Справа № 520/521/18
Провадження № 1-кд/520/1/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.03.2018 року Київський районний суд м. Одеси

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства Юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вирок суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тюмені РФ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 02.03.2017 року вироком Соль-Ілецького районного суду Оренбурзької області Російської Федерації за ч.1 ст.228.1 , ч.3 ст.30 п.п. «а,б» ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.30 п. «а» ч.3 ст.228.1, ч.2 ст.228, ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст. 69 КК РФ до 12 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, суд
В с т а н о в и в :
Вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбаченими міжнародним договором.
Центральним органом України компетентним вирішувати та розглядати питання щодо виконання положень Конвенції 1983 року та двосторонніх договорів чинним законодавством України встановлено Міністерство юстиції України.
Міністерство юстиції України звернулося до суду із письмовим клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України вирок суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 на підставі Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб.
В судове засідання представник заявника не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд вказаного клопотання у його відсутність.
Заслухавши думку прокурора, який вважає, що клопотання Міністерства Юстиції України є обґрунтованим тому підлягає задоволенню, дослідивши матеріли справи, суд вважає, що письмове клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.9 Конституції Україничинні міжнародні договори, згода на обов`язковістьяких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України № 13 з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року передбачено, що відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про міжнародні договори України» Україна, виступаючи за сумлінне виконання міжнародних договірних зобов`язань, фактично підтверджує проголошене в ст.18 Конституції України прагнення неухильно дотримуватися загальновизнаних принципів і норм міжнародного права.
З матеріалів справи, досліджених судом вбачається, що Міністерством юстиції України прийнято рішення про задоволення заяви засудженого на території Російської Федерації особи ОСОБА_4 щодо відбування ним міри покарання на території України, на підставі запиту Міністерства юстиції РФ про передачу ОСОБА_4 в Україну для подальшого відбування ним покарання.
Згідно наданих суду документів відносно ОСОБА_4 вбачається, що він 02.03.2017 року вироком Соль-Ілецького районного суду Оренбурзької області Російської Федерації визнаний винуватим і засуджений за ч.1 ст.228.1 , ч.3 ст.30 п.п. «а,б» ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.30 п. «а» ч.3 ст.228.1, ч.2 ст.228, ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст. 69 КК РФ до 12 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Вирок набрав законної сили 18.05.2017 року.
Згідно вказаного вироку суду відносно ОСОБА_4 додаткове покарання не призначено, акти амністії та помилування не застосовувались.
ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком суду в ФКУ «Виправна колонія №9 УФСВП Росії по Оренбурзькій області»
Згідно довідки, виданої бухгалтерією ФКУ «Виправна колонія №9 УФСВП Росії по Оренбурзькій області» видно, що виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат за місцем відбування покарання засудженим ОСОБА_4 відсутні.
Строк відбування покарання за вироком суду обчислюється з 02.03.2017 року. До строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 зараховано період тримання під вартою з 09.10.2016 року по 01.03.2017 року включно, датою закінчення строку відбування покарання ОСОБА_4 визначено 08.10.2028 року.
Згідно довідки Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України та даних паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Засуджений ОСОБА_4 подав письмову заяву, в якій висловив бажання бути переданим для відбування покарання в Україні, тобто у країні свого громадянства.
Відповідно до ч. 1ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім його місцем проживання в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, держава виконання вироку визнає вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином міру покарання приводять у відповідність до законодавства держави де буде відбувати покарання особа.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений набрав законної сили, строк який має відбувати засуджений складає більше шести місяців, засуджений згоден на передачу в Україну, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого був ухвалений вирок, являється злочином згідно із законодавством України, суд вважає, що матеріали, надані суду відповідають вимогам ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, тобто умови, передбачені ст.3 Конвенції 1983 року дотримані.
Відповідно до п.2 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Відповідно до ст.11 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавством держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Судом встановлено, що діяння, передбачені:
- ч.1 ст.228.1 КК РФ, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , згідно кримінального законодавства України є злочином, передбаченим ч.1 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконний збут наркотичних засобів, який карається позбавленням волі на строк від 4 до 8 років.
- ч.3 ст.30 п.п. «а, б» ч.3 ст.228.1 КК РФ, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , згідно кримінального законодавства України є злочином, передбаченим ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, який карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
- ч.3 ст.30 п. «а» ч.3 ст.228.1 КК РФ, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , згідно кримінального законодавства України є злочином, передбаченим ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, який карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
- ч.2 ст.228 КК РФ, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , згідно кримінального законодавства України є злочином, передбаченим ч.2 ст.309 КК України незаконне придбання та зберігання наркотичнимх засобів, у великих розмірах, без мети збуту, який карається позбавленням волі на строк від 2 до 5 років.
- ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , згідно кримінального законодавства України є злочином, передбаченим ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, який карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Враховуючи вимоги п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України та ст.11 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, суд, на підставі ст.70ч.2 КК України, яка відповідає ст.69 ч.3 КК РФ, визначає остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого встановленого для данного виду покарання в Загальній частині КК України у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.3, 6, 9-12 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб,ч.1 ст.9 Конституції України, п.20 Постанови №13 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року, ст.602, 603, 609, 610 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання Міністерства Юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 - задовольнити.
Вирок від 02.03.2017 року Соль-Ілецького районного суду Оренбурзької області Російської Федерації, яким ОСОБА_4 визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.228.1 , ч.3 ст.30 п.п. «а,б» ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.30 п. «а» ч.3 ст.228.1, ч.2 ст.228, ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст. 69 КК РФ до 12 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму - привести у відповідність із законодавством України.
ОСОБА_4 вважати засудженим за ч.1 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.15, ч.2 ст.307, 70 КК України до 10 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 02.03.2017 року. До строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 зарахувати період тримання під вартою з 09.10.2016 року по 01.03.2017 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з моменту проголошення.
Суддя ОСОБА_1