печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю представника ТОВ «Аскалія» - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Аскалія» в особі директора ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Директор ТОВ «Аскалія» ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002966 від 19.09.2017 року.
Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0002966 від 19.09.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України, накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку ТОВ «Аскалія» № НОМЕР_1 відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Полікомбанк» (МФО 353100), а також зупинено видаткові операції з коштами, які надійшли на зазначені рахунки і вже знаходяться на них.
Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки жодній посадовій товариства не повідомлено підозру, відносно товариства не здійснюється досудове розслідування, вказане товариство не має ознак фіктивності, є реально діючим товариством, що здійснює свою господарську діяльність. Відсутні та не зазначені докази того, що грошові кошти, які обліковуються на вказаних рахунках є речовими доказами у кримінальному провадженні. Крім того, накладений арешт паралізує роботу товариства.
У судовому засіданні представник ТОВ «Аскалія» клопотання підтримав.
Прокурор ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання про скасування арешту, мотивуючи тим, що арешт накладено обґрунтовано, необхідність у вказаному заході забезпечення кримінального провадження на даний час в сторони обвинувачення не відпала. Постанова про визнання вказаних коштів речовими доказами стороною обвинувачення не виносилась.
Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В судовому засіданні встановлено, що Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002966 від 19.09.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 року накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку ТОВ «Аскалія» № НОМЕР_1 відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Полікомбанк» (МФО 353100), а також зупинено видаткові операції з коштами, які надійшли на зазначені рахунки і вже знаходяться на них.
Вказаний арешт на грошові кошти накладався з метою збереження речових доказів грошей, оскільки вони відповідали критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.
Разом з тим, з ухвали слідчого судді про накладення арешту не вбачається причетність вказаного товариства до кримінального провадження, відсутнє обґрунтування відносно яких товариств здійснюється досудове розслідування та що є предметом досудового розслідування.
На даний час відносно ТОВ «Аскалія» не здійснюється досудове розслідування. Жодній його посадовій особі не пред`явлено підозру.
Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Отже арешт ухвалою слідчого судді на грошові кошти ТОВ «Аскалія» накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно юридичної особи, службові особи якої, не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.
Разом з тим, при розгляді клопотання про скасування арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Прокурор не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), які виправдовували б такий спосіб втручання у господарську діяльність ТОВ «Аскалія».
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статгі 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Отже, висновки прокурора, що кошти ТОВ «Аскалія», які знаходяться на рахунку в ПАТ «Полікомбанк» мають ознаки таких, що були здобуті кримінально протиправним шляхом є припущеннями та спростовуються наданими доказами. Також, слідчий суддя враховує відсутність постанови про визнання грошових коштів, на які накладено арешт, речовими доказами.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Аскалія» в особі директора ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0002966 від 19.09.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку ТОВ «Аскалія» № НОМЕР_1 відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Полікомбанк» (МФО 353100), а також відновити видаткові операції з коштами, які надійшли на зазначений рахунок і вже знаходяться на ньому.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1