У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2018 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0001859, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2015 року відносно:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Царедарівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на час обрання запобіжного заходу проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого
-03 квітня 2013 року за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст..75 КК України, з іспитовим строком 3 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого
-29 липня 2005 року за ч.2 ст.190 КК України Лозівським міськрайонним судом Харківської області до штрафу у сумі 850 гривень;
-20 січня 2006 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України Лозівським міськрайонним судом Харківської області до 3 років позбавлення волі;
-07 вересня 2009 року за ч.2 ст.186 КК України Лозівським міськрайонним судом Харківської області до 5 років 4 місяців 14 днів позбавлення волі. Звільнений 10 липня 2013 року постановою Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2013 року на підставі ст.. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяця 5 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , в силу ст.89 КК України судимості не має,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.189, ч.1 ст. 309 КК України;
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_5 , в силу ст.89 КК України судимості не має,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.3 ст.189 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Близнюківського районного суду Харківської області знаходиться дане кримінальне провадження.
Згідно ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 14 серпня 2015 року, відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався ухвалами суду. Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року строк тримання під вартою обвинуваченим продовжено до 01 березня 2018 року включно з їх утриманням у Харківській установі виконання покарань (№27).
У судовому засіданні захисник ОСОБА_11 заявила клопотання про заміну стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування клопотання зазначає, що обвинувачені мають постійне місце проживання, наміру впливати на потерпілих, свідків та сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, ухилятися від суду не мають, за вчинені раніше злочини повністю понесли покарання, необхідні процесуальні дії судового розгляду були проведені, тому ризики, які стали підставою обрання та продовження строку тримання під вартою відпали. Крім того, за час перебування під вартою погіршився стан здоров`я обвинувачених, що підтверджується відповідною медичною документацією. На даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно терміново провести хірургічні втручання, про що свідчать довідки лікаря хірурга та відповідні направлення на стаціонарне лікування для проведення їм операцій.
Посилаючись на вказані обставини зазначила, що саме такий вид запобіжного заходу буде доцільним для забезпечення виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобіганню можливих ризиків і є співмірним кримінальним правопорушенням, у скоєнні яких вони обвинувачуються.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали клопотання свого захисника та просили його задовольнити.
Прокурор, потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення клопотання, не заперечували.
Заслухавши доводи захисника, думку обвинувачених, прокурора та потерпілих, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 статті 8 КПК України, визначено що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У цьому контексті слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у зв`язку з нерозумною тривалістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у багатьох справах проти України. Це справи: "Ісаєв проти України" (Isayev v. Ukraine, 28.05.2009; загальний строк тримання під вартою 5 років і 10 місяців), "Єлоєв проти України" ("Yeloyev v. Ukraine", рішення від 06.11.2008; період тримання під вартою 5 років і 5 місяців), "Сергій Волосюк проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12.03.2009; 4 роки і 4 місяці), "Соловей і Зозуля проти України" ("Solovey and Zozulya v. Ukraine", рішення від 27.11.2008; 2 роки і 3 місяці), "Доронін проти України" ("Doronin v. Ukraine", рішення від 19.02.2009; 2 роки і майже 1 місяць), "Свєршов проти України"("Svershov v. Ukraine", рішення від 27.11.2008; 1 рік і 7 місяців), "Роман Мірошніченко проти України" ("Roman Miroshnichenko v. Ukraine", рішення від 19.02.2009; 1 рік і 4 місяці) тощо.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (пункти 37, 38).
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п. 51).
Суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених у п.18 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111, 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
З роз`яснень, викладених у п.15 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13 вбачається, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд має з`ясувати місце проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Слідчому судді, суду при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід звертати увагу, що вжите законодавцем у ч. 5 ст. 181 КПК України словосполучення «житло цієї особи» охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо.
Правильною слід вважати практику тих суддів, які застосовують цей запобіжний захід у згаданих випадках, з`ясувавши при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК України, зокрема спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду тощо.
Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений ОСОБА_8 також має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Вказані факти свідчать про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків.
Крім того, суд приймає до уваги той факт, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час розгляду справи в судовому засіданні неодноразово заявляли про погіршення стану здоров`я, надаючи відповідні довідки, проходили обстеження в медичній частині Харківського слідчого ізолятору, що підтверджено відповідними документами, долученими до справи. Захисником ОСОБА_11 на обґрунтування клопотання також надані документи щодо погіршення стану здоров`я вказаних обвинувачених і необхідності їх подальшого лікування в умовах хірургічного відділення.
Також судом береться до уваги той факт, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженню майже закінчено, допитані обвинувачені, потерпілі, свідки, досліджені письмові докази, а тому ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України мінімізовані.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При цьому, з урахуванням вищезазначеного, зокрема даних про особу обвинувачених, термін тримання їх під вартою, дані щодо стану їх здоров`я, думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд дійшов висновку, що відсутня доцільність подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та відповідно наявність обґрунтованості клопотання захисника - адвоката ОСОБА_11 про зміну їм запобіжного заходу на домашній арешт.
Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співрозмірним з рештою існуючих ризиків, не відповідає особі обвинувачених та є занадто суворим на даний час.
Відповідно до ст. 181 КПК України, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.
Судом встановлена можливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем реєстрації та мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .
Також судом встановлена можливість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем його реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 369-372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, та прибувати за кожною вимогою до Близнюківського районного суду Харківської області, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.
Обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, та прибувати за кожною вимогою до Близнюківського районного суду Харківської області, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_7 визначити до двох місяців, тобто до 19 квітня 2018 року.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_8 визначити до двох місяців тобто до 19 квітня 2018 року.
Виконання ухвали доручити Лозівському відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим, захиснику, прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1