Постанова
Іменем України

03 квітня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, засудженого за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вимагає судові рішення, постановлені відносно нього, змінити в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки суд не повною мірою врахував обставини вчиненого ним злочину та дані про його особу, наявність обставин, які пом`якшують покарання, що в сукупності свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Водночас, виклавши вимогу про помякшення покарання, наголошує на незаконності судових рішень, постановлених відносно нього, у звязку з недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину, за який його засуджено.

2. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк три роки.
Вироком суду також вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
26 вересня 2013 року, приблизно о 20 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ-ТF6950ЗНГ», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові зі сторони вул. Механізаторської в напрямку пр. 50річчя ВЛКСМ, допустив порушення вимог пунктів 1.5, 18.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину справа наліво відносно руху автомобіля. В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 було спричинено ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що ускладнилася набряком набуханням головного мозку, двосторонньою пневмонією, набряком легень, що призвели до смерті ОСОБА_8 .
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого, стверджуючи про її необґрунтованість.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 50. Поняття покарання та його мета
Частина 1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Частина 2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

4.1.2 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1.3 Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням
Частина 1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

4.2.2 Стаття 412. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону
Частина 1. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

4.2.3 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

4.2.5 Стаття 438. Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції
Частина 1. Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

5. Мотиви суду касаційної інстанції щодо доводів касаційної скарги
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, наведених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених КПК України, розгляд провадження суд касаційної інстанції здійснив у частині перевірки доводів скарги про дотримання судами вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості, можливості застосування положень ст. 75 КК України.

5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджено доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України (показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; дані висновків судово-медичних експертиз, автотехнічної експертизи; дані допиту судово-медичних експертів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні в повному обсязі підтримали висновки проведених ними експертиз). Судом перевірялись і були спростовані повною мірою пояснення засудженого ОСОБА_6 про те, що пішохід ОСОБА_8 перетинав проїжджу частину за межами пішохідного переходу, а саме: протоколом огляду місця ДТП (а.к.п. 96102), поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту (а.к.п. 107111) [4.2.1, 4.2.2, 4.2.4].
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно[4.2.3].

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи апеляційної скарги захисника перевірені повною мірою, спростовані із наведенням докладних мотивів ухваленого рішення.

5.3 Щодо невідповідності призначеного покарання
При призначенні покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 65 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає з матір`ю 1944 року народження, за місцем проживання характеризується задовільно, має незадовільний стан здоров`я, переховувався від суду, у звязку з чим ухвалою від 15 вересня 2014 року здійснювався його привід.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд не встановив.
Враховано судами й позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, пояснюючи це також й тим, що ОСОБА_6 за тривалий час після ДТП, в якій вона втратила батька, компенсувати їй моральну шкоду навіть не намагався.
З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про призначення покарання в межах санкції статті, підстав вважати яке невідповідним внаслідок суворості суд касаційної інстанції не вбачає [4.1.1, 4.1.2].
Дані про особу засудженого, які наведені в касаційній скарзі, вже були враховані судами при призначенні покарання. Інших обставин, які би свідчили про можливість суду використати право на звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у касаційній скарзі не наведено [4.1.4].

5.3. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Призначене покарання в межах санкції статті є відповідним тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, та даним про особу засудженого. З огляду на відсутність обставин, які пом`якшують покарання, позицію потерпілої, якій не відшкодовано шкоду, обставин вчиненого злочину (вчинення наїзду на пішоходному переході), даних про особу засудженого, його ставлення до вчиненого як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, суд не вбачає підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Керуючись статтями 376, 436, 441, 442 КПК, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3