АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №766/1001/16-к Слідчий суддя ОСОБА_1 Апеляційне провадження № 11-сс/791/650/17 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
підозрюваного - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Херсонської області апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області 20 жовтня 2017 року, якою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків.
ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за наступних обставин.
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив: застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи запобіжний захід у виді домашнього арешту суддя вказав на те, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор, не дають достатніх підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.
Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років, підозру обґрунтовано вагомими доказами, разом з тим прокурором не доведено недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, враховуючи наявність постійного місця проживання, а також те, що підозрюваний має дитину, офіційно працює з 2014 року, як було встановлено в судовому засіданні, раніше не судимий, відповідно в судовому засіданні було спростовано умисність ухилення від суду та органів досудового розлідування.
Враховуючи особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує, слідчий суддя прийшов до висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, достатньою мірою запобіжного заходу буде домашній арешт.
В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу незаконною, так як слідчим суддею не враховано всіх обставин провадження в сукупності.
Так, стороною обвинувачення зазначено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корисливого злочину, офіційно не працевлаштований, не має законних джерел прибутку та міцних соціальних зв`язків. Крім того, з 2014 року перебував у розшуку, до 19 жовтня 2017 року коли його було затримано в м. Ірпінь Київської області на підставі ст. 191 КПК України. Вищезазначене, на думку прокурора, дає підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.. 177 КПК України.
Просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, з підстав її необґрунтованості, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Прийняте слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінально-процесуального закону.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 19 жовтня 2017 року був затриманий в порядку ст.191 КПК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: - протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , який розповів обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході якого ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 як чоловіка з яким в 2010 році його познайомив ОСОБА_10 та відрекомендував як директора туристичної фірми, який допоможе оформити документи для виїзду за кордон; - протоколом допиту свідка ОСОБА_10 який розповів відомі йому обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення. - протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який розповів відомі йому обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення; - протоколом допиту свідка ОСОБА_12 який розповів відомі йому обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, підозра обґрунтована вагомими доказами.
Однак, підозрюваний має постійне місце проживання, дитину, офіційно працевлаштований з 2014 року, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, і на думку колегії суддів, може слугувати стримуючим фактором для підозрюваного та запорукою належної процесуальної поведінки.
Крім того, умисність переховування/ухилення ОСОБА_8 від органів досудового розслідування не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
З урахуванням особливостей кримінального провадження, викладене в сукупності вказує на існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, а тому обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти вказаному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі«W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).
Для відмови в досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення у справі «Штеґмюллер проти Австрії» (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини»), вчинення ним подальших правопорушень (рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 року) або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення у справі «Летельєр проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, серія А, № 207, п. 51).
У справі «Смирнова проти Росії» зазначено, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (як класичний прецедент, рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року; рішення у справі «Яґчі і Сарґін проти Туреччини» (Yagci and Sargin v. Turkey) від 8 червня 1995 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, про те, що прокурором не було доведено недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.
Посилання прокурора на те, що слідчий суддя погодився з недоведеними обставинами не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами та були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а інші доводи апеляційної скарги не спростовують законність постановленої ухвали.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Херсонського міського суду Херсонської області 20 жовтня 2017, якою відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту - без змін.
Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.
Головуючий: (підпис)
Судді (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Судді: