№612/329/17
1 кп /612/9/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2018 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Близнюки Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, освіта вища, інваліда 2 групи, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого в цьому ж населеному пункті на АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Близько 19 год. 00 хв. 01 квітня 2017 року ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить ФОП « ОСОБА_6 », що розташований по АДРЕСА_3 .
ОСОБА_3 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом, направленим на хуліганство, почав ображати нецензурною лайкою продавців магазину: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших присутніх покупців, а також своїми діями висловлював намір пошкодити вітрини, вікна та інше майно магазину. Вказані хуліганські дії продовжувались протягом тривалого проміжку часу близько 30 хвилин, після чого ОСОБА_3 умисно завдав удар ногою по вхідним дверям магазину, внаслідок чого розбив скло нижньої частини вказаних дверей, чим завдав потерпілому ФОП « ОСОБА_6 » майнової шкоди на загальну суму 1030 гривень. Після цього продавці магазину вимушено зачинили магазин. Таким чином ОСОБА_3 , порушив нормальну діяльність магазину.
У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що обставини події він внаслідок поганої пам`яті пам`ятає не добре. Дійсно був в магазині ОСОБА_6 . Вхідні двері магазину не пошкоджував. Конфлікт виник внаслідок того, що «бросила» дружина яка наразі проживає окремо. Він проживає з матір`ю.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 крім частково визнання ним своєї вини, повністю підтверджується і наступними доказами.
Так у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що про подію він того ж дня дізнався від працівників магазину по телефону, були викликані працівники поліції. Пошкоджене скло у дверях він полагодив. ОСОБА_3 шкоду не відшкодовував. Проте в магазин більше не з`являється.
Показами свідка ОСОБА_10 яка пояснила, що дійсно в квітні 2017 року, дату точно не пам`ятає, але це була середа, після 18 години, ОСОБА_3 в приміщенні магазину ОСОБА_6 ображав продавців і всіх присутніх ненормативною лексикою, кричав, погрожував. Все це тривало значний час десь пів години. Також розбив вхідні двері магазину. Магазин вимушено припинив свою роботу і був зачинений. На неодноразові зауваження і прохання присутніх припинити ці дії він не реагував.
Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_9 яка крім того повідомила, що ОСОБА_3 погрожував, що «всіх посадить». Після того як розбив скло в дверях, залишив магазин але був затриманий сторонніми особами і став заперечувати, що це не він розбив скло в дверях. Були викликані працівники поліції.
Змістом протоколу огляду місця події від 01.04.2017 з якого вбачається, що під час огляду в магазині ФОП ОСОБА_6 «Тоговий дім» виявлено розбиті склянні двері.
Змістом протоколу слідчого експерименту від 30.05. 2017 з відеозаписом під час якого ОСОБА_3 за участю адвоката ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно перебував в приміщенні магазину ОСОБА_6 за обставин як вони викладені вище, розбив ногою скло дверей. Інші обставини пам`ятає погано.
Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого повністю доведеною.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують чи обтяжують його покарання.
Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин невеликої тяжкості.
Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він громадянин України, не одружений, з вищою освітою. Має постійне місце проживання де характеризується негативно як особа, що веде аморальний спосіб життя, пияче і на яку надходять скарги від громадян. На обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Перебуває на обліку у лікаря нарколога із діагнозом синдром залежності від алкоголю. Інвалід другої групи повторно, що підтверджено довідкою Серії 12 ААА № 473367. Раніше не судимий.
Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №576 від 26.05. 2017 ОСОБА_3 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, синдром залежності. В період вчинення інкримінованого діяння за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та ними керувати. Правопорушення скоїв у стані простого алкогольного сп`яніння. В той період він не перебував в тимчасово хворобливому стані який би позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та ними керувати. В цей час повністю усвідомлює свої дії та може ними керувати. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Відповідно до ст.66 КК України суд не може визнати щире каяття як обставину що пом`якшує покарання обвинуваченому, оскільки вбачається, що ОСОБА_3 під час судового слідства не розкаявся, пробачення у потерпілого не попросив, на його адресу висловлював різноманітні погрози, завдану шкоду не відшкодував і не вказав що має намір це зробити. Разом із тим такою обставиною суд визнає його розлад здоров`я, зокрема інвалідність.
Відповідно до ст.67 КК України обставиною що обтяжує покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, суму збитків, наявність обставин які пом`якшують і обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_3 буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив та подав письмове клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» так як він вчинив злочин, який не є тяжким, будучи інвалідом другої групи. Клопотання підтримане його захисником адвокатом ОСОБА_4 .
Прокурор проти задоволення цього клопотання не заперечували.
Як визначено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання цим законом чинності включно.
Відповідно до вимог п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України які на момент вчинення злочину були інвалідами другої групи.
Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.
Згідност. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) будучи інвалідом другої групи.
Таким чином, ОСОБА_3 відноситься до осіб, які підпадають під дію п.«г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Клопотання про застосування положень про амністію ініціював сам ОСОБА_3 подав письмову заяву. Воно підтримане його захисником адвокатом ОСОБА_4 . Прокурор заперечень не мав.
Наслідки застосування амністії ОСОБА_3 судом роз`яснені.
Враховуючи, що ОСОБА_3 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» він був і є інвалідом другої групи, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання ОСОБА_3 про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався і відсутні підстави для його обрання до набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов не заявлений. Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. на користь держави.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, щодо ОСОБА_3 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право копію вироку суду отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1