АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1054/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 17.11.2000 року вироком Ленінградського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,
- 22.07.2004 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна;
- 21.09.2010 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого мерчандайзером у ТОВ «Ліндхауз», з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
які органом досудового розслідування обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_15 ,
потерпілого ОСОБА_16 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховано з дня його затримання, тобто з 17 год. 20 хв. 12.11.2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 , в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме: з 17 год. 20 хв. 12.11.2015, до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_11 даного кримінального правопорушення.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 у виді особистого зобов`язання - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.
На вказаний вирок захисник ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду змінити, пом`якшити ОСОБА_9 призначене покарання.
Вказує, що ОСОБА_9 призначене максимальне за розміром покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України, яке не обґрунтовується ступенем тяжкості вчиненого злочину, даними про його особу. При цьому судом не встановлено жодної обставини, яка обтяжує покарання. Разом з тим, судом безпідставно не було враховано в якості обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, адже ОСОБА_9 з першого допиту визнавав обставини вчиненого діяння (крадіжки), на підставі яких суд в подальшому змінив кваліфікацію, та просив вибачення у потерпілого. Крім того, призначаючи покарання, суд не в повній мірі врахував позицію потерпілого, якому було повернуто викрадене майно, відшкодовані збитки та який просив суд суворо не карати ОСОБА_9 .
Прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року скасувати на ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного їм майна.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, судовий розгляд проведений неповно та неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.
Так, судом безпідставно не взято до уваги як доказ, висновок судово-медичної експертизи № 3245 від 16.11.2015, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2015, протокол проведення слідчого експерименту від 26.12.2015, також судом не було задоволено клопотання прокурора про долучення до матеріалів провадження та дослідження в ході судового засідання протоколу додаткового допиту потерпілого від 25.12.2015 з диском, на якому зафіксовано дану слідчу дію, де під час додаткового допиту ОСОБА_16 описує всі обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення та вказує на ОСОБА_17 та ОСОБА_9 як на суб`єктів злочину.
Крім того, апелянт зазначає, що дії ОСОБА_9 безпідставно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 185 КК України.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та просили її задовольнити, та заперечували щодо апеляційної скарги прокурора, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, дослідивши докази у відповідності з ч.3 ст.404 КПК України, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, суд першої інстанції змінюючи правову кваліфікацію відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій на ч. 2 ст. 185 КК України, а саме на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, суд першої інстанції виходив з показань ОСОБА_9 та показань наданих потерпілим ОСОБА_16 в режимі відео конференції, встановленої з Саратським районним судом Одеської області.
Також ухвалюючи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок у висунутому ОСОБА_11 обвинуваченню за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено вказане кримінальне правопорушення та не підтверджено наданими доказами.
Відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він 12.11.2015 приблизно о 16 год. 50 хв. разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , знаходячись в приміщенні кафе «Мальва», що розташоване на перехресті пр. Академіка Палладіна та бульв. Академіка Вернадського в м. Києві, розпивали спиртні напої і звернули увагу на раніше незнайомого їм ОСОБА_16 . В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вирішили із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я, незаконно заволодіти майном ОСОБА_16 , тим самим вступили між собою в злочинну змову.
З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном громадян, ОСОБА_9 , діючи узгоджено із ОСОБА_11 , підійшли до нічого не підозрюючого про їх дійсні наміри ОСОБА_16 та запропонували відійти від вище вказаного кафе, щоб справити свою природну потребу, на що останній погодився.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , діючи узгоджено із ОСОБА_9 , прослідували на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , і, застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, нанесли один удар ногою по спині ОСОБА_16 , в результаті чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_9 , наніс один удар по обличчю ОСОБА_16 , внаслідок чого той втратив свідомість, отримавши згідно із висновком судово-медичної експертизи № 3245 тілесні ушкодження у вигляді садна на фоні синця на нижній повіці лівого ока з переходом у підочну ділянку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тоді ОСОБА_11 , діючи узгоджено із ОСОБА_9 , користуючись тим, що ОСОБА_16 не чинить опору їх злочинним діям, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, викрали у останнього майно, знявши з нього дублянку «Hestovrviio» 6ХL, вартістю 1000 грн 00 коп., в якій знаходились документи, які не представляють матеріальної цінності, а саме: паспорт громадянина України та посвідчення учасника АТО на ім`я ОСОБА_16 .

Заволодівши таким чином чужим майном, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_11 , з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій (розбій), та дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб (розбій).
Так, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_9 не підпадають під ч. 2 ст. 187 КК України та, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, є безпідставним та належно не обґрунтованими, так як вина останніх у скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується наступним.
Доводи прокурора проневідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, судовий розгляд проведений неповно і неправильно, застосовано закон про кримінальну відповідальність у частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 та виправдання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Так, за змістом вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються, зокрема підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, належно не дотримався, внаслідок чого виявились наявними невідповідність його висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, містять за своїм змістом істотні суперечності.
Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції не обґрунтовано лише з посиланнями на деякі статті КПК України, не аналізуючи докази в їх сукупності та не вдаючись до їх співставлення безпідставно відкинув докази обвинувачення, а саме:
-висновок експерта № 3245 від 16.11.2015, згідно з підсумками якого встановлено, що при обстеженні ОСОБА_16 виявлено ушкодження, а саме: садно на фоні синця на нижній повіці лівого ока з переходом в підочну ділянку, які не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я (т. 1 а.п. 56-58);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2015 та довідку до нього, відповідно до якого впізнання проводилося слідчою Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 в період часу з 12 год. 40 хв. до 13 год. 00 хв., в присутності потерпілого ОСОБА_16 та понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .Згідно з даним протоколом потерпілий ОСОБА_16 на фото під № 1 впізнав особу, яка вчинила стосовно нього злочин, за рисами обличчя, очима, поглядом, волоссям. На фото під № 1 зображений ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 90-92, 93);
- протокол проведення слідчого експерименту від 26.12.2015 року, відповідно до якого слідчий експеримент проведений старшим слідчим Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_21 в період часу з 13 год. 10 хв. до 14 год. 38 хв. за участю потерпілого ОСОБА_16 та понятих ОСОБА_22 ОСОБА_23 під час даного слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_16 надав показання щодо здійсненого на нього ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 98-103) нападу.
Повторно допитаний, на підставі ст. 404 КПК України у суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_16 дав показання про те, що дана подія сталась після того, як він приїхав з АТО десь в листопаді чи в грудні він не пам`ятає, в той вечір ішов маленький дощ, це було десь о 17 год. 00 хв. в кафе «Мальва» неподалік від станції Академмістечко. Він з товаришем який зі слів теж був із АТО сиділи за столиком та трохи випивали. Обвинувачені стояли поруч з їх столиком, раніше він їх не бачив, також не бачив чи вони випивали. Він захотів вийти до туалету та сказав хлопцю з яким випивали про це. Калінін та ОСОБА_24 пішли за ним, ОСОБА_25 йшов поряд, а ОСОБА_24 позаду, коли вони завернули за кут будівлі поруч пробіг хлопець, а після йому нанесли удар в спину, від чого він упав та почав підніматись та після того йому був нанесений ще один удар в голову, від чого він втратив свідомість. Почав приходити в себе вже коли його приводила в почуття якась жінка. Прийшовши до тями він зрозумів, що з нього зняли шкіряну куртку в якій були його документи в тому числі і документ, який підтверджує його участь в АТО. Він повідомив поліції про те, що його побили та з нього зняли шкіряну куртку та після по рації поліції вже передали, що когось затримали із шкіряною курткою. Після чого його повезли до управління поліції та там проводили впізнання спочатку він впізнав свою шкіряну куртку, а після обвинувачених ОСОБА_25 та ОСОБА_24 по фотознімкам. Він пам`ятає, які показання давав в суді, трохи не такі, так як був поганий відеозв`язок, та він не розумів зміст питань, через те показання різняться.
Показання потерпілого ОСОБА_16 об`єктивно підтверджуються сукупністю доказів, зокрема:
- протоколом огляду від 13.11.2015, відповідно до якого огляд проведено слідчою Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_26 в період часу з 12 год. 30 хв. до 12 год. 45 хв. в присутності потерпілого ОСОБА_16 . Об`єктом огляду є чоловіча шкіряна дублянка чорного кольору, марки «Hestovrviio» 6XL, з хутряною підкладкою сірого кольору, у лівій кишені знаходиться носова хустинка, помаранчевого кольору, на лівому рукаві видимі 2 пошкодження у вигляді зачіпок, розміром по 2 мм, з зовнішньої сторони дублянки знаходиться бруд. Потерпілий ОСОБА_16 вказав, що оглянута куртка належить йому (т. 1 а.п. 88-89);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2015 та довідкою до нього, відповідно до якого впізнання проводилося слідчою Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 в період часу з 13 год. 10 хв. до 13 год. 25 хв., в присутності потерпілого ОСОБА_16 та понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Згідно з даним протоколом потерпілий ОСОБА_16 на фото під № 3 впізнав особу, яка вчинила стосовно нього злочин, за рисами обличчя, очима, носом та волоссям. На фото під № 3 зображений ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 94-96, 97).
- висновком експерта № 3245 від 16.11.2015, згідно з підсумками якого встановлено, що при обстеженні ОСОБА_16 виявлено ушкодження, а саме: садно на фоні синця на нижній повіці лівого ока з переходом в підочну ділянку, які не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. Морфологія та локалізація виявлених тілесних ушкоджень дозволяє спростувати можливість їх утворення внаслідок падіння з вертикального положення (або близького до нього) (т. 1 а.п. 56-58);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2015 та довідку до нього, відповідно до якого впізнання проводилося слідчою Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 в період часу з 12 год. 40 хв. до 13 год. 00 хв., в присутності потерпілого ОСОБА_16 та понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Згідно з даним протоколом потерпілий ОСОБА_16 на фото під № 1 впізнав особу, яка вчинила стосовно нього злочин, за рисами обличчя, очима, поглядом, волоссям. На фото під № 1 зображений ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 90-92, 93);
-протокол проведення слідчого експерименту від 26.12.2015, відповідно до якого слідчий експеримент проведений старшим слідчим Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_21 в період часу з 13 год. 10 хв. до 14 год. 38 хв. за участю потерпілого ОСОБА_16 та понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .Під час даного слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_16 надав показання щодо здійсненого на нього ОСОБА_9 та ОСОБА_11 нападу (т. 1 а.п. 98-103).

Що стосується доказів, які покладені у основу вироку, а саме показання потерпілого ОСОБА_16 в режимі відео конференції з Саратським районним судом Одеської області, то колегія суддів не може взяти їх до уваги, так як останній під час апеляційного розгляду вказав, що не конкретно розумів задані йому питання, оскільки був поганий зв`язок.
Також показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ОСОБА_29 даних суду першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні як не спростовують, так і не підтверджують події злочину, а також не були безпосередніми його свідками.
Крім цього, показання обвинуваченого ОСОБА_11 не можуть бути безумовно підтвердженими чеками ПАТ КБ «ПриватБанк» № 4220 та № 2 від 12.11.2015, відповідно до яких в період часу з 16 год. 39 хв. до 16 год. 42 хв. він перебував за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 7, де з банківського терміналу знімав готівку та здійснював перерахування грошових коштів на іншу банківську картку (т.1 а.п.126), так як в них не міститься відомостей, що саме дану операцію здійснював ОСОБА_11 . А також наявність цих чеків жодним чином не спростовують факт вчинення ним інкримінованого йому злочину.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, про те що ОСОБА_9 призначене максимальне за розміром покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України, яке не обґрунтовується ступенем тяжкості вчиненого злочину, даними про його особу. При цьому судом не встановлено жодної обставини, яка обтяжує покарання. Разом з тим, судом безпідставно не було враховано в якості обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, адже ОСОБА_9 з першого допиту визнавав обставини вчиненого діяння (крадіжки), на підставі яких суд в подальшому змінив кваліфікацію, та просив вибачення у потерпілого. Крім того, призначаючи покарання, суд не в повній мірі врахував позицію потерпілого, якому було повернуто викрадене майно, відшкодовані збитки та який просив суд суворо не карати ОСОБА_9 , не знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.
Згідно положень ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів уважає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, оскільки не оцінив належним чином показання потерпілого ОСОБА_16 з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що і призвело до постановлення незаконного і необґрунтованого вироку.
Проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, показання потерпілого ОСОБА_16 в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, колегія суддів уважає їх належними і допустимими та такими, що підтверджують винність ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та визнання ОСОБА_11 невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдання його у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення слід скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_11 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки ОСОБА_9 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_11 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб (розбій).
Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності».
Так, під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187).

Відповідно до вимог ст.65 КК України, із урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, а також враховуючи конкретні обставини справи, спосіб та обстановку вчиненого ним злочину, та його відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він здобув повну середню освіту, неодружений, за колишнім місцем роботи ТОВ «Регіональна фінансова промислова компанія» характеризується позитивно, має постійне місце проживання, раніше не одноразово судимий, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, із урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, а також враховуючи конкретні обставини справи, спосіб та обстановку вчиненого ним злочину, та його відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він здобув вищу освіту, неодружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження винності ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є необґрунтовані та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , що унеможливлювали б прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 скасуванню, в частинні перекваліфікації дій ОСОБА_9 та виправдання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України та призначення покарання і ухвалення нового вироку.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України ( т.1 а.п.86,87)

Цивільний позов не пред`являвся. Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року, - скасувати.
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років позбавлення волі, із конфіскацією майна, крім житла.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його затримання, тобто з 17 год. 20 хв. 12.11.2015.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 17 год.20 хв. 12.11.2015 по 20.06.2017 року включно.
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років позбавлення волі, із конфіскацією майна, крім житла.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту затримання. в порядку виконання вироку.

Речовий доказ: дублянку чорного кольору, марки «Hestovrviio» 6XL, з хутряною підкладкою сірого кольору, яка передана на зберігання законному власнику ОСОБА_16 - залишити у його власності.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

_____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4