АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
власника майна ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , погоджене начальником першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на 1/3 частку майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що арештоване нерухоме майно не є власністю ОСОБА_6 як підозрюваного, а є власністю іншої особи. Також, слідчий суддя не звернув увагу, що арештована 1/3 частина квартири набута у власність ще у 1995 році, зареєстрована в реєстрі прав власності в 2008 році, тобто значно раніше до порушення кримінального провадження. Таким чином посилання слідчого судді про можливість застосування спеціальної конфіскації не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Заслухавши доповідь судді, думку власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
25.09.2017 року старший слідчий військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , за погодженням з начальником першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на 1/3 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 2, 4 ст. 170 КК України.
25.09.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого задоволено.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак, наведені норми закону ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею не дотримані.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною четвертою статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Разом з тим, частиною першою ст. 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначались )використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як з0асоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Однак, як вбачається з наданих матеріалів, майно, яке підлягає арешту, а саме 1/3 частка квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 набута підозрюваним ОСОБА_6 у власність відповідно до договору дарування від 06.09.2017 року.
Таким чином, зазначене у клопотанні слідчого майно не було одержано підозрюваним внаслідок вчинення злочину, не є доходом від його вчинення, а також не є предметом злочину, тобто до цього майна, відповідно до вимог ст. 96-2 КК України, не може бути застосовано спеціальну конфіскацію.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, орган досудового розслідування в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Вказані обставини вплинули на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні органу досудового розслідування, правової підстави для накладення арешту на майно.
На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановлениям апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання детектива, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року, якою , задоволено клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , погоджене начальником першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на 1/3 частку майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , погодженого начальником першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, а саме на 1/3 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/5171/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1