АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

власника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ПП «Радгар» в особі його керівника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, а саме на видаткову частину розрахункових рахунків ПП «Радгар» по рахунку № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» за винятком податкових платежів до бюджетів усіх рівнів.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити. Так, апелянт посилається на відсутність підстав для застосування відносно ПП «Радгар» даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки його діяльність є законною та не пов`язана з кримінальними правопорушеннями з приводу яких здійснюється досудове розслідування. Висновки слідчого судді щодо наявності у арештованого майна ознак ст. 98 КПК України, ОСОБА_8 вважає безпідставними, так як дані обставини не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами. Крім того, апелянт зазначає, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає можливості накладення арешту на видаткову частину розрахункових рахунків. Таким чином, на думку керівника ПП «Радгар», ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а відтак підлягає скасуванню.

Також, апелянт вказує на своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення ним було отримано 23 січня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення особи яка подала скаргу, а копію постановленого судом рішення, як вбачається з наданих суду матеріалів, останній отримав 23 січня 2018 року (а.с. 89) та 29 січня 2018 року подав апеляційну скаргу, колегія суддів, виходячи з положень ст.ст. 115, 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.

Також, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно ПП «Радгар» не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна, серед іншого, допускається з метою збереження речових доказів.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка, серед іншого, зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, що і потрібно довести слідчому чи прокурору при зверненні з клопотанням про арешт майна саме з цією метою.
Разом з тим, прокурор не дотримався вимог кримінального процесуального закону при зверненні до суду з клопотанням про арешт майна, оскільки ним не надано доказів на підтвердження тих обставин на які останній послався в клопотанні.
Так, Київською місцевою прокуратурою № 9, в порядку процесуального керівництва, проводяться слідчі (розшукові) та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0000159 від 11 серпня 2015 року за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.
Згідно доводів клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до акту документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_9 № 4027/26-58-17- від 03 серпня 2015 року, ФОП ОСОБА_9 взятий на податковий облік ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у місті Києві, в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року отримавши грошові кошти від підприємств з ознаками фіктивності ПП «Легіон-Ц», ПП «Рамхат», ПП «Фоксбет», ПП «Бекфаєр», ПП «Кратос-Грант», ПП «Фленкер», ПП «Фоксхаунд», ПП «Хілтон Тайм», ПП «Свентовіт», ПП «Кастл Лайт», ПП «Медагроекспорт» ухилився від сплати податків на загальну суму 5 574 179, 4 грн.
Також, встановлено, що нібито ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та інші, перебуваючи у місті Києві та області у період 2014-2017 років вчиняють пособництво в ухиленні від сплати податків реальним суб`єктам господарювання шляхом обготівкування коштів з використанням фіктивних фінансово-господарських угод, за допомогою суб`єктів господарської діяльності, які мають ознаки фіктивності та підконтрольні останнім, до яких входить і ПП «Радгар».
Постановою старшого слідчого другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_23 від 24 січня 2018 року визнано речовими доказами безготівкові кошти, що перебувають на розрахунковому рахунку ПП «Радгар» № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ».

Звертаючись в рамках кримінального провадження № 0000159 з клопотанням про арешт майна, а саме грошових коштів ПП «Радгар», які знаходяться на банківському № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», прокурор зазначив, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження зумовлене необхідністю збереження цього майна як речового доказу.
Слідчий суддя задовольнив подане клопотання та наклав арешт на вказане в ньому майно, пославшись на наявність підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України.
Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на майно ПП «Радгар».

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте, в доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ПП «Радгар» грошові кошти, які знаходяться на зазначеному вище банківському рахунку, набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Що стосується постанови про визнання цих грошових коштів речовими доказами, то слід зазначити, що у вказаному процесуальному рішенні не визначено суму грошових коштів, які відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Оскільки в клопотанні прокурора мова йде про певну суму грошових коштів, які нібито були отриманні ПП «Радгар» протиправною діяльністю, то не всі грошові кошти, які знаходяться на балансі підприємства, підпадають під ознаки речових доказів. Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на ту суму, яка містить ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без конкретизації розміру коштів які відповідають критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накладення на них арешту з цією метою.

У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених вище обставин, в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПП «Радгар» в особі його керівника ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, а саме на видаткову частину розрахункових рахунків ПП «Радгар» по рахунку № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» за винятком податкових платежів до бюджетів усіх рівнів, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, а саме на видаткову частину розрахункових рахунків ПП «Радгар» по рахунку № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» за винятком податкових платежів до бюджетів усіх рівнів, відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1040/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_24
Доповідач ОСОБА_1