Справа № 192/5/18
Провадження № 1-в/192/93/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України,засудженого вироком Довгинцівського районного м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року за ч.2 ст.307, ст.71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04 березня 2014 року по 16 червня 2014 року,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

Початок строку: 04.03.2014 року

Кінець строку: 23.12.2019 року

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, в якому зазначив, що має ряд захворювань (ВІЧ, гепатити В, С, туберкульоз) у зв`язку з чим просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні вважав, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки має два заохочення, а тому його слід звільнити умовно-достроково.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що засуджений не довів свого виправлення. Прокурор в судовому засіданні вважав, що засуджений не довів свого виправлення.
Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 25 вересня 2014 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, на виробництві установи працевлаштований до СЗЦ-3, до праці ставиться задовільно.
Згідно характеристик, засуджений ОСОБА_3 на даний час характеризується задовільно, проте не завжди сумлінно ставиться до виконання передбачених законом вимог персоналу установи через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою, не вбачає необхідності у їх виконанні, не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій.
В судовому засіданні засуджений пояснив, що не відвідує організаційно-виховні заходи у зв`язку з тим, що весь час працює.
Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що на даний період часу ОСОБА_3 має два заохочення, застосовані до нього 26 липня 2016 року та 18 квітня 2017 року, за умови відбування покарання в СВК № 21 з 25 вересня 2014 року(а.с.9).
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Оскільки засуджений хоча і має два заохочення, проте суд вважає, що вони не є достатніми для висновку про сумлінність поведінки ОСОБА_3 , оскільки дані заохочення не носять систематичного характеру: перше заохочення застосоване через майже два роки відбуття покарання, а друге майже через рік від першого, та до дня звернення із заявою про умовно-дострокове звільнення засуджений більше не заохочувався.
З досліджених матеріалів особової справи на засудженого убачається, що 30 квітня 2008 року ОСОБА_3 звільнявся умовно-достроково на невідбуту частину покарання 11 місяців 4 дні, в період якої скоїв новий злочин. Тому суду вважає, що засуджений не зробив для себе належних висновків, та враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час хоча і стає на шлях виправлення, проте не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Наявність у засудженого певних захворювань не є підставою для застосування вимог ст. 81 КК України, та може бути лише підставою для звернення з клопотанням про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1