Справа № 138/2193/17
Провадження №11-сс/772/543/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 5.09.2017 про накладення арешту,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000618 від 29.08.2017 та накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21154-110-20», д.н.з. НОМЕР_1 шасі № НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді. Вважає судове рішення незаконним, оскільки на його думку суд мав би повернути клопотання слідчого у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з клопотанням про накладення арешту після його вилучення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною, вивчивши матеріали провадження за клопотанням про арешт майна, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог статті ст. 370 КПК України, ухвала суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою, ухвалена судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Слідчий суддя районного суду при прийнятті рішення, дотримався вказаних норм КПК. Задовольняючи клопотання надав оцінку обставинам викладеним у клопотанні слідчого щодо правової підстави для арешту майна, достатності доказів, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову.

З таким висновком слідчого судді погоджується колегія суддів.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків (приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження).

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апелянта про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з тим, що слідчим при подачі клопотання про накладення арешту пропущено строк згідно вимог ч. 5 ст. 171 КПК України не є слушними, оскільки пропуск такого строку не є підставою для відмови у клопотанні про накладення арешту, про що наведено відповідне аргументування в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про накладення арешту на автомобіль ,який належить ОСОБА_8 і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 5.09.2017 про накладення арешту на автомобіль без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно оригіналу.
Суддя: