише пропонує міському голові розглянути питання щодо заборони проведення заявлених заходів. Суд першої інстанції не звертає увагу на політичну ситуацію в країні та на перебування у Партії регіонів міського голови та його заступників, а також те, що ОСОБА_7 не тільки поділяв погляди цієї політичної сили, але був обраний депутатом міської ради по партійному списку політичної партії «Опозиційний блок» у листопаді 2015 року. ОСОБА_7 свідомо створювалися непереборні перешкоди для реалізації конституційних прав громадян - проведення мирних масових зібрань, зокрема мітингів, які не можливо в осінню-зимовий час проводити без використання звуковідтворюючої апаратури та навісів для захисту її від опадів.Не можна погодитися із висновком суду першої інстанції на недоведеність умислу ОСОБА_7 на перешкоджання проведенню мирних зборів громадян, оскільки його дії були спрямовані на досягнення певної мети, означеної ним у змісті позовної заяви, а саме: обмежити право громадян на мирні зібрання. Той факт, що події 23-24 листопада 2013 року проходили у безпосередній близькості від місця роботи ОСОБА_7 , і за показами свідків він неодноразово був присутній у сквері ім. Попудренка під час проведення протестних заходів та спілкувався з працівниками міліції, якими не було зафіксовано жодного правопорушення, свідчить про обізнаність ОСОБА_7 у мирному її характері та цілковитій безпечності для громадського порядку, життя та здоров`я інших громадян. Тому ствердження, яке зробив суд першої інстанції, що ОСОБА_7 не мав умислу на перешкоджання у проведенні мирних масових зібрань є безпідставним. Щодо обвинувачення за ст. 340 КК України, то суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення, зокрема на вирішення питання щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого, що свідчить про невідповідність його висновків фактичним обставинам справи. Суд проігнорував клопотання представника потерпілої та прокурора про виклик 10 свідків, а допитав лише 4, що свідчить про неповноту судового розгляду та є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Просять повторно дослідити докази при розгляді справи в апеляційній інстанції, повторно допитати свідків, потерпілих, а також допитати свідків, про допит яких заявлялось клопотання в суді першої інстанції.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор також подав апеляційну скаргу, просить повторно дослідити докази надані стороною обвинувачення в суді першої інстанції, також допитати свідків обвинувачення, про виклик яких суд відхилив клопотання прокурора. Вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340 та ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції чинній до 04.06.2014 року) та призначити йому покарання за ст. 340 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 364 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади України строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 1 (один) рік. Застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік. Покласти на нього обов`язки, передбачені п. п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України. Судові витрати стягнути з обвинуваченого.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вина ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними стороною обвинувачення та дослідженими у судовому засіданні доказами. Зокрема, показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Крім показань потерпілих та свідків вина ОСОБА_7 підтверджується: заявами потерпілих; позовною заявою від 23.11.2013 року та доповненням до неї; листом начальника Чернігівського MB УМВС від 12.02.2015 за № 10/25-620 вх., в якому зазначено, що у листопаді - грудні 2013 року на Красній площі та прилеглих вулицях Шевченка, Магістрацькій, Гетьмана Полуботка, пр. Миру, у сквері ім. М. Попудренка у м. Чернігові жодного правопорушення, вчиненого активістами або у період проведення акції не зафіксовано; копіями журналів вхідної та вихідної кореспонденції канцелярії Чернігівського MB УМВС за 2013 рік, згідно яких 21-25.11.2013 року реєстрація будь-яких листів до Чернігівської міськради не здійснювалася; листом заступника Чернігівської міськради ОСОБА_19 (від 13.10.2014 року № 3-28/20-6089) з додатками на 49 арк., щодо проведених та запланованих у центрі міста масових заходів та акцій у т.ч. повідомлення ОСОБА_20 від 23.11.2013 (вхідний №21-8993 від 25.11.2013) про проведення безстрокової акції протесту в парку ім. Попудренка з використанням звукової апаратури та наметів; картками реєстрації вхідних документів Чернігівської міськради «на заявку ДемАльянсу» щодо безстрокової акції 23.11.2013 року та від 24.11.2013 року на яких містяться резолюції; « ОСОБА_16 . ОСОБА_21 - До відома та вжиття відповідних заходів 26.11.2013 року» та відсутні будь-які резолюції адресовані ОСОБА_7 ; журналом реєстрації вхідної кореспонденції за вх. №22233/13 (931/13 від 23.11.2013) Чернігівського адміністративного суду, згідно якого у зареєстровано адміністративний позов до «ДемАльянсу»; доповідною запискою ОСОБА_7 від 05.03.2015 на ім`я ОСОБА_19 , у якій ОСОБА_7 просить дозволу на передачу до загального відділу документів: листа Чернігівського МВ УМВС за № 526 від 23.11.2013 року, позовної заяви від 23.11.2013 року за № 931/13, уточнення предмету позову від 23.11.2013 року; актом приймання передачі від 05.03.2015 року цих документів, іншими доказами. Вказані вище докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Разом з тим, не можна погодитися із вказівкою суду на недоведеність умислу ОСОБА_7 на перешкоджання проведенню мирних зборів громадян, оскільки його дії були спрямовані на досягнення певної мети, зазначеної ним у змісті позовної заяви, а саме обмежити право громадян на мирні зібрання. Ті факти, що події проходили у безпосередній близькості від місця роботи ОСОБА_7 , за показами свідків він неодноразово був присутній у сквері ім.. М. Попудренка під час проведення акції та спілкувався з працівниками міліції, якими не було зафіксовано жодного правопорушення під час проведення акції, свідчить про обізнаність ОСОБА_7 у мирному її характері та цілковитій безпечності для громадського порядку, життя та здоров`я інших людей. Посилання, що підставою звернення ОСОБА_7 до суду слугував лист Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області від 23.11.2013 № 526 на ім`я Чернігівського міського голови ОСОБА_22 не спростовує вину ОСОБА_7 , а сам цей лист суд не мав брати до уваги, як належний та допустимий доказ, оскільки на підставі досліджених у судовому засіданні доказів можна стверджувати, що лист офіційно з Чернігівського МВ УМВС не направлявся, міськрадою у встановленому порядку не отримувався, резолюції керівництва міськради про його опрацювання та використання не вчинялися, підпис у ньому зроблений не встановленою особою, точно не тією, що зазначена в листі ( ОСОБА_23 ), що підтверджується висновком судово - почеркознавчої експертизи. Суд послався на висновок службового розслідування УМВС України в Чернігівській області від 17.12.2013 року, згідно якого лист виходив з Чернігівського МВ УМВС, що суперечить дослідженим у суді доказам, зокрема книгам вхідної документації, з яких слідує, що лист у міськвідділі не реєструвався та офіційно не направлявся. Також суд невірно оцінив показання ОСОБА_17 , який чітко підтвердив, що лист особисто надрукував і без реєстрації та підпису передав ОСОБА_24 біля приміщення Чернігівської міськради. Що даний лист на момент його отримання мав вигляд офіційного документу стверджує лише сам ОСОБА_7 .. Щодо обвинувачення за ст. 340 КК України, то суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення, зокрема на вирішення питання щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого, що свідчить про невідповідність його висновків фактичним обставинам справи. Суд проігнорував клопотання прокурора про допит 10 свідків, а допитав лише 4. Так, судом не допитано свідка ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . Ці свідки зі сторони обвинувачення були допитані на стадії досудового слідства, а тому прокурор заявляв клопотання про їх допит у суді на підставі оцінки важливості інформації, яку могли повідомити для встановлення та доказування певних фактів, тоді як суд зробив висновок про недоцільність їх допиту, не володіючи жодними даними про відомі їм обставини, на підставі припущень щодо неістотного значення їхніх показань. У ході судового розгляду прокурором, а також представником потерпілої повторно заявлялися клопотання про виклик вищевказаних свідків, які знову були відхилені судом. Крім того, на засідання суду 05.05.2016 року не з`явився жоден з потерпілих, и цьому від ОСОБА_11 , яка належним чином не була повідомлена про розгляд справи, що зазначено самим головуючим у судовому засіданні, надійшла заяву про неможливість явки у судове засідання у зв`язку з сімейними обставинами та прохання його відкласти. Прокурор заявив клопотання про відкладення судового розгляду, яке судом було відхилено. Як наслідок, порушено передбачені ст. 56 КПК України права потерпілих, зокрема ОСОБА_11 , брати участь у судовому провадженні та безпосередній перевірці доказів, у тому числі заслухати показання свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , поставити їм запитання. Слід зазначити, що судом неодноразово відкладалися судові засідання у зв`язку з неявкою сторони захисту, в той час, як потерпілі добросовісно з`являлися на ці засідання. Отже, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, що тягне скасування вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як указують приписи п. 5 ч. 2 ст. 412 та п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
В судовому засіданні від 05 травня 2016 року потерпілі присутні не були, при цьому потерпіла ОСОБА_11 , яка належним чином своєчасно не була повідомлена про розгляд справи, подала до суду заяву про неможливість явки у судове засідання у зв`язку з сімейними обставинами та прохання відкласти розгляд справи. Суд розглянув справу за відсутності потерпілої, чим були порушені її права, передбачені ст. 56 КПК України. В наступних судових засіданнях потерпілій не було роз`яснено право ознайомитись з дослідженими за її відсутності доказами.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України. Пункти 5 та 7 частини 2 ст. 291 КПК України передбачають, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України з зазначенням, встановленого відповідно до вимог даного Кримінально - процесуального Кодексу розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ст. 340 КК України вказує на те, що прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки обвинувальний акт взагалі не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. В обвинувальному акті, як в ньому прямо і зазначено, наведено лише, що « встановлено досудовим розслідуванням…» та надана правова кваліфікація встановленим під час досудового розслідування обставинам. Відсутність сформульованого органом досудового слідства обвинувачення, унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження з огляду на вимоги ч.1 ст. 337 КПК України, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.
Зазначені недоліки та протиріччя, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства і оскільки обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні встановлених під час досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення висунуто не було, суд першої інстанції не мав підстав призначати судовий розгляд кримінального провадження.
З урахуванням того, що стороною обвинувачення ОСОБА_7 не було висунуто обвинувачення, а судовий розгляд проведений на підставі обвинувального акту, який має численні суттєві недоліки і в якому не сформульовано обвинувачення, вирок суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню, при цьому суд апеляційної інстанції також позбавлений можливості постановити у справі законне та обґрунтоване рішення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Згідно ч.3 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Однак, в даному випадку підставою для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.Залишивши під час попереднього розгляду справи поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок за ч. 1 ст. 364, ст. 340 КК України, чим порушив вимоги ст. 370 КК України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не має ні можливості ні права розглядати правомірність виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 364, ст.. 340 КК України, тим більше з врахуванням доводів прокурора та потерпілих про необхідність винесення в цій частині обвинувального вироку, оскільки відповідне обвинувачення не було сформульовано та висунуте в суді першої інстанції, що позбавляє суд апеляційної інстанції постановити по суті справи законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 412 КПК України та ст. 9 названого Кодексу колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407,408, 409, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілих задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано в обвинуваченні за ст. 340, ч. 1 ст. 364 КК України ( в ред. до 04.06.2014 року) за відсутністю в його діянні даних складів злочинів скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4