15.03.2018 Провадження № 1-кп/331/52/2018
Єдиний унікальний номер 331/772/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2018 р. м.Запоріжжя
Коллегія суддів Жовтневого районного суду м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруже-
ного, не працюючого, який зареєстрований у
АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
1) 25.11.2010 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.3 КК України
до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 11.03.2013 р. по відбуттю строку покарання,
2) 22.05.2014 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.3, 261 ч.1, 262
ч.1, 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 15.09.2016 р. по відбуттю
- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, 115 ч.1 КК України,
в с т а н о в и л а:
21 листопада 2016 р., приблизно в 00 год.50 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в стані ал-
лкогольного сп`яніння, знаходячись у більярдному клубі «Сем», розташованому за адресою: м.За-
у більярд, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.
Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вийшли на вулицю та продовжили з`ясуван-
ня особистих відносин між собою. В ході конфлікту ОСОБА_11 наніс один удар рукою в об-
личчя ОСОБА_10 , та між ними розпочалася обопільна бійка. Під час бійки, ОСОБА_10 , знаходячись на подвір`ї біля клубу «Сем» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шкільна, 4, зрозумівши, що ОСОБА_11 переважає його у фізичній силі, бажаючи отримати перевагу над своїм против-
ником, вирішив заподіяти останньому тяжкі тілесні ушкодження. З цією метою, ОСОБА_10 , діючи умисно, з особистих неприязних мотивів, розбив об асфальт скляну пляшку з-під коньяку,
пристосувавши її для нанесення тілесних ушкоджень, та, незважаючи на те, що між ним та
ОСОБА_12 знаходився ОСОБА_13 , який намагався завадити діями ОСОБА_10 , наніс один
удар уламком вказаної пляшки у ліву сторону шиї потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив
останньому рану передньо-бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням всіх верств трахеї та перед-
2.
ньої поверхні гортані, з розвитком емфіземи в м`яких тканинах шиї, яка кваліфікується як тяжке
тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та рану задньо-бокової поверхні шиї зліва,
яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Після цього ОСОБА_10 припинив свої злочинні дії та надав потерпілому ОСОБА_11
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому
злочині, передбаченому ст.15 ч.2, 115 ч.1 КК України, визнав частково, а саме визнав факт спри-
чинення потерпілому тілесних ушкоджень, не погоджуючись із кваліфікацію його дій, пояснив су-
ду, що з потерпілим ОСОБА_11 він знайомий з дитинства: вони навчалися в одній школі, про-
живали в одному дворі, конфліктів між ними ніколи не було. 20 листопада 2016 р. вдень він зуст-
рівся з ОСОБА_13 , поїхали в кальянну на Малому Ринку, потім ОСОБА_13 зателефонував
ОСОБА_11 та сказав, що приїде до них. Приблизно о 23 год. 30 хв. вони приїхали до більярд-
ного клубу «Сем», відпочивали, вживали спиртні напої. ОСОБА_11 грав у більярд, а він із
ОСОБА_14 сиділи на дивані, розмовляли про футбол, потім в їхню розмову втрутився
ОСОБА_15 , почав висловлюватися нецензурно, докоряти йому, що він «сидів». Він зробив зауважен-
ня, намагався заспокоїти ОСОБА_11 , але той запропонував вийти на вулицю, розібратися. Ко-
ли вони виходили, він взяв пляшку коньяку, аби помиритися з потерпілим та розпити цю пляшку.
Коли вийшли на вулицю, ОСОБА_11 продовжував лаятися, ображав його та вдарив, почав би-
ти його. У нього був ніж-брелок, який він викинув, так як порізався. Потім від удару потерпілого
він упав, а той продовжував його бити вже лежачого. Потерпілий був сильнішим за нього, раніше
займався спортом, тому він перелякався, коли підводився - розбив пляшку коньяку, аби відпугну-
ти потерпілого, весь час він відбивався, ухилявся від ударів ОСОБА_11 , розбитою пляшкою
наніс один удар навідліт. В цей час їх почав розбороняти ОСОБА_13 , потім помітили у
ОСОБА_16 кров на шиї, він намагався серветкою зупинити тому кров, а ОСОБА_13 став викликати
швидку допомогу. До лікарні він поїхав разом із ОСОБА_11 , а ОСОБА_13 приїхав на таксі
до лікарні. Разом вони перебували в торакальному відділенні, де ОСОБА_11 робили операцію,
там же їх затримали співробітники поліції. Умислу на вбивство ОСОБА_11 він не мав, раніше
вони товаришували, разом гуляли, в теперішній час теж спілкуються нормально. Також зазначив,
що він захищався від нападу потерпілого.
Відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового процесу, ухвалив визнати доцільним дослідження доказів у повному обсязі.
Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, суд дійшов наступного.
Потерпілий ОСОБА_11 , будучи допитаним в режимі відеоконференції, пояснив суду, що дату подій він не пам`ятає, це відбувалося в листопаді 2016 р., вони відпочивали в більярдній «Сем», багато випивали спиртних напоїв, коньяку. Через що між ним та обвинуваченим виник конфлікт він не пам`ятає, ОСОБА_10 його образив, а він наніс тому долонею удар по облич-
чю. Потім вони вийшли на вулицю, конфлікт продовжувався, почалася бійка, під час якої вони па-дали, підводилися, обвинувачений почав йому поступатися, так як був слабкіший, а він став нано-сити більше ударів, кількість яких не пам`ятає. Прийшов ОСОБА_17 , який став їх розбороняти. Обвинувачений об «бровку» розбив пляшку та наніс йому один удар «розочкою» в ліву частину шиї. Наявність ножа він не пам`ятає, чи були спричинені ОСОБА_10 якісь поранення не пам`ятає. Під час бійки обвинувачений йому не погрожував. Коли в нього на шиї з`явилася кров, бійка припинилася та ОСОБА_10 , налякавшись, намагався йому допомогти. Хто викликав швидку допомогу він не знає. ОСОБА_10 весь час був із ним, поїхав разом із ним до лікарні, сплатив всі витрати на лікування. Він вибачив обвинуваченого, зла на нього не тримає та ні в чому того не звинувачує, так як вважає, що той перевищив межі самооборони.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона працювала барменом на першому поверсі бі-
льярдного клубу «Сем», дату події вона не пам`ятає, але це відбувалося в холодну пору року. В ба-
рі на першому поверсі є тільки слабоалкогольні напої, а на другому поверсі є спиртні напої. При-
близно о півночі вона чула на сходах якийсь шум, але хто з ким подрався вона не бачила. Також
пізніше бачила карету швидкої допомоги, але кого забирали до лікарні не бачила. В клубі каза-
ли, що хлопці подралися, за територією клубу когось підрізали, потім вона бачила на стоянці біля
3.
клубу краплини крові, які тягнулися на вихід за ворота клубу. Ножів та інших сторонніх предме-
тів вона не бачила. Наступного ранку до клубу прийшов слідчий, від нього вона також узнала, що
за територією клубу підрізали парня.
Також винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 листо-
пада 2016 р. ОСОБА_11 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинений відносно
нього злочин, зазначивши, що 21.11.2016 р., приблизно в 00 год. 50 хв., ОСОБА_10 , знаходя-
«розочкою» від пляшки в лівий бік шиї, спричинивши тілесні ушкодження (т.1 а.с.100-102).
Згідно протоколу огляду місця події від 21.11.2016 р. та фототаблиці до нього на ділянці
місцевості, розташованої на відстані двох метрів від вхідних металевих воріт у клуб «Сем» на тро-
туарній плитці мається група плям речовини бурого кольору, круглої форми, діаметр плям від
0,5 см до 1 см; на відстані 12 м розташована земельна ділянка, вкрита листям з нашаруванням ре-
човини бурого кольору, на цій же ділянці виявлений фрагмент скла з елементом паперової наклей-
ки з написом «Коньяк» (т.1 а.с.103-118).
Згідно протоколу огляду місця події від 21.11.2016 р. та фототаблиці до нього на ділянці міс-
цевості біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 виявлені та вилу-
чені складний ніж зі слідами речовини бурого кольору та пропуск на завод на ім`я ОСОБА_11
З висновку експерта № 4759 від 28.12.2016 р. вбачається, що потерпілому ОСОБА_11
були заподіяні наступні тілесні ушкодження (т.1 а.с.124-126):
1.Поранення передньо-бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням усіх верст трахеї та передньої
поверхні гортані, з розвитком емфіземи в м`які тканини шиї, які кваліфікуються як тяжке тілесне
ушкодження за ознакою небезпеки для життя;
2.Рана задньо-бокової поверхні шиї зліва кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричи-
нило короткочасний розлад здоров`я.
Пошкодження, викладене у п.1 висновку, утворилося від дії предмету (предметів), які
мають колюче-ріжучі властивості. Рана, описана у п.2 висновку, утворилася від дії предмету (пред-
метів), які мають ріжучі властивості. Не виключається можливість утворення всього встановлено-
го комплексу тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при обставинах, викладених у фабулі постанови.
Як зазначає експерт обставини справи з постанови: «21 листопада 2016 р. близько 00:50 Ти-
ОСОБА_19 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у більярдному клубі «СЕМ»,
ла під час спільної гри в більярд, на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин. В
цей час у ОСОБА_10 виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 …
ОСОБА_20 розбив о підлогу пляшку з-під коньяку, яку він тримав у правій руці, після чого наніс
потерпілому ОСОБА_11 один удар уламком вищевказаної пляшки навідліт у ліву сторону шиї
Під час проведення освідування потерпілий ОСОБА_11 також пояснював, що обвинува-
чений наніс йому один удар розбитою пляшкою в ліву частину шиї.
Згідно висновку експерта № 2724 від 29.12.2016 р. (т.1 а.с.127-129) кров ОСОБА_11
відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО, кров
ОСОБА_21 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. В
слідах на двох сухих листях з дерев об`єкт № 1, в змиві на марлі з місця події об`єкт № 2, на фраг-
ментах скла з-під пляшки коньяка (Таврія) об`єкти №№ 3-6 знайдена кров людини та виявлені ан-
тигени В і Н, а в об`єкті № 1 також ізогемаглютинін анти-А. Походження крові не виключається
від особи (осіб) з групою В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н, в тому числі
від потерпілого ОСОБА_11 і (або) ОСОБА_10 при наявності в нього тілесних ушкоджень
з кровотечею на момент скоєння злочину.
Згідно висновку експерта № 729 від 28.12.2016 р. (т.1 а.с.131-134) при судово-цитологічно-
му дослідженні ножа кишенькового складного (рукоятка об`єкт № 1, клинок об`єкт № 2) виявлена
кров людини, при чому в об`єкті № 2 особи чоловічої генетичної статі. При визначенні групової
належності знайденої крові виявлений антиген В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає її
4.
походження від чоловіка (чоловіків), а в об`єкті № 1 від особи (осіб) з групою крові В з ізогема-
глютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0, в тому числі від ОСОБА_11 та (або)
ОСОБА_21 , при наявності у останнього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовніш-
Згідно висновку експерта № 2725 від 29.12.2016 р. (т.1 а.с.135-137) в слідах на куртці об`єк-
ти №№ 1-3, на футболці червоного кольору об`єкти №№ 4, 5, на чорних спортивних штанях об`єк-
ти №№ 6, 7, на парі кросівок об`єкти №№ 8, 9 ОСОБА_10 знайдена кров людини та виявлені
антигени В і Н, а в об`єктах №№ 3, 4, 7 також ізогемаглютинін анти-А. Походження крові не вик-
лючається від особи (осіб) з групою В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н, в то-
му числі від потерпілого ОСОБА_11 і (або) ОСОБА_10 при наявності в нього тілесних
ушкоджень з кровотечею на момент скоєння злочину.
Згідно висновку експерта № 2726 від 29.12.2016 р. (т.1 а.с.138-140) на синій куртці об`єкти
№№ 1-3, джемпері об`єкт № 4, майці об`єкт № 5, джинсах об`єкти №№ 6, 7 та кросівках об`єкти
№№ 8, 9 ОСОБА_11 знайдена кров людини та виявлені антигени В і Н, а в об`єктах №№
4, 5 також ізогемаглютинін анти-А. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою В
з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н, в тому числі від потерпілого ОСОБА_11
і (або) ОСОБА_10 при наявності в нього тілесних ушкоджень з кровотечею на момент скоєн-
Згідно висновку експерта № 32/к від 26.01.2017 р. (т.1 а.с. 166-172) враховуючи, що вираз
«наотмашь» не конкретизує і не відтворює механізм та напрямок травматичних впливів,відповісти
на питання щодо можливості спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 при обставинах,
які пояснює потерпілий під час проведення слідчого експерименту не є можливим у повному обся-
зі. Однак, враховуючи судово-медичні дані, характеристики ушкоджень шиї, не виключається мож-
ливість утворення останніх від дії предмета, що мав коючіф і ріжучі властивості, яким міг бути
предмет, на який вказує потерпілий ОСОБА_11 «розочка». При тому, поранення передньо-
бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням всіх шарів трахеї і передньої поверхні гортані виникла
від дії травмуючої сили, вектор якої був орієнтований зовні внутрішньо і зверху вниз, а рана задньо-
бокової поверхні шиї зліва від травмуючої сили, вектор якої був орієнтований горизонтально,
відносно вертикального положення тіла потерпілого.
Згідно висновку експерта № 4597 від 21.12.2016 р., наданому стороною захисту, ступінь
тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_10 , встановити не можливо, оскільки
освідуваний на повторний огляд не з`явився, довідка про зняття швів не надана, при цьому в мо-
тивувальній частині зазначеного висновку міститься перелік тілесних ушкоджень, виявлених у
ОСОБА_10 , в тому числі поранення пальця, садна.
Під час проведення слідчого експерименту, згідно протоколу від 17.01.2017 р. та фото-таб-
лиці до нього (т.1 а.с.173-179) за участю свідка ОСОБА_13 , останній пояснював, що 21.11.2016 р.,
приблизно в 00 год. 50 хв. він, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вийшли з приміщення більярдно-
го клубу Сем», стояли на вулиці біля воріт. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виник конф-
лікт, почалася бійка, вони штовхали один одного, під час боротьби обидва впали на асфальт, про-
довжуючи боротьбу. Коли ті підвелися, він побачив у руці ОСОБА_10 невеликий ніж, а з руки
текла кров, потім ОСОБА_10 сховав ніж у кишеню своєї куртки. Сварка та бійка продовжува-
лася, він намагався їх розняти. Потім ОСОБА_11 відійшов, а ОСОБА_10 підняв пляшку
з-під коньяку, розбив її, тримаючи за горличко правою рукою, та пішов на ОСОБА_11 . Незва-
жаючи на те, що він намагався перешкодити діям ОСОБА_10 , останній наніс потерпілому
два удари «розочкою» навідліт в область лівої частини шиї, від чого у ОСОБА_11 почалася
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 17.01.2017 р. та фототаблиці до
нього, за участю потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.с.159-165), останній також пояснював, що під
час конфлікту та бійки, обвинувачений ОСОБА_10 наніс йому «наотмашь» два удари «розоч-
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 під час проведен-
ня слідчих експериментів щодо кількості ударів, які були нанесені потерпілому обвинуваченим
5.
ОСОБА_10 «розочкою», а саме двох ударів, суд ставиться до цих показань критично.
Під час допиту потерпілого безпосередньо судом, ОСОБА_11 пояснив, що він надавав
слідчому показання про те, що ОСОБА_10 наніс йому один удар «розочкою», а потім, під тис-
ком слідчого, який висловлював йому погрози, сказав, що начебто було два удари.
З протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що до проведення цієї дії сві-
док ОСОБА_13 також надавав пояснення, що обвинуваченим потерпілому був нанесений один
При цьому, суд, оцінюючи зазначені докази у цьому кримінальному провадженні на відпо-
відність їх вимогам КПК, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на
необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумні-вом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»), також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).
Вирішуючи питання про спрямованість умислу ОСОБА_10 , колегія суддів спирається на правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові від 31.01.2013 року справа № 5-32кс12, де зазначено, що відповідно до частини першої статті 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо
спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведе-но до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК Ук-
раїни умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів приходить до висновку, що до подій між обвинуваченим та потерпілим існували дружні стосунки, обвинувачений ніколи, навіть під час бійки, не висловлював погроз щодо позбавлення потерпілого життя, ОСОБА_10 суду пояснював, що розбив пляшку аби не спричинити тяжких ушкоджень потерпілому, оскільки повною пляшкою можна вбити людину, в той момент він взагалі не міг думати розсудливо, між потерпілим та обвинуваченим знаходилася людина, яка перешкоджала нанесенню удару, фізичні особливості та зріст учасників подій, обвинувачений нижчий на зріст та фізично слабкіший, удар був нанесений не цільоспрямовано, а навідліт, бійку було припинено, коли потерпілий був травмований та в нього пішла кров, після нанесення удару ОСОБА_10 надавав потерпілому ОСОБА_11 допомогу, намагаючись зупинити кровотечу, супроводжував останнього до лікарні та надавав матеріальну допомогу на придбання ліків, медикаментів, а тому умисел обвинуваченого на спричинення смерті потерпілому не доведений. Викладені колегією суддів факти беззаперечно свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого саме на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. У тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, відповідальність настає за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне.
Як зазначає Верховний Суд України у Постанові від 17.12.2015 р. в статті 36 КК закріплено право кожної особи на необхідну оборону, що є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27
6.
Конституції України).
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
З огляду на встановлені під час судового розгляду фактичні обставини, з урахуванням показань потерпілого та обвинуваченого, поведінки потерпілого та спрямованості дій обвинуваченого, між якими відбулася бійка, з боку потерпілого не було посягання, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_10 на ст.124 КК України, оскільки для кваліфікації злочину за цією статтею КК України заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчиненим з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, які судом не встановлені.
Крім того, при оцінці усіх наданих суду доказів, колегія суддів керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або за відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 15 від 16.01.2017 р. ОСОБА_10 психічних розладів не виявляв та не виявляє в теперішній час. У період здійсненния інкриміно-ваного йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зстосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, оскільки всі слідчі дії були проведені без участі захисника, що є порушенням вимог ст.52 КПК України, з огляду на таке.
Частиною першою ст.52 КПК України передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
Згідно доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 22 листопада 2016 р.
№ 008-0005296 захисник ОСОБА_22 призначена з 22.11.2016 р. для надання безоплатної вто-
7.
ринної допомоги ОСОБА_10 , затриманому за підозрою у вчиненні злочину, передбаченому
ст.120-1 ККУ. Оскільки, діючий Кримінальний кодекс не містить ст.120-1 ККУ, суд приходить до
висновку, що припущена помилка та дії ОСОБА_10 були кваліфіковані за ст.121 КК України,
що не є особливо тяжким злочином, а тому участь захисника відповідно до вимог ст.52 КПК Ук-раїни при проведенні слідчих дій не була обов`язковою, підозрюваному ОСОБА_10 повідом-
лено про підозру 22.11.2016 р., а 25.01.2017 р. повідомлено про нову підозру.
Частиною 3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів вважає, що
в діях обвинуваченого ОСОБА_10 не доведена наявність умислу на позбавлення життя потер-
пілого, тому його дії слід переквалифікувати зі ст.15 ч.2, 115 ч.1 КК України на ст.121 ч.1 КК Ук-
раїни як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для
життя в момент заподіяння.
Обставиною, що пом`якшує покарання, є: щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання, передбачена ст.67 КК України, є: вчинення злочину
в стані алкогольного сп`яніння.
Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою перед-бачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобі-гання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Призначене покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправ-лення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «спра-ведливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
У рішенні від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії» та в рішенні від 24 бе-резня 2005 року «Фрізен проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основополож-них прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити осо-бистий надмірний тягар для особи, вказав Європейський суд у рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії».
При визначенні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого про призначення обвинуваченому не суворого покарання та відсутність будь-яких претензій з його боку, особу винного, який раніше був засудженим за вчинення корисливих злочинів, після його звільнення з місць позбавлення волі до вчинення цього злочину пройшов не-великий проміжок часу, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває, але перебуває на профі-лактичному обліку в наркологічному диспансері, та вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, призначивши мінімальний розмір покарання у виді позбавлення волі.
Потерпілим ОСОБА_11 цивільний позов не заявлений.
Речові докази відповідно до положень ст.100 КПК України:
- пару кросівок, яка знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Олександрівсь-
кого ВП за квитанцією порядковий номер 5368 книги обліку речових доказів № 1709 від 30.01.2017 р., слід повернути обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- ніж, уламки скла, 3 змиви РБК, зрізи нігтьових пластин, куртку, куртку, футболку, штани, светр,
майку джинси, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Олександрівсь-
8.
кого ВП за квитанцією порядковий номер 5368 книги обліку речових доказів № 1709 від 30.01.2017 р. (обсяг: 7 паперових коробок, 1 паперовий конверт, 1 полієтиленовий конверт, написи на бирках №№
728, 729, 2725, 2724, 2726, 2725, 2726, 2726, 2725), слід знищити, враховуючи, що речі пошкоджені
та не представляють цінності для потерпілого та обвинуваченого.
Судові витрати відсутні.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2016 р. відносно
ОСОБА_10 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого відраховувати з 22.11.2016 р. з 18 год. 30 хв., з цієї дати суд обчислює йому строк відбування покарання.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в редакції, яка діяла до набрання чинності ЗУ «Про
внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зараху-вання строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 р.» зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого криміналь-ного провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в зв`язку з чим термін перебування під вартою з 22 листопада 2016 р. до 20 червня 2017 р. включно слід зарахувати в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбав-лення волі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів з а с у д и л а:
Визнати ОСОБА_9 винним у вчинені кримінального правопо-рушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з 22 листопада 2016 р.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції, яка діяла до набрання чинності ЗУ «Про вне-сення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 р.» зарахувати в строк відбутого по-карання термін попереднього ув`язнення з 22 листопада 2016 р. до 20 червня 2017 р. включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Речові докази по справі відповідно до ст.100 КПК України:
- пару кросівок, яка знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Олександрів-ського ВП за квитанцією порядковий номер 5368 книги обліку речових доказів № 1709 від 30.01.2017 р., - повернути обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- ніж, уламки скла, 3 змиви РБК, зрізи нігтьових пластин, куртку, куртку, футболку, штани, светр,
майку джинси, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Олександрівсь-
кого ВП за квитанцією порядковий номер 5368 книги обліку речових доказів № 1709 від 30.01.2017 р. знищити.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя.

Головуючий суддя ОСОБА_23

Суддя ОСОБА_24

Суддя ОСОБА_25