Справа № 463/4047/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1035/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 13 вересня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.303, ч.2 ст.302 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
їх захисників - адвокатів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000786 від 08.08.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.303, ч.2 ст.302 КК України.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд першої інстанції зробив висновок про те, що такийє сумбурним, неконкретизованим та непослідовним у викладі, наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовного кожного з елементів складу кримінального правопорушення, в такому відсутня правова кваліфікація відповідно до положень Загальної частини КК України.

Окрім цього, на переконання суду першої інстанції, слідством не конкретизовано вид діяння, передбачені ч.1 ст.302 КК України, які ставляться у вину обвинуваченому, а також не зазначено час, місце та спосіб їх вчинення, не розкрито суті звідництва та розпусти з вказівкою часу, місця та учасників, відсутня вказівка на мету (нажива), тобто не дотримано не лише фактичну форму, але й юридичну (правова кваліфікація у відповідності до положень диспозиції статті КК України). При викладенні обвинувачення за ст.303 КК України не зазначено час, місце, спосіб та осіб, які займались проституцією. А також, на переконання суду першої інстанції, прокурором в порушення ст.293 КПК України не вручено обвинувальний акт під розписку.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність й необґрунтованість ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 13 вересня 2017 року, просить таку скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.303, ч.2 ст.302 КК України, до цього ж суду на новий розгляд у підготовчому засіданні.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що твердження суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України є безпідставними, оскільки в обвинувальному акті системно відносно кожного з обвинувачених після викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначено і правову кваліфікацію дій, а подія кримінального правопорушення, винуватість обвинувачених у їх вчиненні викладені чітко, конкретно та послідовно відносно кожного з обвинувачених.

На його переконання, диспозиція статей КК України, за якими пред`явлено обвинувачення, містять таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення в складі організованої групи, а тому додаткової кваліфікації за ч.3 ст.28 КК України не потребують.

Як зазначає апелянт, обвинувальний акт у відповідності до вимог кримінального процесуального закону вручено обвинуваченим, крім обвинуваченого ОСОБА_7 , який відмовився від його отримання, тому вручення такого відбувалося у присутності двох понятих.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти апеляційних вимог та вважають законним рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали обвинувального акта та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Для суду такий процесуальний документ, як обвинувальний акт, є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду та визначення його меж, який, зокрема проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах.
Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта викладені в ст.ст. 109, 291 КПК України, зокрема такий повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається зі системного аналізу вказаної норми, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.
При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, зокрема, із зазначення обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад інкримінованого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. З огляду на це, обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а тому обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом, а правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не лише для аргументації висновків слідчого, а й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Аналіз змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 від 08.08.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.303, ч.2 ст.302 КК України, дає підстави вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що він не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону та такий за своєю структурою є непослідовним.

Зокрема, в порушення вимог п.1 ч.1 ст. 91 КПК України в обвинувальному акті не в повній мірі вказано на обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, передбачених інкримінованих частин статей 302, 303 КК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними.

Відповідно до положень ст.293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Вказаних вимог закону прокурором в повній мірі не було дотримано, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, копію обвинувального акта обвинувачений ОСОБА_7 не отримав у зв`язку з його відмовоюв одержанні такого, а копії обвинувального акта та реєстру до нього його захисникам надіслано поштовим зв`язком. У матеріалах провадження наявні накладні про направлення поштою процесуального рішення адвокатам ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , поряд з тим відсутні будь-які повідомлення про вручення такого поштового відправлення адресатам, що, на переконання колегії суддів, не може визнаватися належним врученням під розписку копії обвинувального акта.
Щодо тверджень прокурора про безпідставність покликання в мотивувальній частині ухвали на ч.1 ст.302 КК України, то такі розцінюються колегією суддів апеляційного суду як технічна описка, оскільки як вбачається з обвинувального акта обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 інкримінується вчинення, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.302 КК України, диспозиція якої передбачаєвідповідальність за ті самі дії, тобто дії, передбачені частиною першою вказаної статті (створення або утримання місць розпусти, а також звідництво для розпусти), вчинені з метою наживи або особою, раніше судимою за цей злочин, або вчинені організованою групою.
Покликання апелянта про те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.372 КПК України, зокрема у вступній частині такої не зазначено року, місяця і дня народження, місця проживання й народження обвинувачених, а в резолютивній частині строку для виправлення допущених недоліків, є слушними, однак допущена невідповідність не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, така не вплинула на правильність висновків суду, відтак не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування рішення.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000786 про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.303, ч.2 ст.302 КК України, відтак підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
постановила:
ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 13 вересня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.303, ч.2 ст.302 КК України, залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4