Справа № 738/1341/17
№ провадження 1-в/738/291/2017
УХВАЛА

іменем України
14 вересня 2017 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

з участю

секретаря: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3

засудженого: ОСОБА_4

представника установи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засiданi в м. Мена в режимі відео конференції з Державною установою «Менська виправна колонія №91» клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення його вiд відбування покарання, в якому посилається на те, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На основі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, що призначено за вироком Московського районного суду м. Харква від 24.10.2014 року, більш суворим та остаточно призначено строк у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09.03.2016 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі час попереднього ув`язнення з 12.09.2014 року по 05.12.2014 року включно (2 місяці 26 днів) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В даний час відбуває покарання у Менській виправній колонії № 91, відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, але адміністрація установи виконання покарань відмовляється звернутись до суду з відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення. Засуджений ОСОБА_4 просить вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання, просить його задовольнити. Вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення. При цьому повідомив, що до спостережної комісії він не звертався і звертатися не буде, так як на його думку це не потрібно.

Представник установи виконання покарань вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає та в судовому засіданні пояснив, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Менській виправній колонії № 91 з 26.12.2014 року. Засуджений дійсно відбув 2/3 частини строку призначеного покарання. Не працевлаштований, але звертався з заявою з приводу працевлаштування. За порушення режиму утримання отримав два стягнення надане правами начальника установи, які на даний час погашені, але потребує подальшого контролю за його поведінкою з боку представників установи.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило, що дає можливість суду, відповідно до ст. 539 КПК України, розглянути справу без його участі.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню, оскільки характеризуючими даними не підтверджено, що ОСОБА_4 своєю поведінкою не довів виправлення.

Заслухавши пояснення засудженого, захисника, представника станови виконання покарань, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, з`ясувавши думку прокурора, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На основі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, що призначено за вироком Московського районного суду м. Харква від 24.10.2014 року, більш суворим та остаточно призначено строк у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахується з 12.09.2014 року.

За час перебування в Харківському СІЗО характеризується посередньо: встановленого режиму тримання не порушував, до праці не залучався, не заохочувався.

Засуджений відбуває покарання в Менській виправній колонії № 91 з 26.12.2014 року.

За час вiдбування покарання в установі зарекомендував себе наступним чином. За порушення режиму утримання отримав два стягнення надане правами начальника установи, які на даний час погашені. На профілактичних обліках не перебуває. Був працевлаштований з 16.03.2016 року наказом № 27 оп 08.04.2016 року наказом № 34 на посаді оператора котельні установи, та згідно поданої заяви виконував обов`язки робітника котельні установи з 08.04.2016 року по 07.09.2016 року. Згідно поданої ним письмової заяви з 08.1.2016 року по 12.12.2016 року виконував обов`язки робітника з розвантаження дров для потреб котельні установи. До роботи відноситься посередньо. Заохочень не має. На даний час заяви про працевлаштування не подавав, бажання працювати не виявляє.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Сумлінна поведінка - це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність подяк і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за певний час.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення вiд відбування покарання є передчасним, оскільки на час розгляду клопотання ОСОБА_4 хоч і відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, проте не довів своє виправлення, оскільки за час відбування покарання мав стягнення, бажання працювати не виявляє, а тому його клопотання не підлягає задоволенню.

На пiдставi викладеного i керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відмовити.

На ухвалу прокурором, захисником може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в семиденний строк з часу отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1