АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2106/17 Справа № 204/6668/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Дніпро

року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

заінтересованої особи ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

представників лікувального

закладу ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

встановила:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Рішення суду обґрунтовано наступним тим, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує триманні у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, як таку, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права. Постановити нову, якою відмовити представнику ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» в задоволенні його заяви про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в порушення ст. 343 КПК України, секретар судового засідання не повідомив про здійснення повного фіксування судового розгляду, а також про умови фіксування судового засідання.

В порушення ст. 345 КПК України, судовий розпорядник не роздав особам, які беруть участь в судовому розгляді пам`ятку про їх права та обов`язки, передбачені цим Кодексом, а головуючий не з`ясував, чи зрозумілі їм права та обов`язки і у разі необхідності не роз`яснив їх.

В порушення вимог ч. 2 ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», п.п. 14, 15, 16 Наказу № 397 МОЗ України, та п. 18 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року, заяву до суду було подано лікарем-психіатром ОСОБА_10 , який психіатричної допомоги ОСОБА_7 не надавав і не надає. Крім того, не був членом комісії лікарів психіатрів 19 жовтня 2017 року, які надали висновок щодо ОСОБА_7 .

Вказує, що у висновку комісії лікарів-психіатрів щодо ОСОБА_7 вказано діагноз, який не зазначений в Міжнародній класифікації хвороб 10 клас F 07.8. На це порушення закону звертав увагу Апеляційний суд Дніпропетровської області в своїй ухвалі від 19 жовтня 2017 року.

Посилається на те, що 07 жовтня 2016 року в діагностичному центрі комп`ютерної томографії «Євро Сервіс Україна» у ОСОБА_7 виявлена ретроцеребральна архоноїдальна кіста головного мозку. Відповідно до консультаційних висновків спеціалістів ДУ «Інститут нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова НАМН України» підтверджено наявність утворення, відповідно до якого ОСОБА_7 протипоказано лікування седативними, психотропними препаратами, антикоагулянтами.

У висновку комісії лікарів-психіатрів № 1153 підтверджено, що у ОСОБА_7 в головному мозку знаходиться кіста розміром 2,8 Х 1,6 Х 3,4 см. Твердження лікарів, що дана кіста має природжений характер неможливе, оскільки в 2015 року у того була черепно-мозкова травма, до отримання якої порушень в головному мозку не було. Повторного МРТ головного мозку ОСОБА_7 не проводилося.

В ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року зазначено, що з наданого висновку не вбачається відповідь на запитання суду можливий чи не можливий вплив виявленого утворення в головному мозку пацієнта на його психічний стан, на стан здоров`я в цілому, та чи виключається існування загрози життю пацієнта. Відсутність відповіді на вказані питання і було підставою для відмови районним судом в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру.

Вказує, що згідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 95 КК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру може проводитися судом кожен раз на строк не більше, ніж 6 місяців. Останнє рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо ОСОБА_7 прийнято і набрало законної сили 02 грудня 2016 року, до теперішнього часу якого-небудь рішення суду, що набрало законної сили, про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 не існує. Таким чином, на його думку, з 03 червня 2016 року, ОСОБА_7 незаконно утримується під вартою і до нього без будь-якого рішення суду незаконно застосовуються примусові заходи медичного характеру, що суперечить нормам національного і міжнародного законодавства.

Не погодившись з апеляційною скаргою захисника, представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_11 подала заперечення, яких просить в задоволення апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без зміни.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що посилання захисника на порушення норм закону при розгляді заяви представника закладу ОСОБА_10 , а не лікуючого лікаря, стосовно продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 514 КПК України та ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ч. 2 ст. 95 КК України, подання до суду про проводження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється будь-яким уповноваженим а установленому законом порядку представника медичного закладу, де проходить лікування особа.

Твердження захисника про те, що встановлений ОСОБА_7 комісією лікарів-психіатрів закладу діагноз не відповідає МКХ-10 та ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про психіатричну допомогу», не відповідає дійсності і базується на невірному розумінні медичної термінології. Висновки комісії лікарів психіатрів від 07 червня 2017 року № 662 та від 19 жовтня 2017 року № 1153 містять клінічний діагноз, що базується на експертному рішенні, встановленому судово-психіатричною експертною комісією, цей діагноз повністю відповідає Міжнародній класифікації хвороб 10-го перегляду.

Твердження адвоката про незаконність знаходження ОСОБА_7 у лікарні є безпідставними, оскільки примусові заходи медичного характеру були застосовані ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року. Рішення щодо припинення примусових заходів або їх зміну в зв`язку із психічним станом ОСОБА_7 в порядку ст. 514 КПК України судами не ухвалювались, а ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, тому підстави перебування пацієнта у лікувальному заході є законними.

07 грудня 2017 року до апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просить прийняти рішення, яким звільнити ОСОБА_7 із ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», який в незаконний спосіб позбавлений свободи і тримається там з 03 червня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити, а ухвалу скасувати.

Прокурор та представники лікувального закладу заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважали ухвалу законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 1153 від 19 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 було встановлено діагноз органічний розлад особистості сткадного ґенезу (ЧМТ, токсична енцефалопатія внаслідок зловживання алкоголем, сполученого вживання наркотичних, психоактивних речовин) з інтелектуально-мнестичним зниженням, емоційно-вольовими порушеннями,параноїчними включеннями в анамнезі, стандекомпенсації. Код згідно з чинним переглядом МКХ-10 F 07.8.

В судовому засіданні першої інстанції, та в своїй апеляційній скарзі, захисник вказував на те, що такий діагноз в Міжнародній класифікації хвороб 10 (МКХ-10) класс F 07.8. не зазначений.

Як вбачається з ухвали, задовольнивши заяву представника установи про продовження застосування заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовуючи свої висновки зазначив, що твердження захисника про невідповідність зазначеного у висновку комісії лікарів-психіатрів діагнозу пацієнта міжнародній класифікації захворювань, спростована поясненнями представника установи в судовому засіданні.

Однак, в порушення вимог ст. 370 КПК України, суд в своєму рішенні не навів доводів спроможності чи не спроможності тверджень захисника в цій частині, доказів на підтвердження своїх висновків, а також належних мотивів прийняття такого рішення.

Крім того, згідно матеріалів провадження, у ОСОБА_7 07 жовтня 2016 року діагностичним центром комп`ютерної томографії «Євро Сервіс України» за результатом проведення томографії головного мозку, у хворого ОСОБА_7 було виявлено ретроцеребральну арахноїдальну кісту головного мозку.

Згідно висновків спеціаліста ДУ «Інституту нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова НАМН України ОСОБА_12 , наявність новоутворення у ОСОБА_7 підтверджено, рекомендована консультація в даній інституції, повторна МРТ головного мозку з метою цілеспрямованості хірургічного лікування, та не рекомендоване лікування нейролептиками (аміназин і клопіксол).

Висновком комісії лікарів-психіатрів № 1153 від 19 жовтня 2017 року підтверджено, що за результатами проведеної КТ головного мозку, у ОСОБА_7 виявлено ретроцеребральну арахноїдальну кіста головного мозку («випадкова знахідка»).

Згідно консультативного висновку Відділення церебральної нейрохірургії № 2 КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» виявлена у ОСОБА_7 ретроцеребральна арахноїдальна кіста носить природний характер та не впливає в даний момент на здоров`я та психічний стан пацієнта, та не створює загрози для його життя.

Зазначеним суперечливим діагнозам суд першої інстанції не надав належної оцінки та передчасно прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання представника установи про продовження застосування заходів примусового медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

За таких обставин, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 скасування ухвали та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 409, 412, 418, 419, 512, 514 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13