Справа № 461/2922/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/720/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2017 року м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2017 року відносно ОСОБА_7
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 31.05.2017 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та скорочено ОСОБА_7 наполовину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27.04.2015 року на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
На вказану ухвалу прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 ..
На підтримання своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19.04.2014 року. Станом на 19.04.2014 року ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі не відбував, а також не перебував під вартою, і йому ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 02.06.2016 року зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст.72 КК України. А тому, на думку прокурора, ОСОБА_7 не підпадає під можливість застосування до нього ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році», йому об`єктивно неможливо визначити новий (скорочений) строк покарання з дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», тобто з 19.04.2014 року, як це прямо передбачено безальтернативно імперативною нормою ст.11 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Таким чином на думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від основного покарання, хоча ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не передбачає скорочення терміну відбування покарання для осіб, які не відбувають покарання.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав вимоги поданої апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у поданій скарзі.
Захисники та засуджений заперечили проти поданої апеляційної скарги, вважають ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення потерпілого та обвинуваченої, вивчивши матеріали провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» встановлено скороти наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.
Згідно зі ст.11 Закону України «Про амністію у 2014 році» особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом. Про нове обчислення строку покарання і про дату закінчення відбування покарання засуджені повинні бути офіційно поінформовані протягом місяця після опублікування цього Закону.
Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19.04.2014 року.
Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.04.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Визначено строк відбування покарання рахувати з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Отже, станом на 19.04.2014 року, тобто на момент набрання законної сили Законом України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі не відбував.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою та приходить до переконання, що ухвалу суду першої інстанції про скорочення ОСОБА_7 наполовину невідбутою частини покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» слід скасувати, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити.
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 , скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про скорочення ОСОБА_7 наполовину невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.04.2015 року, на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» за безпідставністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий :
Судді :