УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування встановлено наступне.
Так, із заявою про скоєння злочину звернувся ОСОБА_4 , який повідомив про те, що на підставі цивільно-правового договору користується частиною приміщенням майстерні-котельні (літ. Г-2), що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11. Відповідно до умов договору оренди він має право на викуп приміщення після спливу строку дії договору.
Разом із тим, ОСОБА_4 стало відомо, що інший користувач приміщення шахрайським шляхом оформив право власності на вказану будівлю з метою подальшого продажу та особистого збагачення. За результатами підроблення документів у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно з`явилися записи про літ. Ш-2, яка фактично являє собою літ. Г-2, на яке вже оформлено право власності.
Оскільки право власності на об`єкти нерухомості майстерні-котельної (літ. Ш-2) та (літ. Г-2) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11, набуто та зареєстровано у державному реєстрі в результаті вчинення кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вказане майно є предметом, яке було об`єктом кримінально протиправних дій, а тому є речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно, встановлено, що нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 11, належить ТОВ «АТТА».
Процесуальним прокурором було отримано ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2017 про накладення арешту на нерухоме майно майстерні-котельні літ. Ш-2 та літ. Г-2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Седова, 11, шляхом заборони ТОВ «АТТА» розпоряджатися ним, яку в подальшому направлено для виконання до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.
За результатами виконання ухвали, державним реєстратором накладено арешт на об`єкт нерухомого майна майстерні-котельні літ. Ш-2, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11. Проте, в частині накладення обтяження об`єкту нерухомого майна майстерні-котельні літ. Г-2, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11, було відмовлено з підстав того, що ТОВ «АТТА» на праві власності належить не вся будівля літ. Г-2, а лише її частина, яка складає 37/50.
Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав та просив його задовольнити.
З метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна до суду не викликався.
Заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.
Згідно зі ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а заходами забезпечення кримінального провадження, в тому числі, є арешт майна.
За нормами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадення; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, тому може бути використане як речові докази у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням вищеприведених положень КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та наявність підстав для його задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала слідчого судді виконується негайно та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1