В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2017 за № 0012885 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Берегово Закарпатської області, особи без громадянства, не заміжньої, не працюючої, без освіти, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше на судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 17.09.2017, приблизно о 12 год.00 хв., вийшовши з підземного переходу біля зупинки громадського транспорту «ж/к Комфорт-Таун» зі сторони будинку № 13 по пр. Соборності в м. Києві, помітила раніше незнайому ОСОБА_6 , яка мала з собою рюкзак на плечах, після чого у неї виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , наздогнавши ОСОБА_6 , яка йшла в напрямку зупинки «ж/к Комфорт-Таун» в м. Києві, та скориставшись тим, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, рукою непомітно розстебнула блискавку рукзаку ОСОБА_6 , звітки повторно таємно викрала її майно, а саме гаманець вартістю 400 грн., в якому були грошові кошти в сумі 221 грн..

Після чого з місця вчинен кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріального збитку на загальну суму 621 грн..

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнала повністю, дала покази, підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаялася у вчиненому.

Також обвинувачена зазначила, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, повністю переоцінила своє життя, життєві цінності, зрозуміла, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі, створення своєї родини та виховання дітей.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 просила суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченої ОСОБА_5 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима, вагітна, що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченій у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та дані про її особу, слід змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід змінити на особисте зобов`язання з покладенням обов`язку не відлучатися із місця проживання та повідомляти суд про його зміну до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим звільнити останню з-під варти негайно в залі суду.

Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2017 за № 0012885 залишити у власності ОСОБА_6 ..

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1