Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 115 (93, 94) Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 60001223 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і мешканку АДРЕСА_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, освіта середня спеціальна, пенсіонерку, раніше не судиму,
засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за та що вона вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Так, 23 травня 2013 року приблизно о 19 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 перебувала за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ., де між нею та її чоловіком потерпілим ОСОБА_10 на побутовому ґрунті виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , тобто на умисне протиправне заподіяння йому смерті.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, дерев`яною милицею, якою потерпілий ОСОБА_10 користувався при ходьбі, нанесла не менше 10 ударів ОСОБА_10 в область голови, яка є життєво важливим органом, тулубу та кінцівок.Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забійних ран, саден, крововиливів голови, тулубу, кінцівок, перелому кісток основи та склепіння черепу, підоболонкових крововиливів головного мозку, які по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час отримання.Відповідно до висновку судово-медичного експерта №83 від 15.08.13, смерть потерпілого ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, та настала 23.05.2013 року о 22.25 год. під час транспортування вказаної особи до лікарні та явилась наслідком відкритої черепно-мозкової травми: множинних переломів кісток черепу, масивного підоболонкового виливу головного мозку, забоїв головного мозку, множинних забійних ран голови.
В апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення і призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Врешті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно зі статтею 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Метою покарання є виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Всупереч вищевказаних норм закону суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 7 років, належним чином не оцінив обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченої. Зокрема, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом належним чином не взято до уваги те, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Крім того, ОСОБА_7 вину не визнала у повному обсязі, надавши неправдиві покази, які суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи, у скоєному кримінальному правопорушенні не розкаялася, будь-які обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, відсутні.

За таких обставин судом без достатніх на те підстав застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, тим самим залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначеного покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів;

- потерпілий ОСОБА_6 просить вирок районного суду стосовно обвинуваченої скасувати, а справу закрити за недоведеністю її вини. Мотивує свої доводи тим, що він ніколи не був свідком сварок батьків, мати ніколи не жалілась та те, що батько її скривджує, а тим паче б`є, не бачив у матері яких-небудь тілесних ушкоджень, чи сінців. Вважає, що працівники міліції змусили матір взяти на себе провину в смерті батька, його вони також примушували взяти цю провину на себе. Вказує, що він чув як матір постійно повторювала працівникам міліції, що вона не била батька, але не витримала та дала показання, які їм були потрібні.

Докази, які були досліджені в судовому засіданні, не підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненому злочині. Висновки суду про винність його матері ґрунтуються лише на її показах в якості підозрюваної від 24.05.2014 року та при проведенні слідчого експерименту. Яких-небудь інших об`єктивних доказів її вини в суді не встановлено. На її одязі, руках не знайдено жодних слідів крові батька, хоча вони повинні були залишитися, якщо мати наносила батькові удари. Мати в райвідділ міліції забрали у тому ж одязі, що вона була вдень та ввечері. Тобто після того, як вона виявила, що батькові спричинені удари та він в крові, вона не переодягалася. Саме цей одяг було вилучено у його матері та надано на експертизу. У висновках судово-медичної експертизи зазначено, що удари потерпілому були нанесені із значною силою. Але мати тендітна жінка і не могла нанести удари з великою силою. Висновок експертизи про те, що удари могли бути спричинені костилем, є вірогідними. Експерт не виключає такої можливості, але не стверджує, що саме костилем були нанесені тілесні ушкодження. Удари можливо було спричинити любим предметом, який має ребристу поверхню. Крім того, у висновку судово - цитологичної експертизи № 133 від 05.06.2014 року на милицях крові не виявлено. Але милиці старі, дерев`яні і якби саме ними наносилися удари потерпілому, то кров обов`язково залишилась би на них.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона бачила кров на милицях, але не знає звідки вона це взяла, оскільки не він, ні ОСОБА_12 , знаходячись в кімнаті біля батька, не бачили крові на милицях. Тім паче, що якби кров була, то експертиза виявила би її. Якби мати намагалася відмити кров з милиці, то на її руках чи під нігтями залишилися б сліди крові, але експертиза спростовує цю обставину. Також, не встановлено час спричинення батькові тілесних ушкоджень. Коли він прийшов до батьків, то ковдра, подушка, матрац, на яких лежав батько, були у крові, та кров вже була згустками. Цей факт підтвердила і медсестра «Швидкої» ОСОБА_13 . Тобто з моменту нанесення батькові тілесних ушкоджень пройшов значний час.

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовує свої доводи тим, що висновок суду про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_10 та винуватості ОСОБА_7 обґрунтований лише на показаннях обвинуваченої, які вона давала 24.05.2013 року, та її поясненнях під час слідчого експерименту 27.05.2013 року. Проте, суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 знаходилась в Знам`янському МВ УМВС з 4 години ранку 24.05.2013 року. Адвоката було запрошено 24.05.2013 року на 21.30 год., про підозру ОСОБА_7 було повідомлено о 21,31 год., допит якої розпочався о 21,45 год. і закінчився о 22.13 год. 24.05.2013 року. На протязі всього дня 24.05.2013 року ОСОБА_7 знаходилась у Знам`янському МВ УМВС, де у неї було відібрані зрізі нігтів, піднігтьового вмісту з обох рук, змиви з обох рук та ніг, вилучено одяг, в якому вона знаходилась, проведено її судово-медичне обстеження. Показання ОСОБА_7 в якості підозрюваної та її пояснення при проведенні слідчого експерименту в сукупності з висновком експерта № 147, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, а саме крововилив на лівому плечі, який відноситься до 23.05.2013 року, як раз підтверджують її показання в судовому засіданні, що на протязі всього дня 24.05.2013 року працівники міліції обіцяли, що в разі визнання нею вини її дії будуть кваліфіковані як вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, та вона отримає умовний строк покарання. У вироку суду зазначено, що доводи, щодо здійснення на обвинувачену ОСОБА_7 психічного впливу не знайшли свого підтвердження при проведенні перевірки, здійсненої прокуратурою Кіровоградської області. Але обвинувачена не була ознайомлена з постановою про прийняте рішення за її заявою від 03.06.2013 року про психічний вплив на неї. Крім того, ці висновки зроблені лише на підставі показань працівників міліції Знам`янського МВ УМВС. Суд не прийняв до уваги і протиріччя в доказах, які були досліджені в ході судового розгляду справи, а деякі докази суд взагалі не врахував та не зазначив мотив їх неврахування. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 підтвердили лише факт наявності у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, коли на крики про допомогу прийшли до дому ОСОБА_18 . Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є фельдшером «Швидкої допомоги» і 23 травня 2013 року прибула на виклик в с. Диківку до Кравченків. Виклик надійшов о 19.30 год., а прибули вони близько 20.00 год. Крім того, вона показала, що за станом ран на тілі потерпілого ОСОБА_10 , можливо зробити висновок про давність їх утворення - 1,5-2 години на момент їх приїзду. Тобто, з показань свідка ОСОБА_11 слідує, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 могли бути спричинені в 18-18.30 годин. Обвинувачена ОСОБА_7 приїхала до дому після 18 години та на протязі кількох хвилин розмовляла з сусідкою ОСОБА_15 та поштаркою ОСОБА_19 біля двору ОСОБА_20 . Але в вироку суду зазначено, що обвинувачена скоїла злочин в 19 годин 30 хвилин.

При допиті в якості підозрюваної та при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_7 зазначала, що вона прийшла до дому близько 16 години, бо вони з чоловіком дивились серіал «Аннушка», який починається в 16.10 год., а потім серіал «Нерівний шлюб» та між нею та чоловіком виникла сварка, так як він був у нетверезому стані і почав ображати її та погрожувати розправою. Тоді вона вийшла з дому, пішла на город, де її бачила ОСОБА_21 , а коли повернулась до дому, то чоловік став ще більш п`яний. У висновку експерта № 83 зазначено, що «при судово-токсикологичному дослідженні крові трупа етанол не виявлений». Цей висновок свідчить про те, що померлий не був в стані алкогольного сп`яніння.

Суд зазначив, що вина обвинуваченої підтверджується і додатковим висновком експерта № 83, відповідно до якого тілесні ушкодження, які виявлені на тілі ОСОБА_10 , могли утворитися при обставинах, встановлених під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_7 . При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_7 показала, як вона держала милицю та наносила нею удари своєму чоловікові. Вона держала милицю за нижню частину, а верхньою наносила удари. Відповідно до висновку експерта № 187 «возможность причинения ран на участе кожи в результате травмирующего воздействия ребра «стойки» предоставленных подмышечных костылей исключить нельзя. Морфологические особенности раны и выраженность ребер позволяют предполагать наиболее вероятной травмирующей поверхностью участок ребра «стойки» подмышечного костыля № 2 между рукоятью и ножкой». Тобто ця ділянка милиці є нижньою його частиною, як вказано на фототаблицях до висновку експертизи. Тому обвинувачена не мала можливості держати милицю за нижній край та ним же наносити удари. В цьому разі верхня частина милиці чіплялася би за стінку кімнати. В цих висновках експертизи (дослідницька частина, п.2) вказано, що милиці мають довжину в зборі близько 126 см, виготовлені із дерева з відносно гладкою непофарбованою поверхнею, мають крізні відтвори на різних рівнях для кріплення частин милиць між собою. При нанесенні ударів на милиці мали залишитися сліди крові, однак відповідно до висновків експерта № 133 за проведенням судово-медичної експертизи змивів з двох дерев`яних милиць, наданих на дослідження, слідів крові не виявлено. Але суд не прийняв до уваги дані висновки та не надав мотивування чому цей доказ не оцінювався судом наряду з іншими. Крім того, в протоколі огляду місця події зазначено, що були виявлені сліди крові на підлозі біля ліжка, на якому знаходився потерпілий, на килимах на стінах кімнати біля ліжка. На килимі в узголів`ї ліжка бризки крові були на висоті 60 сантиметрів. Також плями крові були виявлені на картонній коробці, яка знаходилася на одежній шафі, що стояла проти ліжка. Таким чином, сліди крові повинні були залишитися і на волосах, руках, одягу особи, що наносила удари потерпілому. Як встановлено судом, обвинувачену ОСОБА_7 сусіди, свідки по справі, бачили після виявлення побиття потерпілого в тому ж одягу, що вона була вдень. Ніхто слідів крові на обвинуваченій чи її одягу не бачив.

Також, у вироку суду зазначено, що у ОСОБА_7 виявлено на нозі слід крові, з якого зроблені змиви. У висновку експерта № 134 зазначено, що кров у змиві з правої ноги ОСОБА_7 може належати особі, у крові якої міститься антиген Н ізосерологічної системи АВО, у тому числі від ОСОБА_10 може не виключатися. Але як вбачається із протоколу огляду місця події, слід крові на правої нозі був у вигляді краплі. Вона могла попасти на ногу випадково. В цьому ж висновку експерта № 134 зазначено, що у змиві з лівої ноги, у змивах з обох рук ОСОБА_7 слідів крові не виявлено. Суд не надав оцінку даним висновкам та не мотивував чому даний доказ, який досліджувався судом, він не приймає до уваги. Таким же чином суд обійшовся і з такими доказами, як висновки експерта № 145 та № 509. У висновках експерта № 145 вказано, що за проведенням судово-медичної експертизи зрізів нігтів з піднігтьовим вмістом з обох рук ОСОБА_7 слідів крові та епітеліальних клітин для цитологічного обліку, не виявлено. У висновках експерта № 509 зазначено, що в пошукових вирізках з футболки, з шортів, з спортивних штанів, зі спортивної куртки, вилучених у підозрюваної ОСОБА_7 , кров не знайдена.
Таким чином, суд необґрунтовано та з порушенням вимог кримінального процесуального закону віддав перевагу одним доказам та не вказав мотиви не врахування окремих доказів, не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення;

- обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок стосовно неї скасувати, а справу закрити за відсутністю у її діях складу злочину.

Обґрунтовує свої доводи тим, що її привезли до Знам`янського РВ УМВС 24.05.2013 року в 4 годині ранку і з цього часу до 23 годин її утримували в райвідділі. Весь цей час працівники міліції погрозами, обіцянками примушували її дати показання, що це вона вбила свого чоловіка. Їй розказували, які саме показання вона повинна дати, при яких обставинах та з яких мотивів вона начебто вчинила цей злочин, і тоді вони так зроблять, що їй дадуть умовний строк покарання. В разі, якщо вона не признається у вбивстві чоловіка, вони погрожували «закрити» її, або її сина чи внука. Вона весь час пояснювала працівникам міліції, що не причетна до вбивства чоловіка, що побачила його вже побитим, але ці пояснення ніхто ніде не фіксував, а її продовжували примушувати дати признання у вчиненні злочину. Вона знаходилася у пригніченому стані, навіть неадекватному, від того, що відбулося. На протязі більш доби без відпочинку, без їжі, боячись за долю сина та внука, під натиском працівників міліції вона погодилася дати показання, що саме вона вбила свого чоловіка. В такому стані вона не усвідомлювала які документи підписувала, про що в них йдеться, в голові було лише те, в чому її переконували працівники міліції, тобто при яких обставинах та з яких мотивів вона вбила свого чоловіка. У неї немає жодного документа, які складалися працівниками міліції та які підписувала. Вказує на те, що 24.05.2013 року о 21.30 год. в міліцію з`явився її адвокат з яким вона перед допитом спілкувалась лише 10.15 хвилин, якому говорила, що не вбивала свого чоловіка. Протокол її допиту вже було складено та зачитано їй в присутності адвоката.

Також, вказує, що слідчий експеримент проводився 27.06.2013 року і у неї не було часу замислюватися які показання давати, так як лише 26.05.2013 року вона поховала чоловіка, була в розпачі. Тоді вона просто повторила всі покази, які давала як підозрювана. Про незаконні дії працівників міліції 03.06.2013 року вона надіслала скарги прокурору Знам`янського району та прокурору Кіровоградської області, але відповіді не отримала.

Крім того, суд неправильно встановив фактичні обставини справи. У вироку суду зазначено, що приблизно в 19 год. 20 хв. вона зайшла в хату і побачила, що чоловік лежить під одіялом яке вона розкрила та побачила його в крові і побігла до сусідів. Суд не звернув увагу і на протиріччя в її показах. При проведенні слідчого експерименту вона пояснювала, що прийшла з городу біля 16 години та дивилася з чоловіком серіали « ОСОБА_22 » та «Нерівний шлюб». В ході цього між нами виникла сварка та чоловік вдарив її костилем. Але серіал «Анечка» починався в 16.05 год., «Нерівний шлюб» в 18.20 год., а закінчувався в 19.10 год. Про назву серіалів знала, так як дивилася їх по телевізору ще зимою. Вона не могла дивитися вказані серіали разом з чоловіком, оскільки повернулася з городу по вул. Садовій в с. Диківка лише о 18 години. Це підтвердила сусідка ОСОБА_23 , яка з поштаркою ОСОБА_24 знаходилась біля свого двору, який поряд з її двором. Також ОСОБА_23 пояснила в суді, що вона близько 19 години виходила на город, розмовляла з нею, була спокійна. Вона же пояснила, що коли приїхала до дому на велосипеді, то її кози були припнуті на вулиці, а коли вона вийшла на вулицю, то кіз вже не було. Все це свідчить про те, що вона не могла в хаті сваритися з чоловіком та нанести йому смертельних ударів. До того 23.05.2013 року в 4 годині отелилася корова, і вона повернувшись до дому о 18.00 год., поралась по господарству. Суд не звернув увагу на те, що в її показаннях зазначено, що вона сварилася з чоловіком, бо він був у нетверезому стані. Але в судово-медичному висновку зазначено, що він був тверезий. Після того, як чоловіка увезли в лікарню на автомобілі «Швидкої допомоги», вона закрилася в будинку, боячись вийти на вулицю. В будинку ні до чого не торкалася до приїзду працівників міліції, так як була в шоковому стані від всіх подій, не мала навіть думки про те, щоб знищити якісь докази, а саме змити чи витерті кров на милицях, змити кров на собі, вона навіть не переодяглася та не мила руки. Згідно висновків експертиз на милицях, у неї на руках, на одязі не знайдено жодних слідів крові чоловіка. Зазначає, що виявлені 4 синці на її руках та ногах, могли утворитися, коли вона поралася по господарству. Але її умовили сказати, що це чоловік спричинив їх, що це допоможе отримати умовне покарання. Тобто, якщо чоловік ображав її, то вона не витримала та вдарила його милицями, тобто знаходилась у стані афекту. Тому вона і сказала, що синці спричинив чоловік. Вона з чоловіком прожили разом 42 роки. В 1977 році він зламав шию, та не міг лежати, спав напівсидячи. З 2005 року чоловік пересувався за допомогою милиць. Весь цей час вона доглядала за ним, лікувала, ніколи і нікому не скаржилася на нього, вони з чоловіком жили мирно. Якщо і були між ними сварки, то вони ніколи не переростали в бійки. Чоловік не ображав її, жалів та допомагав, як міг за станом свого здоров`я. Допитані в суді сусіди пояснювали, що між нею та чоловіком були добрі стосунки, що сварки були як в кожній родині, що ніколи між ними не було бійок, тому вона не спричиняла чоловікові тілесні ушкодження, які привели до його смерті.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачену ОСОБА_7 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляції, а в задоволені апеляції прокурора просили відмовити, висновок прокурора, який підтримав подану апеляцію, а в задоволені апеляцій потерпілого, обвинуваченої та її захисника просив відмовити, провівши судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступник висновків.

Як слідує із оскарженого вироку, суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з чим остання була засуджена за вчинення вказаного злочину. Однак, колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із таких міркувань.
Пунктом п`ятим частини першої статті 407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу та закрити кримінальне провадження.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Статтею 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
Суд першої інстанції в основу вироку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, поклав показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 а також письмові докази, а саме: рапорт чергового Знам`янського МВ УМВС, протокол огляду місця події, протокол огляду трупа, висновок експерта № 83 від 15.08.2013 року, додаток до висновку експерта № 83, висновок експерта № 147, висновок судово-криміналістичної експертизи № 187 та протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_7 .
Будучи допитаною в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 підтвердила свої показання, які вона надавала в суді першої інстанції, зазначивши, що до вбивства свого чоловіка вона не причетна, будь-яких тілесних ушкоджень йому не наносила. Під час першого допиту вона все так і розповідала, але працівники міліції це не фіксували, оскільки чинили на неї психічний вплив і вона вимушена була себе оговорити.
Потерпілий ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції підтримав показання, які він надавав в суді першої інстанції, з яких слідує, що 23.05.13 року о 19.53 год. до нього зателефонувала мати - обвинувачена ОСОБА_7 та повідомила, що у батьку спричинені тілесні ушкодження. Коли він прибіг додому до батьків, то побачив, що батько лежав на ліжку, голова і руки в нього побиті, а під ним була велика калюжа крові. Він викликав швидку допомогу. Приблизно через 40 хв приїхала швидка допомога і батька забрали до лікарні, але він помер. Хто міг побити батька він не знає, але впевнений, що мати цього зробити не могла.
Із наведених показань потерпілого слід зробити висновок про те, що він не був очевидцем події, тобто не бачив хто саме та за яких обставин спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження.
Крім того, під час апеляційного перегляду справи було досліджено протоколи огляду місця події та ряд проведених під час досудового слідства експерти.
Відповідно протоколу огляду місця події домоволодіння ОСОБА_18 , проведеного 24.05.2013 року в період з 01.25 год. до 04.15 год., були виявлені сліди крові на підлозі, стінах кімнати біля ліжка, на якому знаходився потерпілий також на килимі в узголів`ї ліжка бризки крові на висоті 1,30 м. від полу та 60 сантиметрів від бильця ліжка, також на картонній коробці, яка знаходилася на одежній шафі, що стояла проти ліжка (т.1 а.п. 11-22).

Також відповідно протоколу огляду місця події від 24.05.2013 року, який проводився в приміщенні кабінету № 312 Знам`янського ВМ, в період з 8.35 до 8.45 год. - огляду ОСОБА_7 у останньої був відібраний змив із ноги у вигляді краплі (т.1 а.п.25).

Відповідно висновку експерта № 83 від 15.08.2013 року при судово-медичному досліджені трупа ОСОБА_10 виявлені множинні переломи кісток основи та склепіння черепа, садна, крововиливів голови, тулубу, кінцівок, забоїв головного мозку, які утворилися від дії тупого предмету, не менше як від 14 травматичних впливів, заподіяних з достатньою силою. Найбільш вірогідне взаємне розташування нападаючого і потерпілого під час заподіяння тілесних ушкоджень лицем до лиця або близьке до такого (т.1 а.п. 49-51).

Вказане свідчить про те, що потерпілому спричинялись удари із значною силою у зв`язку з чим бризки крові розлітались у кімнаті в різні сторони та на певну висоту.

Відповідно висновку експерта № 509 від 23.07.2013 року в пошукових вирізках з футболки, шортів, спортивних штанів, спортивної куртки належних підозрюваній ОСОБА_7 , кров не знайдена. В пошукових вирізках зі спортивної куртки ОСОБА_7 знайдено кров людини (об`єкти 50,51), видова належність якої не встановлена, з причин її дуже малої кількості (т.1 а.п.72-74).

Із висновку експерта № 145 від 01.07.2013 року вбачається, що за проведенням судово-медичної експертизи зрізів нігтів з піднігтьовим вмістом обох рук ОСОБА_7 слідів крові та епітеліальних клітин, придатних для цитологічного обліку, не виявлено ( т.1 а.п. 86-87).

Відповідно висновку експерта № 134 від 26.06.2013 року у змиві з лівої ноги, у змивах з обох рук ОСОБА_7 слідів крові не виявлено. У змиві з правої ноги ОСОБА_7 виявлена кров людини, статева приналежність якої не встановлена через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку, але враховуючи групову характеристику крові потерпілого, можна прийти висновку, що вказана кров може належати ОСОБА_10 (т.1 а.п. 93-95).

Але як вбачається із протоколу огляду місця події від 24.05.2013 року, який проводився в приміщенні Знам`янського ВМ - огляду ОСОБА_7 , у останньої був відібраний змив із правої ноги лише у вигляді краплі, який відповідно висновку експерта виявився кров`ю, та яка могли попасти на ногу обвинуваченої під час перебування її в будинку при виявлені побитого чоловіка, що в свою чергу стороною обвинувачення не спростовано.

Із висновку судово-медичного експерта № 133 від 26.06.2013 року вбачається, що на двох дерев`яних милиць наданих на дослідження, які були вилучені із кімнати під час огляду місця події, слідів крові не виявлено (т.1 а.п.101-102).

Відповідно до висновку експерта № 187 від 06.11.2013 року з фототаблицею, рана на участке кожи головы трупа ОСОБА_39 характерна для действия тупого твердого предмета с удлиненной контактирующей поверхностью, вероятно, в форме двугранного угла, образованного поверхностями усеченного цилиндра. Возможность причинения ран на участке кожи в результате травмирующего воздействия ребра «стойки» предоставленных подмышечных костылей исключить нельзя. Морфологические особенности раны и выраженность ребер позволяют предполагать наиболее вероятной травмирующей поверхностью участок ребра «стойки» подмышечного костыля № 2 между рукоятью и ножкой». (т.2 а.с. 141-148).

Із вказаного висновку експерта слідує, що ОСОБА_7 не могла спричинити потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження тією частиною милиці, на яку вказувала під час проведення з нею слідчого експерименту.

Також під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції було призначено судово-психологічну експертизу, досліджено її висновки, допитано експерта з приводу наведеної вище експертизи, а також досліджено заяву ОСОБА_7 від 03.06.2013 року.
Згідно заяви ОСОБА_7 від 03.06.2013 року, остання відмовилась від своїх показань наданих на досудовому слідстві в якості підозрюваної під час її допиту, а також від показань наданих під час слідчого експерименту, оскільки такі показання вона змушена була надати під психологічним тиском працівників поліції (т. 1 а.п. 216-217).
Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 248 від 31.03.2017 року (т. 4 а.п. 3-28), який стосується лише показань, які надавались ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, та роз`яснення такого висновку експертом ОСОБА_40 , остання пояснила, що кількісне співвідношення та змістовні особливості питань, заданих ОСОБА_7 слідчим та спеціалістом, відображають виражену акцентованість на реконструкцію нанесення ударів чоловіку. При проведені з ОСОБА_7 вказаної слідчої дії є відсутність цілісності сюжету, відсутність змістового балансу між розповіддю про до кримінальну, кримінальну та посткримінальну стадію злочину, відмінні змістовні характеристики реконструкції окремих епізодів подій. Розповіді про обставини дня 23.05.2013 року до моменту повернення додому із господарства, а також події вечора з моменту виявлення тілесних ушкоджень і крові на чоловікові розповіді ОСОБА_7 властиві логічна зв`язаність, хронологічна послідовність, специфічна детальність. В її поведінці маються психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення нею відповідних подій в ході переважної частини слідчого експерименту. Винятком становлять дії з милицею, які вона здійснювала після надання милиці спеціалістом. Ознак суттєвого психологічного впливу на неї зі сторони осіб, які брали участь під час проведення слідчої дії, не констатовано в переважній частині слідчого експерименту. Винятком становлять дії спеціаліста, який пропонує ОСОБА_7 милицю для демонстрації ударів, які спонукали підозрювану до дій із милицею.
Проаналізувавши наведені вище докази, колегія суддів вважає, що показання ОСОБА_7 про те, що вона змушена була оговорити себе під час проведення слідчого експерименту, знайшли своє підтвердження, а тому колегія суддів приходить до переконливого висновку, що слідчий експеримент за участі ОСОБА_7 був проведений із грубим порушенням прав та свобод ОСОБА_7 , зокрема інформація, яка міститься у протоколі проведення слідчого експерименту отримана внаслідок психологічного тиску на обвинувачену, у зв`язку із чим, з урахуванням вимог п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України, такий доказ не можна визнати допустимим.
З огляду на те, що слідчий експеримент за участі підозрюваної ОСОБА_7 судовою колегією було визнано недопустимим доказом, а тому не можна прийняти до уваги в якості доказу вини ОСОБА_7 додатковий висновок експерта № 83 від 05.08.2013 року, згідно якого тілесні ушкодження, які виявлені на тілі ОСОБА_10 могли утворитися при обставинах, встановлених під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 55-56). Окрім цього, показання ОСОБА_7 під час слідчого експерименту про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому спростовується і зазначеним вище висновком експерта № 187 від 06.11.2013 року із якого слідує, що ОСОБА_7 не могла спричинити потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження тією частиною милиці, на яку вказувала під час проведення з нею слідчого експерименту.

Що стосується показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , колегія суддів не приймає їх до уваги як таких, що доводять вину обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, так як із показань, наданих суду першої інстанції, вказані свідки не були очевидцями події та не бачили хто саме спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження.
При цьому, колегія суддів не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_11 з приводу того, що вона бачила в кімнаті будинку, де лежав потерпілий ОСОБА_10 , милицю, яка була в крові, оскільки вказаний факт, а саме наявність крові на милиці, був спростований висновком експерта № 133 від 26.06.2013 року, згідно якого на вилучених під час огляду місця події милицях, слідів крові не знайдено.
Показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , колегія суддів також не приймає до уваги як докази вини ОСОБА_7 у вчинені вбивства свого чоловіка, так як було зазначено судом першої інстанції, про подію, а саме факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, вказані свідки дізнались зі слів інших осіб.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне констатувати, що жоден зі свідків, які були допитані судом першої інстанції не був очевидцем події та не вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілому від яких він помер.
Рапорт чергового Знам`янського МВ УМВС від 23.05.2013 року (т. 1 а.п. 9), протокол огляду місця події від 24.03.2013 року (т. 1 а.п. 11-23) та протокол огляду трупа від 24.05.2013 року (т. 1 а.п. 31-32), колегія суддів також не може визнати такими, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, так як вони містять інформацію про факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та місце, де сталась подія.
Що стосується висновку експерта № 83 від 24.05.2013 року, колегія суддів відзначає, що він підтверджує факт спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, визначає тяжкість та характер їх спричинення, локалізацію і причину настання смерті потерпілого, однак вказаний висновок експерта не доводить причетність ОСОБА_7 до спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 .
Також, на переконання судової колегія не має значення для правильного вирішення справи висновок експерта № 147 від 24.05.2013 року щодо встановлення наявності у обвинуваченої легких тілесних ушкоджень, а тому такий висновок не може бути взятий до уваги, як такий який доводить причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_7 колегія суддів вважає за необхідне визнати недопустимим доказом, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Пунктом 2 частини 2 вказаної статті КПК України встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 надала пояснення з приводу проведення слідчого експерименту за її участі, вказавши на те, що під час проведення вказаної процесуальної дії вона вимушений була себе оговорити, вказавши, що саме вона вчинила вбивство свого чоловіка, так як на неї був здійснений психологічний тиск з боку працівників поліції.
Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на суттєві протиріччя, які містять надані стороною обвинувачення докази, які на її думку доводять вину ОСОБА_7 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Так, згідно протоколу огляду місця події та фото таблиці до нього, під час огляду домоволодіння, в якому мешкає ОСОБА_7 там було знайдено тіло потерпілого ОСОБА_10 , на стелі, шторах, коробці з-під телевізора, яка знаходилась на шафі, на підлозі було виявлено сліди (бризки) крові саме потерпілого (згідно висновку експерта № 510 від 23.07.2013 року (т. 1 а.п. 64-66), що вказує на нанесення ударів потерпілому зі значною силою, що в свою чергу підтверджується висновком експерта № 83 від 24.05.2013 року (т. 1 а.п. 49-51). При цьому, відповідно до висновків експертів № 509 від 23.07.2013 року (т. 1 а.п. 72-74), № 145 від 01.07.2013 року (т. 1 а.п. 86-87), слідів крові на речах, які були вилучені у ОСОБА_7 , а також зі зрізів нігтів з піднігтьовим вмістом обох рук обвинуваченої, знайдено не було, що в свою чергу вказує на непричетність ОСОБА_7 до побиття свого чоловіка.
Також, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування із достовірністю не було встановлено знаряддя злочину. До таких висновків колегія суддів приходить виходячи із такого.
Так, органом досудового розслідування було встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені саме милицею, яка була вилучена із кімнати будинку, в якому виявили потерпілого ОСОБА_10 із тілесними ушкодженнями.
Як вказала в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 , вона прибувши на місце події в якості фельдшера, бачила милиці, які стояли біля ліжка, на якому лежав потерпілий та ці милиці були в крові.
Згідно із висновком експерта № 133 від 26.06.2013 року, за проведенням судово-медичної експертизи змивів з двох дерев`яних милиць, наданих на дослідження, слідів крові не виявлено.
Таким чином, з урахуванням того, що в кімнаті, де було виявлено потерпілого, малися сліди (бризки) крові, чисельність ударів та їх сила, які були спричинені потерпілому та встановлені висновком експерта № 83 від 24.05.2013 року, відсутність слідів крові на милицях, в даному випадку виключає можливість використання їх як знаряддя злочину (знаряддя яким наносились тілесні ушкодження потерпілому).
З урахуванням того, що стороною обвинувачення не було надано жодного доказу, який би вказував на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто поза розумним сумнівом доводив її участь у спричиненні смерті потерпілого ОСОБА_10 , а слідчий експеримент за участі підозрюваної було визнано недопустимим доказом, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 не була доведена в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а можливості отримання таких доказів в суді вичерпані.
У зв`язку із зазначеним вирок суду підлягає безумовному скасуванню, а провадження по справі стосовно ОСОБА_7 закриттю, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У зв`язку із скасуванням вироку суду та необхідністю закриття провадження стосовно ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави, а долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 284 ч.1 п.3, 376, 404-405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Олександрівського району Кіровоградської області ОСОБА_41 залишити без задоволення, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Речові докази по справі, які знаходяться на зберіганні в Знам`янському МВ ГУНП в Кіровоградській області (т.1 а.с. 37, 38) знищити, а які знаходяться при матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с.15), зберігати при матеріалах провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2