справа №619/3842/17
провадження №1-кс/619/1545/17
УХВАЛА

іменем України

13 грудня 2017 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,при секретарі cудового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Дергачі клопотання захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно накладене ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 30.11.2017 року ,-

ВСТАНОВИВ

Ухвалою слідчого судді від 30.11.2017 року клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 погоджено з прокурором Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно , що було вилучено в ході огляду місця події від 16.11.2017року , а саме транспортний засіб «Тоуоta Land Cruiser 200» 2012 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , ключі від транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , довіреність НМХ159759, витяг з єдиного реєстру довіреностей.

До суду надійшло клопотання від захисника власника майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно накладене ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 30.11.2017 року.
Захисник в обґрунтуванні клопотання зазначив, що власник автомобіля, громадянин України ОСОБА_3 , який не був присутнім при розгляді питання про арешт належного йому автомобіля, керуючись положеннями статті 174 КПК України, має правові підстави звернутися до слідчого судді із цим клопотанням про скасування арешту, який був накладений на підставі Ухвали.

З огляду на положення статті 170 КПК України, для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, - неодмінними є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно:

- є доказом злочину і арешт майна необхідний для збереження речового доказу;

- підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

- підлягає конфіскації у юридичної особи;

До того ж, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Тобто, виправданням такого процесуального обмеження власника як позбавлення за права на відчуження, розпорядження та/або користування своїм майном є наявність доведених органом досудового розслідування ризиків, що майно, як речовий доказ, може бути зіпсоване чи знищене, перетворене пошкоджене чи приховане.

Захисник вказує , що слідчим не було доведено що автомобіль є речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні та доцільність накладення на нього арешту.

Крім того , ст. 290 КК України не передбачає такого виду кримінального покарання, як конфіскації.

З огляду на вищевикладені фактичні обставини, у сукупності з положеннями статті 98 КПК України - вилучений автомобіль, не є та не може розглядатися в якості речового доказу (не є знаряддям злочину, не містить на собі сліди злочину, не містить будь-які інші відомості, які мають інформаційну корисність), тобто не має доказової здатності у досудовому розслідуванні за даним кримінальним провадженням, тому клопотання підлягає задоволенню .

Згідно даних автомобіль «Тоуоta Land Cruiser 200» в міжнародному розшуку не перебуває.

В судове засідання слідчий не зявився , причини неявки суд не повідомив , був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи .

В судове засідання прокурор не зявився , відповідно до заяви просив суд розглядати справу у його відсутність , без фіксації в порядку ст. 107 ч.4 КПК України , не заперечував проти задоволення заяви.

У судовому засіданні заявник захисник ОСОБА_4 в судове засідання не зявився , відповідно до заяви просив суд розглядати справу у його відсутність , без фіксації в порядку ст. 107 ч.4 КПК України , наполягав на задоволенні заяви.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит , який було надано до суду вказано , що автомобіль «Тоуоta Land Cruiser 200» належить на праві приватної власності громадянину України ОСОБА_3 .

Автомобіль був набутий у власність ОСОБА_3 на підставі відплатного правочину, вчиненого у письмовій формі, а саме на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2017/638021 від 23.09.2017 року .

Про реєстрацію Автомобіля за новим власником, ОСОБА_3 , Центром № НОМЕР_4 було видане Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.09.2017 року

Крім того , відповідно до наданого суду разом з клопотанням витягу з бази Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол (англ. International Criminal Police Organization (Interpol), вбачаються що дані кримінально-правового характеру стосовно Автомобіля «Тоуоta Land Cruiser 200» на час реєстрації автомашини - відсутні, результат пошуку негативний.

Таким чином слідчий суддя вважає , що спірний автомобіль було набуто правомірно та відповідно до норм чинного законодавства.

Як зазначено вище відповідно до ст.214 КПК України до ЄРДР 16.11.2017 року внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.290 КК України.
Частиною 1 ст.11 КК України встановлено, що саме злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до ст.290 КК України злочином є: знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
Вищенаведені документи і матеріали повністю спростовують твердження органу досудового розслідування стосовно підробки та/або заміни номерів вузлів та агрегатів Автомобіля.

З огляду на вищевикладені фактичні обставини, у сукупності з положеннями статті 98 КПК України- вилучений автомобіль, не є та не може розглядатися в якості речового доказу (не є знаряддям злочину, не містить на собі сліди злочину, не містить будь-які інші відомості, які мають інформаційну корисність), тобто не має доказової здатності у досудовому розслідуванні за даним кримінальним провадженням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З огляду на положення статті 170 КПК України, для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, - неодмінними є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно:

- є доказом злочину і арешт майна необхідний для збереження речового доказу;

- підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

- підлягає конфіскації у юридичної особи;

Тобто, виправданням такого процесуального обмеження власника як позбавлення за права на відчуження, розпорядження та/або користування своїм майном є наявність доведених органом досудового розслідування ризиків, що майно, як речовий доказ, може бути зіпсоване чи знищене, перетворене пошкоджене чи приховане.

Однак в рамках означеного досудового розслідування кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру і відповідно, жодній особі не висунуте обвинувачення.

Жодна особа у даному кримінальному проваджені не визнана потерпілим - із встановленим розміром прямої дійсної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, цивільний позов у даному кримінальному проваджені поданий не був.

Кримінальне правопорушення, яке розслідується в рамках даного кримінального провадження, - за своєю правовою кваліфікацією не є корупційним злочином, пов`язаним з неправомірною вигодою чи незаконним збагаченням, що унеможливлює спеціальну конфіскацію.

До того ж, санкція статті 290 КК України не передбачає такого виду кримінального покарання, як конфіскації.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст.41 Конституції України, ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п.21 ч.1 ст.7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Таким чином, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, розумні строки, слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання .
Однак слідчий суддя вважає за необхідне встановити обмеження щодо відчуження та надання довідок на відчуження на вищевказний автомобіль до завершення досудового розслідування.
Згідно п.4 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
Керуючись ст.ст. 169 ч.1 п.4, 174, 309, 310, 372, 395 КПК України, слідчий суддя
постановив :
Клопотання захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно накладене ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 30.11.2017 року -задовольнити.

Скасувати арешт, що був накладений, на підставі Ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року у справі № 619/3842/17 на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, загальний легковий (тип: універсал в), 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; номер шасі НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключі від транспортного засобу.

Повернути ОСОБА_3 його автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, загальний легковий (тип: універсал в), 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; номер шасі НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключі від транспортного засобу на відповідне зберігання з можливістю з користуватись ним , однак з забороною відчужувати надавати довідки на відчуження на автомоібль TOYOTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, загальний легковий (тип: універсал в), 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; номер шасі НОМЕР_5 до завершення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий Суддя ОСОБА_1