АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 445/1569/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/211/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12

представника потерпілої ОСОБА_10

ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000557 від 26 липня 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк один (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому один рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_7 у період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 795 297 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч двісті дев`яносто сім) гривень 25 копійок матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково.Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 5910 (п`ять тисяч дев`ятсот десять) гривень 00 копійок та 295 грн. 50 коп. (двісті дев`яносто п`ять гривень п`ятдесят копійок) моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 25 липня 2014 року, близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі марки «Мерседес Бенц 230Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі сполученням Львів-Тернопіль в напрямку м. Львова, грубо порушив вимоги п.п. 2.3.6), 8.1. 12.1, 13.1. та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 «Дорожні розмітки» чинних Правил дорожнього руху України, яке виразилося в тому, що під час руху він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Джип Гранд Чірокі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Джип Гранд Чірокі» ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми ділянок колінних суглобів у вигляді саден, забою м`яких тканин і гематоми (скупчення крові між м`якими тканинами) в ділянці правого та саден в ділянці лівого суглобів, яка супроводжувалася синовіїтом (запалення внутрішньої оболонки порожнини суглобів), черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синця тім`яної ділянки і саден обличчя та саден кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи не були небезпечними для життя, однак потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 21 день і, за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.2.1 (в) і 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належать до середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.05.2017 року є незаконним та необґрунтованим, таким, який підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти досудового слідства, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів щодо неповноти судового слідства апелянт вказує на неповне дослідження показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , зокрема відмову суду в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів провадження та дослідження їх показань на досудовому слідстві.

Вказуючи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про недопустимість як доказу, в розумінні ст.86 КК України, висновку судово-медичної експертизи № 1315 від 12.09.2014 року, який суд не мав права брати до уваги при винесенні вироку.

На думку апелянта, проводячи судово-медичну експертизу, експерт діяв з порушеннями вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ від 08.10.1998 р. № 53/5, оскільки вказаним нормативним документом експерту забороняється крім іншого самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно. Вважає, що експерт при винесенні висновку діяв упереджено, оскільки до дослідження він взяв документи, які не були йому надані у встановленому законом порядку, а саме медичні документи, на підставі яких проводилась експертиза.

Також вважає недопустимими доказами експертні висновки № 1/87 від 05.03.2015 року та № 1/489 від 18.06.2015 року з тих підстав,що експерт ОСОБА_17 , який проводив експертизи, перебував у залежності від сторони кримінального провадження, оскільки він як і слідчий по справі працювали в системі ГУМВС України у Львівській області і мали одного керівника, у зв`язку з чим, в них могла бути зацікавленість саме в такому результаті цих експертиз.

Одночасно апелянт ставить питання про неповноту судового розгляду щодо задоволення цивільних позовів, яка полягає в тому, що при задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ПрАТ СК Провідна не враховано, що за умовами договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами Автоцивілка плюс загальний ліміт відповідальності страховика за завдану страхувальником матеріальну шкоду становить 100 000 грн., а не як встановив суд першої інстанції 50 000 грн. Крім того, задовольнивши цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині заявленої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та потерпілої ОСОБА_11 в розмірі 15 000 грн., суд першої інстанції не врахував, що під час досудового слідства, в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчим не було призначено та проведено експертизу по визначенню розміру шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Просить повторно дослідити під час апеляційного розгляду всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження; скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким його виправдати та відмовити у задоволенні цивільних позовів.

Представник потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому вважає подану обвинуваченим апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Заперечує доводи апелянта про неповноту судового розгляду по даному кримінальному провадженні. Наголошує, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за час судового слідства у першій інстанції допитувались двічі, вказували на одні і ті ж обставини, своїх показів не міняли.

Зазначає, що надавати їх покази для проведення експертизи експертом ОСОБА_17 було б недоцільно, оскільки як слідує із показів самих свідків вони не могли надати чіткі дані, що виражались у точних цифр щодо швидкості, дистанцій, часу виникнення небезпеки для учасників дорожнього руху.

Вказує, що при проведенні експертизи, експерт дійсно досліджував не лише надані самим слідчим матеріали, а й ті що мала при собі сама потерпіла, однак це жодним чином не свідчить про істотне порушення порядку збирання доказів.

Також заперечує щодо наявності порушень при розгляді та вирішенні цивільних позовів, заявлених потерпілими.

Також потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, яку вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Вказує, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 спрямовані на затягування справи та небажання відшкодувати заподіяні збитки і вважає, що до обвинуваченого повинно бути застосоване найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 змінив подану ним апеляційну скаргу, заявивши клопотання про закриття провадження у справі та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали зміни до апеляційної скарги, за змістом яких просили не досліджувати початково наведені доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції, а скасувати вирок, закрити провадження на підставі ч.1 ст.49 КК України і звільнити його від кримінальної відповідальності; потерпілу ОСОБА_10 , її представника ОСОБА_13 та представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , які вважають, що обвинувачений ОСОБА_7 може бути звільнений лише від кримінальної відповідальності, а вирішені судом першої інстанції цивільні позови повинні залишитись без змін; прокурора, який не заперечує щодо задоволення зміненої апеляційної скарги обвинуваченого та закриття провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року, який на час апеляційного розгляду не набрав законної сили, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Як слідує з матеріалів провадження, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений ним 25 липня 2014 року.

Згідно ст.12 КК України, якою класифіковано злочини залежно від ступеня тяжкості, злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Таким чином, на час розгляду апеляційним судом кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності закінчився.

Протягом цього строку ОСОБА_7 не вчинив нового злочину певного ступеня тяжкості та не ухилявся від слідства або суду.

До початку апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке він підтримав у судовому засіданні, як зміни подані ним до апеляційної скарги.

Враховуючи, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_7 закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду і до початку апеляційного розгляду обвинувачений заявив відповідне клопотання про застосування до нього положень ст.49 КК України, колегія суддів вважає, що його слід задовольнити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.284 КПК України у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження судом закривається.

Виходячи із змісту ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставин, передбачені ст.284 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.284, 404, 405, 407, 417 КПК України, ст.49 КК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України, та закрити кримінальне провадження відносно нього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2