АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0011891 відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційними скаргами представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1442/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_1
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволено частково та постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 12 074 грн. 29 коп., моральну шкоду 10 000 грн., а на користь ОСОБА_8 моральну шкоду 5 000 грн.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_10 26.11.2015 року приблизно о 23 год. 30 хв., знаходячись на загальному коридорі біля квартири АДРЕСА_2 , умисно заподіяв середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_9 та легкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Так, 26.11.2015 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_10 знаходився на загальному коридорі біля квартири АДРЕСА_2 та з`ясовував стосунки із сусідами із квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При спілкуванні між ними виник словесний конфлікт стосовно підтримання порядку на загальному коридорі.

Під час конфлікту, приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_10 , маючи намір помститися, підійшов до ОСОБА_9 , та відчуваючи раптово виниклу неприязнь до останнього, нічого не пояснюючи наніс один удар в обличчя, заподіявши ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді відкритої травми обличчя: забійні рани на шкірі та слизовій оболонці нижньої губи зліва; травматична екстракція 46 зубу; перелом тіла нижньої щелепи в проекції 36, 43, 44, зубів (зі зміщенням уламків), яке, згідно висновку судово-медичної експертизи №130/е від 27.01.2016, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до Київської міської клінічної лікарні №12, а ОСОБА_10 був затриманий працівниками поліції після вчинення злочину.

Того ж дня, в той же час о 23 год. 30 хв., ОСОБА_10 маючи намір помститися, підійшов до ОСОБА_8 , та відчуваючи раптово виниклу неприязнь до останнього, нічого не пояснюючи наніс один удар в обличчя, заподіявши ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді: садна на слизовій оболонці верхньої губи справа; переломів коронок 1 і 3 зубів верхньої щелепи справа; травматичної екстракції 2,4,5,6, зубів верхньої щелепи справа, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи №3415 від 02.12.2015, відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

З вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до Київської міської клінічної лікарні №12, а ОСОБА_10 був затриманий працівниками поліції після вчинення злочину.

На вказаний вирок суду представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині вирішення цивільного позову, просить його змінити в цій частині, а цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задовольнити у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду 74 638 грн. 29 коп., моральну шкоду 70 000 грн., а на користь ОСОБА_8 моральну шкоду 50 000 грн. В частині призначення покарання обвинуваченому, вирок привести у відповідність до ст. 72 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення суду не достатнім чином відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Зокрема, у мотивувальній частині вироку, суд не в достатній мірі навів підстави для задоволення цивільного позову потерпілих, його матеріальну та моральну складові, та в порушення норм матеріального права зменшив розмір відшкодування на лікування останніх.
Між тим зазначає, що під час судового розгляду потерпіла сторона подала до суду цивільний позов, в подальшому позовні вимоги було збільшено на загальну суму 74 638 грн. 28 коп. матеріальної шкоди та 120 000 грн. моральної шкоди, та до нього додано усі необхідні докази витрачених уже коштів на лікування, а також докази подальшого відновлення здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , яке триває надалі, про що свідчать відповідні договори про надання медичних послуг та підтвердження їх вартості.
Зокрема, ще до проголошення вироку, потерпілим ОСОБА_9 додатково було сплачено 3 924 грн., 324 грн., 324 грн. та після проголошення вироку було додатково сплачено 648 грн. в продовження лікування, що підтверджує обґрунтування цивільного позову, про необхідність тривалого лікування від завданих йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.
Проте, незважаючи на обґрунтовані та підтверджені витрати на лікування, необхідність продовження лікування та відновлення ушкоджених ділянок тіла потерпілого ОСОБА_13 , суд лише частково задовольнив позов та обмежив відшкодування витрат підтверджених документально потерпілому ОСОБА_9 на суму 12 074 грн. 29 коп., та 10 000 грн. моральної шкоди, а потерпілому ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Однак, таке рішення суду є необґрунтованим та невмотивованнм, оскільки після з`ясування обставин та дослідження доказів суд не навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, та проігнорував вимогу Закону, щодо повного відшкодування завданої шкоди потерпілому, що прямо передбачено ч. 1 ст. 1195 ЦК України.
Щодо часткового задоволення цивільного позову в частині моральної шкоди, то потерпілі також вважають, що вирок суду не відповідає обставинам кримінального провадження, оскільки, як у самому позові, так і в ході судового розгляду останні чітко і послідовно описали, в чому саме полягають їх страждання і чому саме такі суми, а не менші підлягають до відшкодування обвинуваченим.

Крім того, звертає увагу на те, що суд помилково відніс показання свідка ОСОБА_14 , до свідків сторони захисту, оскільки останній є керівником потерпілого ОСОБА_9 і надавав суду показання відносно саме моральних страждань потерпілого після отриманих тілесних ушкоджень.

Також судом, при призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст. 70 КК України, помилково було її застосовано, оскільки, згідно положення ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи кваліфікацію його дій та призначеної міри покарання, вважаючи вирок суду незаконним та постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову, просить його змінити та зменшити суму стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування: моральної шкоди до 1 778 грн. 29 коп., моральної шкоди до 4 000 грн. Суму відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 виключити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у продовж судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_9 надавав суду різні довідки приватних лікарів-стоматологів, в яких нумерація зубу, який підлягав протезуванню, неодноразово змінювалась з «46» на «36» і навпаки, слідом за зміною цієї нумерації судово-медичним експертом.

Між тим, незважаючи на те, що нумерація зубу, який, зі слів потерпілого зазнав ушкоджень і потребує протезуванню, не відповідає нумерації видаленого зубу, в травмуванні якого суд визнає його винним, стягнення частини витрат покладається на нього, виходячи із змісту медичної довідки, наданої ОСОБА_9 , із зазначенням необхідності протезування саме 36 зубу, що вказує на суперечливість висновків суду.
Крім того, в своїх запереченнях він змістовно обґрунтував неможливість включення до відшкодування певних витрат, пов`язаних із придбанням тих ліків, які жодним чином не стосуються лікування щелепи, а до того ж необхідність придбання потерпілим ОСОБА_9 ліків, перелічених ним у своєму позові (їх найменування, кількість), не підтверджено по справі жодним належним і допустимим доказом, відсутній зв`язок між травмою щелепи і витратами ОСОБА_9 по встановленню брекет-системи з металевою дугою для рівняння зубного ряду, яке проведено більш ніж через рік після завершення лікування, за відсутності відповідних висновків судово-медичних експертів або висновків лікарів-стоматологів, які б спостерігали за станом ОСОБА_9 впродовж цього строку, а тому не може вважатися таким, що утворився внаслідок заподіяної йому травми.

Таким чином, апелянт вважає обґрунтованою суму до відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 лише в розмірі 1778,29 грн.
Щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , то суд взагалі його не обґрунтував, що є грубим процесуальним порушенням, але разом з тим він погоджується з сумою відшкодування моральної шкоди ОСОБА_9 в розмірі 4 000 грн.
Крім того, судом не було враховано, що на його утриманні знаходиться не одна дитина, як зазначено у вироку, а троє дітей: неповнолітній син - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та двоє немовлят - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також дружина, яка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дітьми, та, що єдиним джерелом його заробітку є його приватна діяльність, сума доходу від якої складає 4 900 грн. в місяць.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 також подав клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року, у зв`язку з тим, що він має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо яких батьківських прав він не позбавлений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії і його заперечення проти апеляційної скарги представника потерпілих, а також представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 , який, вказуючи на не підтримання ним вимог апеляційної скарги стосовно приведення покарання у відповідність до вимог ст. 72 КК України, підтримав подану ним апеляційну скаргу лише в частині вирішення цивільного позову, і заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його клопотання про застосування амністії, та аналогічну позицію щодо поданих апеляційних скарг і клопотання про застосування амністії потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах та підтриманих сторонами провадження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_10 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_9 та умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 125 КК України, правильним, таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та повністю підтверджується сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні та наведених у судовому рішенні, які суд першої інстанції проаналізував та дав належну оцінку.

Покарання ОСОБА_10 призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що його обтяжують, внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі та обґрунтовано визначив остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів - у виді 1 року обмеження волі. Також у вироку наведені ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України.

Водночас, хоча представник потерпілих - адвокат ОСОБА_7 і вказав на виключення ним своїх апеляційних вимог стосовно приведення вироку у відповідність до ст. 72 КК України, які до того ж належним чином і не сформульовані в апеляційній скарзі, а виходячи зі змісту їх обґрунтування - і не могли б бути задоволені шляхом зміни вироку, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що при сукупності злочинів, що має місце в даному провадженні відносно ОСОБА_10 , суд має призначати покарання на підставі ст. 70 КК України, якою визначено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

А, як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції, визначив остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 70 КК України, проте, будь-яких доводів щодо неправильного застосування судом вимог Закону України про кримінальну відповідальність в цій частині представником потерпілих - адвокатом ОСОБА_7 не приведено, тому його твердження щодо помилкового застосування при призначенні покарання ОСОБА_10 положень ст. 70 КК України та необхідність приведення вироку суду у відповідність до ст. 72 КК України, є безпідставними.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та призначив його у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65-67, 70 КК України, а далі застосував положення ст. 75 КК України, достатньо обґрунтувавши свої висновки в цій частині.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 не оспорює правильність кваліфікації його дій та призначене покарання, а лише просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову, виключивши суму відшкодування потерпілому ОСОБА_8 та зменшивши суму стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 , що пов`язує з невідповідністю нумерації видаленого зубу, в травмуванні якого суд визнав його винним, тому зубу, який зазнав травмування та потребує протезування, відповідно до наданих ОСОБА_9 доказів.
Між тим, такі твердження обвинуваченого не відповідають дійсності, оскільки, як слідує з досліджених судом першої інстанції доказів, зокрема - висновків експерта №130/е від 27.01.2016 року та №777/е від 25.04.2016 року, у ОСОБА_9 мав місце перелом тіла нижньої щелепи в проекції 36, 43, 44, зубів (зі зміщенням уламків), та відповідно мала місце травматична екстракція 36 зубу (т. 1 а.п. 86-93), і тому вказівка у розділі підсумків цих висновків про травматичну екстракцію 46 зубу є опискою, що підтвердив експерт ОСОБА_18 на запит представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 129).

Разом з тим, і суд першої інстанції, посилаючись у вироку на висновок експерта, вказану описку не усунув та відтворив її у своєму рішенні, що в даному випадку жодним чином не вказує на суперечливість висновків суду та безпідставність вимог ОСОБА_9 про відшкодування його витрат, пов`язаних з лікуванням та протезуванням 36 зубу, як на тому наголошує обвинувачений.

Також, всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 , з урахуванням наявності в матеріалах провадження документального підтвердження необхідності лікування, відповідно до встановленого плану і рекомендацій лікуючого лікаря, та понесених витрат на лікування, у зв`язку із заподіяною ОСОБА_10 внаслідок вчинення ним злочину шкодою здоров`ю ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого цих витрат на користь ОСОБА_9 в сумі 12 074 грн. 29 коп.
Натомість ОСОБА_10 будь-яких доказів на підтвердження того, що лікування ОСОБА_9 має бути іншим, а розмір витрат на нього є меншим, не надано, та відповідно і його твердження щодо відсутності зв`язку між завданою ним травмою щелепи і витратами ОСОБА_9 на лікування є виключно його припущеннями.

А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_10 щодо зменшення розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_9 , до 1778 грн. 29 коп.

В той же час, не вбачає колегія суддів підстав і для збільшення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 , до 74 638 грн. 28 коп., як про те ставить вимоги представник потерпілих - адвокат ОСОБА_7 , оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Тобто за змістом вказаної норми закону, підлягають відшкодуванню реально понесені особою витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Разом з тим, потерпілим ОСОБА_9 до розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_10 , віднесені також грошові кошти в сумі 62 564 грн., які в майбутньому будуть додатково сплачені на лікування та протезування, відповідно до укладених ним Договорів, однак дійсний розмір таких витрат не є підтвердженим.

А відтак, за відсутності документального підтвердження понесення потерпілим ОСОБА_9 таких витрат суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення вимог ОСОБА_9 в цій частині, що не позбавляє його права в подальшому звернутись з позовом до суду для їх стягнення.

Вирішуючи питання цивільного позову заявленого потерпілими про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн., з чим погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що саме такий розмір моральної шкоди співмірний із заподіяною шкодою кожному з потерпілих і відповідає характеру та обсягу тих фізичних та душевних страждань і переживань, які кожен з них поніс в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_10 , і зокрема відповідає і тому, що ОСОБА_9 на протязі певного часу відчував фізичний біль, тривалий час перебував на лікуванні, був позбавлений можливості працювати та вести звичайний для нього спосіб життя, обмеження в чому по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 було менш тривалим.
А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог в частині, що стосується стягнення моральної шкоди на користь потерпілих, як обвинуваченого, яким до того ж і взагалі не наведено ніякого обґрунтування щодо відсутності завдання потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди внаслідок його дій, так і представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 .
Таким чином, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_10 в оскаржуваній ними частині є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його зміни, про що ставиться питання в апеляційних скаргах не вбачає.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо яких батьківських прав він не позбавлений, та враховуючи подане ним до апеляційного суду клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", колегія суддів вважає, що останній підлягає звільненню від відбування призначеного йому за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційні скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року відносно ОСОБА_10 - без змін.

На підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання, призначеного йому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .