АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Чечетта С.В. на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком три роки та покладено на нього на цей період обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції. На підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не обрано.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 . раніше судимого вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2015 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 за цим вироком, частково у виді позбавлення волі строком на 6 місяців приєднано не відбуте ним покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2015 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 обрано у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду. Строк відбування покарання рахувати з 25.10.2017 року.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року виправлено описку у резолютивній частині вироку Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, та вказано, що міру запобіжного заходу ОСОБА_8 обрано у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком три роки та покладено на нього на цей період обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції,повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Судом визнано доведеним, що у невстановлений досудовим слідством час близько 14.02.2016 року у зоні проведення антитерористичної операції в районі селища Широкіне Донецької області під час виконання бойового завдання на підлозі напівзруйнованого будинку ОСОБА_6 знайдено декілька коробок патронів калібру 5.45 мм, дві упаковки пороху, корпуси ручних гранат з запалами.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на придбання, носіння, зберігання боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, у невстановлений досудовим слідством час, близько 14.02.2016, у зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької області селища Широкіне ОСОБА_6 , шляхом привласнення знайдених боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, незаконно придбав набої калібру 5.45 мм., два мішки пороху, 3 корпуси гранат типу РГД-5, два корпуси гранат типу Ф-1, 4 запали типу УЗРГМ-2, 1 запал типу УЗРГМ, котрі носив при собі для військових потреб.
В подальшому, близько 29-30 вересня 2016 року ОСОБА_6 вищевказані предмети без передбаченого законом дозволу транспортувавз міста Маріуполь, оскільки проходив там військову службу, а потім до місця свого проживання, що в м. Києві у своїй сумці поїздом Маріуполь-Київ.
Після того, як ОСОБА_6 прибув на поїзді до м. Києва він направився до місця свого проживання, а саме: квартири АДРЕСА_5 , де вище перелічені предмети сховав у своїй кімнаті у шафі та там незаконно зберігав.

Під час проведення огляду місця події 05.11.2016 року, в приміщенні вищезазначеної квартири виявлено сумку зеленого кольору, в якій виявлено боєприпаси до бойової нарізної вогнепальної зброї, а саме-проміжні патрони зразка 1974 року калібру 5,45x39 мм у кількості 50 шт. та метальна вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох - два мішечки з маркуванням «пакети метательного заряда 120-пм». Крім того, при подальшому огляді приміщення квартири в шафі у черевику виявлено уніфікований запал до ручних гранат дистанційної дії УЗРГМ, який відноситься до боєприпасів.
Крім того, ОСОБА_6 у не встановлений слідством час в ході розмови повідомив своєму знайомому ОСОБА_8 , що в нього є боєприпаси. В подальшому, 04.11.2016. ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_8 та запропонував реалізувати 3 корпуси гранат типу РГД-5, один корпус гранати типу Ф-І та 4 запали типу УЗРГМ-2. В цей момент у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 винник спільний злочинний умисел, спрямований на носіння, зберігання та збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

На виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на носіння, зберігання та збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу 04.11. 2016 року ОСОБА_8 за допомогою засобів мобільного зв`язку домовився з малознайомою особою на ім`я ОСОБА_9 про зустріч та умови збуту вибухових пристроїв, про що повідомив ОСОБА_6 .Того ж дня, ОСОБА_6 перебуваючи за місцем свого проживання, упакував 4 корпуси гранат та запали у дві картоні коробки, які помістив до свого рюкзака, після чого вийшов з рюкзаком з дому та попрямував до станції метро «Голосіївська», на метро прибув до станції метро «Мінська». Після чого вийшов з метрополітену та попрямував до ТРЦ «Дрім Таун», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 21, де зустрівся з ОСОБА_8 .

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 погодили місце де буде зберігатись пакет з вибуховими пристроями, ОСОБА_6 підійшов до куща, що поблизу будинку №21, що на проспекту Оболонському у м. Києві та заховав біля нього пакет. Після чого до нього підійшов ОСОБА_8 та два чоловіки. ОСОБА_8 дістав з-під куша пакет вибуховими пристроями та почав їх демонструвати. В пакеті знаходились: 3 корпуси гранат типу РГД-5, один корпус гранати типу Ф-1 та 4 запали типу УЗРГМ-2. Після того як ОСОБА_8 продемонстрував вміст пакету до них підбігли працівники поліції та затримали. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 планували отримати по 10000 гривень.
Надані па дослідження предмети - об`єкти № 1-3 є стандартними промислово виготовленими корпусами ручної гранати РГД-5. Наданий на дослідження предмет - об`єкт № 4 є стандартним промислово виготовленим корпусом ручної гранати Ф-1. Надані на дослідження чотири предмети об`єкти № 5-8 є стандартними, промислово виготовленими уніфікованими запалами типу УЗРГМ-2.

Надані на дослідження предмети (об`єкти № 1-4.) є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, не відносяться до боєприпасів. Надані на дослідження предмети (об`єкти № 5-8) відносяться до боєприпасів.

Надані на дослідження об`єкти № 1-4, при поєднані з уніфікованими запалами дистанційної дії типу УЗРГМ-2 (об`єкти № 5-8), які призначені для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини ручних гранат Ф-1. РГД-5, РІ -42, що передбачено їх конструктивними особливостями, представляють собою ручну наступальну осколкову гранату РГД-5. Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до боєприпасів.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності та правильність кваліфікації дій обвинувачених, порушує питання про скасування вироку Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року в частині визначення ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пронації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Відповідно до ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_8 за цим вироком частково у виді позбавлення волі строком на 6 місяців приєднано не відбуте ним покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2015 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 обрано у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 76 КК України, які підлягають застосування, в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки, які не передбачені законом на даний час, внаслідок чого суд покращив становище обвинуваченого, а саме замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межі України з будь-якою метою, ОСОБА_6 заборонено виїзд без погодження з органами кримінально-виконавчої інспекції тільки на постійне місце проживання.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній обставин, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року в частині доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, та правильність кваліфікації його дій учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, якносіння, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу за попередньою змовою групою осіб, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано іу суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.
Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, - колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
У відповідності до Закону України «Про пробацію», пробація це система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, а також те, що він є учасником бойових дій та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.
Також, правильно врахувавши вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку як щодо виду та розміру основного покарання, так і щодо можливості виправлення, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком та відповідно до ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнив від відбування призначеного покарання.
Разом з тим, обґрунтованими є доводи прокурора у апеляційній скарзі про незастосування судом першої інстанції закону, який підлягав застосуванню, зокрема ст. 76 КК України у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07 вересня 2016 року, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року, внесено зміни до статті 76 КК України, та частини 1 та 2 вказаної статті викладено у наступній редакції: у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції поклав на обвинуваченого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи та періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації, які не відповідають переліку таких обов`язків, передбачених діючою на момент вчинення кримінального правопорушення редакцією ст. 76 КК України.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України передбачено обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації, та вказаною статтею не передбачено можливість заборони обвинуваченому виїжджати за межі України без дозволу органу пробації з конкретною метою, зокрема на постійне проживання.
Наведене дає колегії суддів підстави для висновку, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що потягло за собою накладення на обвинуваченого обов`язків, які не передбачені діючою на момент вчинення кримінального правопорушення редакцією ст. 76 КК України.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409; пункту 1 ст. 413; ст. 414 КПК України в частині застосування ст. 76 КК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами пункту 2 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки: протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пронації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції, ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року про виправлення описки не може залишатися в силі, оскільки нею внесено зміни до резолютивної частини вироку Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, що є неприпустимим.
З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, в решті вирок суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підлягає залишенню без змін.
Керуючись статями 373, 374, 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, пунктом 2 ст. 413, пунктом 2 ч. 1, ч. 2 ст. 420, ч. 1 ст. 458 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року в частині визначення ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пронації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/796/583/2018

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1