постанова
27 вересня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2017 року,

встановила:
Оскаржуваною постановою місцевого суду від 23 березня 2017 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду від 26 червня 2017 року, відмовлено у відновленні строку на касаційне оскарження постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2008 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року, оскільки скаржник не надав суду доказів підтвердження поважності пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року в скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення

ч. 1 ст. 398 цього Кодексу. Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень особа, яка подає скаргу має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які на її думку допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Проте, ОСОБА_2 вказані вимоги кримінально-процесуального закону при подачі касаційної скарги не дотримав.

Так, ОСОБА_2 усупереч вимогам ст. 350 КПК 1960 року не зазначив допущених судами першої та апеляційної інстанцій порушень норм процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 398 вказаного Кодексу були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, та не навів доводів на обґрунтування незаконності, як постанови районного суду так і ухвали апеляційного суду.

Крім того, прохання в резолютивній частині касаційної скарги виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених

ст. 396 КПК України (1960 року).

Також, на порушення вимог ст. 387 КПК України 1960 р. до касаційної скарги ОСОБА_2 додана копія оскаржуваної постанови районного суду, яка не оформлена належним чином, як це передбачено п. 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173.

У зв`язку із наведеним кримінальну справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку лише за умови усунення зазначених недоліків і повторного звернення зі скаргою на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в межах передбаченого ч.2 ст. 386 КПК України 1960 р. строку, або не пізніше одного місяця з дня одержання постанови про відмову у витребуванні справи.

ОСОБА_2 має підтвердити, що ним не пропущений цей місячний термін при повторному зверненні до суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК2012 року,

постановила:

відмовити ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3