Справа № 588/2/17
№ провадження 1-кп/588/40/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянці кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, не працює, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.08.2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 3 статті 185 КК України із застосуванням статті 69 КК України до 240 годин громадських робіт;

12.12.2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 185 КК України на підставі статті 71 КК України до 4 місяців 17 днів арешту,

12.04.2017 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 289 КК України, на підставі частини 4 статті 70 КК України до двох років позбавлення волі без конфіскації майна, обвинуваченого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, а також стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
27.01.2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 1 статті 289 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі статті 104 КК України звільненого від відбування покарання строком на 1 рік,
13.02.2017 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 13.02.2017 року за частиною 2 статті 289 КК України на підставі статей 69, 71 КК до остаточного покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

05.07.2017 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 05.07.2017 року за частиною 2 статті 289 КК України на підставі статей 69, 71 КК до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, обвинуваченого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, повторно вчинив злочин за таких обставин. 12.11.2016 року у вечірній період доби, після вживання спиртних напоїв, знаходячись в м.Тростянець по провулку Набережному, побачив автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркованим навпроти домогосподарства №8 по пров.Набережному в м.Тростянець, належний ОСОБА_11 , та вирішив ним незаконно заволодіти. Для цього ОСОБА_7 проник до салону указаного автомобіля, завів його за допомогою з`єднання дротів та поїхав на указаному автомобілі в бік м.Лебедин.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням за частиною 2 статті 289 КК України винним себе визнав повністю і показав, що знає ОСОБА_8 з дитинства, товаришували з ним. У десятих числах листопада 2016 року домовились зустрітись з ним на вул.Ленінській у м.Тростянець біля магазину, потім попрямували у бар «Велес», де приєднались до знайомих братів ОСОБА_12 , випивали алкогольні напої, потім через деякий час залишили бар у двох з ОСОБА_13 і попрямували до магазину «Кристал», за яким біля подвір`я стояла машина і ОСОБА_14 сказав йому, що цей автомобіль можна взяти. Перед вчиненням угону ОСОБА_7 зайшов до магазину, придбав цигарки, ОСОБА_15 залишився чекати. Потім разом підійшли до автомобіля ВАЗ, належного потерпілому, через «бризговик» з боку пасажирського сидіння, що був відчинений відкрив двері автомобіля. ОСОБА_7 вказав, що спочатку зняли кільце із замка запалення і намагались завести автомобіль шляхом з`єднання дротів, проте автомобіль не завівся. В подальшому ОСОБА_14 штовхав автомобіль, а він будучи за кермом шляхом з`єднання дротів завів автомобіль, після чого вони попрямували у бік м.Лебедин до дівчат. Спочатку думали просто покататись і повернути назад. Проте після того як ОСОБА_8 сів за кермо, він відволікшись, не впорався з керуванням і вони з`їхали в кювет. Спочатку намагались зупинити попутні автомобілі, але ніхто не зупинявся, ОСОБА_7 вказав, що викликав таксі, але автомобілі таксі намагаючись їх витягнути також застряв. Потім викликали наступне таксі, яке допомогло виїхати першому автомобілю таксі, а потім обвинуваченим на автомобілі потерпілого, який у результаті цього був дещо пошкоджений. У зв`язку з цим вирішили не їхати в м.Лебедин. ОСОБА_7 вказав, що запропонував ОСОБА_16 продати його знайомому ОСОБА_17 , якому вже продавав автомобіль. Приїхавши до Кривоколіска в Охтирський район запропонували автомобіль, останній спочатку запропонував 4 тис. грн., але обвинувачений просив 5 тис.грн., на що ОСОБА_17 погодився, ОСОБА_14 не брав участі в обговоренні. Після отримання грошей, поділили їх порівну, викликали таксі, щоб повернутись до м.Тростянець, разом оплатили вартість проїзду. Вийшли у м.Тростянець біля маркету «АТБ», де їх згодом затримали працівники поліції. ОСОБА_7 вказав, що щиро розкаявся, усвідомив, що вчинив неправильно і більше подібного вчиняти не буде.

Указаним показанням ОСОБА_7 судом буде надана оцінка нижче, разом з тим суд вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого правопорушення за обставин установлених судом доводиться показаннями потерпілого, свідків, протоколами слідчих дій та висновками експертів.

Так, потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що з обвинуваченими раніше не знайомий, очевидцем незаконного заволодіння його транспортним засобом не був. У листопаді 2016 року повернувся додому з роботи увечері близько 17 год., залишив свій автомобіль ВАЗ 2101 червоного кольору біля господарства, яке винаймав по АДРЕСА_3 і пішов відпочивати. Автомобіль був зачинений на заводський замок. Наступного дня о 05 ранку прокинувся, вийшов подивитися чи стоїть автомобіль на місці, але його не було, після чого викликав поліцію, надав пояснення. Біля двору були виявлені сліди взуття. Перед новим роком працівники поліції повернули автомобіль працівники поліції, але знайшли його на другий день після угону і на штрафмайданчику працівники йому демонстрували автомобіль з відбитим переднім бампером, з пошкодженим лівим крилом, було також пробите ліве колесо, до цього цих пошкоджень не було. Всередині був пошкоджений замок запалення, все було вирване, зникло водійське посвідчення, та два державні акти на земельні паї, технічний паспорт повернули працівники поліції. ОСОБА_18 вказав, що до ОСОБА_7 претензій не має, йому все відшкодовано, а ОСОБА_19 , нічого не відшкодував, тому до нього є претензій в сумі 5000 грн. за пошкодження автомобіля. Потерпілий просив ОСОБА_7 суворо не карати, а в частині покарання ОСОБА_19 поклався на розсуд суду.

Деякі обставини пред`явленого обвинувачення за обставин установлених судом підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Так, допитаний як свідок ОСОБА_20 суду показав, що незнайомий з обвинуваченими, двічі бачив ОСОБА_7 , коли він йому двічі продавав машини восени 2016 року, а Печерського бачив один раз, коли вони з ОСОБА_22 також восени 2016 року, о 03 год. 30 хв. приїхали до нього додому по АДРЕСА_4 , дуже просились, стукали у ворота. ОСОБА_7 запропонував придбати автомобіль ВАЗ 2101 червоного кольору, який стояв біля воріт його подвір`я. Печерський стояв поряд, ОСОБА_22 повідомив, що це його автомобіль, який він придбав, надав на підтвердження цього технічний паспорт та страховку. ОСОБА_8 при цьому мовчав, і навіть казав ОСОБА_7 , якщо не хоче свідок придбавати автомобіль, то слід їхати звідси, але ОСОБА_7 не зупинявся. Автомобіль був пошкоджений, дуже забруднений, всередині були розкидані речі, був виламаний замок запалення, передній бампер був в салоні. Свідок придбав автомобіль за 4700 грн. Гроші передав ОСОБА_7 . Після передачі грошей, хтось з обвинувачених загнав машину у двір. Вони потім пішли по вулиці, викликали таксі. Наступного дня свідок не зміг завести автомобіль, з братом виштовхав з двора. Вдень зателефонувала донька, що додому приїхали працівники поліції, після повернення додому ОСОБА_20 надав працівникам поліції автомобіль, дізнався, що він викрадений, з працівниками поліції був ОСОБА_8 , складався протокол, було вилучено транспортний засіб і все що в ньому було.

Допитаний в судовому засіданні як свідок сторони обвинувачення ОСОБА_21 показав, що раніше бачив обвинувачених. У листопаді минулого року працював у службі таксі, 12 листопада 2016 року приблизно о 24 год. вночі отримав замовлення через смс-повідомлення, що необхідна машина з вірьовкою, щоб витягнути інший автомобіль на трасу. Точно пам`ятає день, оскільки наступного дня був його день народження, яке він провів у відділенні поліції. Виїхав сам на автомобілі у напрямку м.Лебедин. На місці хтось з обвинувачених зупинив його, і показав автомобіль, який треба було витягнути, але свідок вказав, що не доїхав до цього автомобіля, оскільки застряв близько за 8 метрів від нього. Потім повторно вони викликали інший автомобіль таксі, під`їхав колега ОСОБА_15 через годину, який спочатку за допомогою вірьовки витягнув перший автомобіль таксі, яким керував свідок. Заводили автомобіль переставляючи акумулятор з другої машини таксі. Коли виштовхували автомобіль хтось з обвинувачених сів за кермо, інший штовхав, більше запам`ятав чорнявого хлопця ( ОСОБА_22 ), але хто з них що саме робив не пам`ятає. Після цього як всі автомобілі стояли на трасі, першим поїхав свідок, за ними поїхали інші автомобілі у напрямку м.Тростянця. Хто з обвинувачених їхав за кермом не знає. Хлопці повідомляли свідку, що їхали до дівчат. При розмові з обвинуваченими більше розмовляв з ОСОБА_7 , питав чи не крадений автомобіль, що останній заперечив.

Указані показання є логічними, послідовним, узгоджуються між собою та підтверджують вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин установлених судом.

Сторона обвинувачення також посилалась на показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Допитаний в судовому засіданні як свідок сторони обвинувачення ОСОБА_23 суду показав, що у дружніх стосунках перебуває з обома обвинуваченими, вказав, що йому нічого не відомо про події, пов`язані з угоном автомобіля, підтвердив, що наприкінці осені 2016 року з двоюрідним братом ОСОБА_27 зустріли ОСОБА_28 біля магазину «Кристал» у м.Тростянець і пішли у кафе «Велес», там разом сіли відпочивати, брат свідка замовляв горілку, закуску. Потім через незначний час підійшов ОСОБА_29 . Близько через годину всі пішли з кафе, свідок з братом в один бік, а Волошин з Печерським в інший бік, куди вони пішли невідомо. В цей же день пізно біля 03 ранку ОСОБА_23 їх також випадково зустрів біля маркету «АТБ», бачив як їх затримали працівники поліції. У той вечір не бачив обвинувачених на автомобілі.

Допитаний в судовому засідання як свідок ОСОБА_24 показав, що є товаришем обвинувачених. Відпочивав минулого року восени з братом ОСОБА_30 у ресторані «Велес» у м.Тростянець близько 21-22 год. вечора, спочатку підійшов ОСОБА_31 , потім через 5-10 хвилин підійшов ОСОБА_32 , вони підсіли, свідок їх пригостив, побули близько 15 хвилин і вони вийшли із закладу.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_25 суду показав, що товаришує з дитинства з обвинуваченими. Не пам`ятає чи зустрічався 12 листопада 2016 року з обвинуваченими, нічого не знає з приводу крадіжки автомобіля належного ОСОБА_11 . Одного дня бачив ОСОБА_33 біля магазину «Кристал», ОСОБА_34 при цьому не було, придбав цигарки, привітався з Печерським і поїхав. Потім пізніше пізно вночі проїжджав повз АТБ на автомобілі і йому крикнув ОСОБА_35 , він зупинився, з ним був ОСОБА_14 , вони почали вживати спиртні напої, потім в магазині придбавали з ОСОБА_22 горілку та пиво, ОСОБА_31 сам розплачувався, чи були у Печерського гроші не пам`ятає. Потім ОСОБА_14 і ОСОБА_22 затримали працівники поліції, які повідомили, що затримують їх у зв`язку з угоном автомобіля.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_26 показала, що працює у барі «Велес» барменом, знає обвинувачених як відвідувачів указаного закладу, не дуже часто вони бувають у барі. Точної дати не пам`ятає одного дня прийшли до бару, обвинувачені у двох разом зайшли, вони підходили до одного столу, де сиділи відпочиваючі, побувши 5-10 хвилин вони вийшли. Потім працівники поліції приходили і цікавились чи були обвинувачені напередодні в барі, що свідок підтвердила. З приводу угону автомобіля обвинуваченими нічого не знає.

Оцінюючи показання указаних свідків, суд дійшов висновку, що указані свідки не підтверджують, ні спростовують будь-яких істотних обставин пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, що утворюють склад інкримінованого злочину, лише підтверджують їх перебування разом у барі «Велес» та біля маркету «АТБ» у м.Тростянець, свідки заперечили свою обізнаність про причетність обвинувачених до угону автомобіля ОСОБА_11 . Спільне перебування в указаних місцях в день викрадення автомобіля потерпілого не заперечується обвинуваченими, але само по собі не підтверджує їх спільне вчинення за попередньою змовою інкримінованого кримінального правопорушення. Твердження свідків, що обвинувачені пішли з бару разом не свідчать самі по собі про те, що вони разом після цього вчинили незаконне заволодіння автомобіля ОСОБА_11 .

Крім показань обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин установлених судом також доводиться іншими доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема, протоколами слідчих дій та висновками експертів.

Так, згідно з протоколом огляду місця події від 13.11.2016 та фототаблицею до нього, на ділянці місцевості поблизу домогосподарства по АДРЕСА_5 було зафіксовано обстановку вчиненого злочину, зокрема виявлено сліди викраденого автомобіля «ВАЗ 2101», з державним номером НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 , вилучено два сліди взуття на два гіпсових виливка. (а.с.162-165 том 1)

Також, відповідно до даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 13.11.2016, під час затримання ОСОБА_7 у порядку статті 208 КПК України, у останнього серед іншого було вилучено штани та пару взуття (а.с.143-144 том 1).

Вилучені під час вказаних слідчих дій сліди взуття та речі стали предметом досліджені експертів, з висновків яких вбачається наступне.

Відповідно до висновку експерта складеного за результатами судової експертизи матеріалів, речовин і виробів №19/119/7-1/1767е від 28.12.2016, волокно-накладення бавовни синього кольору зі світлими ділянками, виявлене на чохлах переднього пасажирського сидіння автомобіля «ВАЗ 2101», державний номер, НОМЕР_1 та волокна бавовни синього кольору зі світлими ділянками, що входять до складу за волокном джинсів ОСОБА_7 , мають спільну родову належність ( а.с.19-86 том 1).

Згідно з висновком експерта, складеним за результатами судової трасологічної експертизи №19/119/6-2/1427е від 29.11.2016, слід низу підошви взуття, зафіксований у гіпсовому виливку №1 та вилучений 13.11.2016 у ході огляду місця події на ділянці місцевості поблизу домогосподарства по пр.Набережний у м. Тростянець за фактом незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ 2101 з державним номером НОМЕР_1 , залишений взуттям, яке в підметковій частині має такий самий малюнок низу підошви як і кросівки, вилучені у ОСОБА_7 ( а.с.90-106 том 1)

Крім того, з протоколу огляду місця події від 13.11.2016 з фото таблицею та план-схемою до нього, вбачається, що слідчим на узбіччі ділянки автошляху «Тростянець-Лебедин», поблизу с.Станова Тростянецького району, Сумської області та в кюветі серед іншого було виявлено та вилучено ліхтар, лакофарбове покриття автомобіля, фрагменти пластику, металеві корпуси фар. (а.с.166-175 том 1)

Зафіксовані у цьому протоколі дані узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_36 , що на автомобілі, який належить потерпілому вони поїхали в сторону м. Лебедин, однак не впоравшись з керуванням, з`їхали з дороги в кювет.

Також, згідно дослідженого судом протоколу огляду місця події від 13.11.2016 із фото таблицею до нього, у домогосподарстві в АДРЕСА_4 , належному ОСОБА_20 було вилучено: викрадений обвинуваченими автомобіль «ВАЗ 2101», д. н. з.: НОМЕР_1 , належний ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, чохли з передніх сидінь; змиви з рульового колеса, сліди взуття, зафіксовані методом масштабної фотозйомки. (а.с.179-190 том 1)

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість вказаного викраденого автомобіля з урахуванням зносу станом на 12.11.2016 на час скоєння злочину могла складати 25099,19 грн. (а.с.127-131 том 1).

Відповідно до протоколів від 13.11.2016 року під час пред`явлення для впізнання особи за фотознімками свідкам ОСОБА_21 та ОСОБА_37 останні впізнали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, що бачили о 00 год. 30 хв. 13.11.2016 року та о 23 год 30 хв. 12 .11.2017 року відповідно в кюветі біля автомобіля ВАЗ 2101. Свідок ОСОБА_20 відповідно до протоколу від 13.11.2016 року під час пред`явлення для впізнання особи за фотознімками впізнав ОСОБА_7 , як особу на ім`я ОСОБА_31 , який продав йому автомобіль ВАЗ 2101 13.11.2016 року, при цьому указаний свідок не впізнав в ході указаної слідчої дії серед інших осіб ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_38 , від допиту якої сторона обвинувачення відмовилась у судовому засіданні, відповідно до протоколу від 29.12.2016 року під час пред`явлення для впізнання особи за фотознімками впізнала ОСОБА_7 як особу, яка 12.11.2016 року заходила до магазину «Кристал» у м.Тростянець.

Таким чином, оцінивши указані вище докази сторони обвинувачення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин установлених судом.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 2 статті 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Разом з тим, суд вважає за необхідне під час кваліфікації дій ОСОБА_7 виключити таку кваліфікуючу ознаку, зазначену у пред`явленому обвинуваченні, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки в цій частині обвинувачення не знайшло свого підтвердження.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що він спільно за попередньою змовою з ОСОБА_8 12.11.2016 року у вечірній період доби, знаходячись в м.Тростянець по провулку Набережному, побачили автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркованим навпроти домогосподарства АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_11 , маючи корисливий умисел на заволодіння чужим майном, незаконно проникли до салону вказаного автомобіля та завели його за допомогою з`єднання дротів, вчинивши незаконне заволодіння транспортним засобом, який після того як з`їхали з дороги в кювет і поїхавши в подальшому до с.Підлозіївка Охтирського району, де продали ОСОБА_20 , а отримані кошти поділили між собою, частину яких використали на власні потреби.

Обвинуваченому у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 також пред`явлено обвинувачення про вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, за аналогічних обставин.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 12.11.2016 року він спільно за попередньою змовою з ОСОБА_7 у вечірній період доби, точного часу не установлено, після вживання спиртних напоїв, знаходячись в м.Тростянець по провулку Набережному, побачили автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркованим навпроти домогосподарства №8 по пров.Набережному в м.Тростянець та належить ОСОБА_11 , маючи корисливий умисел на заволодіння чужим майном, незаконно проникли до салону вказаного автомобіля та завели його за допомогою з`єднання дротів, вчинивши незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого згідно висновку експерта №19/119/9-4/367-е від 12.12.2016 року становить 25009,19 грн. Після чого разом з ОСОБА_7 поїхали на даному автомобілі в бік м.Лебедин, однак не впорались з керуванням та недолік с.Станова Тростянецького району з`їхали з дороги в кювет, після чого витягнувши автомобіль на дорогу поїхали до с.Підлозіївка Охтирського району Сумської області, де продали його ОСОБА_20 , а отримані кошти поділили між собою, частину яких використали на власні потреби.

Як уже зазначалось обвинувачений ОСОБА_7 вину у спільному вчиненні разом з ОСОБА_8 незаконного заволодіння автомобіля потерпілого ОСОБА_18 визнав повністю.

Проте, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням за частиною 2 статті 289 КК України винними себе не визнав, надав свідчення, які лише частково узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 щодо подій, які відбувались 12-13 листопада 2016 року. Так, ОСОБА_8 показав, що перебуває у товариських відносинах з ОСОБА_7 , знає його з дитинства, дійсно в указані дні зустрічався з ОСОБА_7 у м.Тростянці у вечері, вони заходили до бару «Велес», де зустріли знайомих братів ОСОБА_12 , але потім коли вийшли з бару, попрямували у різних напрямках. ОСОБА_8 повідомив, що пішов у напрямку центра міста до магазину «АТБ». Пройшовши близько 1 км, проходячи вздовж дороги біля «білої церкви», раптом до нього під`їхав ОСОБА_39 на автомобілі ВАЗ, повідомив, що це його автомобіль, він його придбав, показав документи на машину, у тому числі технічний паспорт, страховку, що як вказав ОСОБА_8 дало підстави для нього бути впевненим, що цей автомобіль дійсно ОСОБА_7 . При цьому обвинувачений вказав, що як він сідав в автомобіль, яким керував ОСОБА_7 біля «білої церкви» його бачила ОСОБА_40 . Таким чином, ОСОБА_8 з огляду на ці обставини заперечив факт його перебування разом з ОСОБА_7 у місці в момент вчинення крадіжки автомобіля потерпілого ОСОБА_18 . Щодо подальших подій ОСОБА_8 надав пояснення аналогічні тим, які повідомив ОСОБА_7 . Зокрема, також вказав, що вони коли він сів в автомобіль розвернулись, оскільки ОСОБА_31 запропонував поїхати до м.Лебедин до дівчат. Коли вони майже виїхали з м.Тростянця, ОСОБА_31 дозволив сісти за кермо, але через деякий час не впорався з керуванням і з`їхав з дороги в кювет, після чого викликали таксі, щоб автомобіль допомогли витягнути на дорогу, потім після того як їм допомогли виїхати на дорогу, ОСОБА_7 запропонував поїхати до його знайомого до Охтирського району, щоб продати автомобіль. Приїхавши до цього знайомого, ОСОБА_31 розмовляв з ним, після того як домовились і ОСОБА_22 отримав гроші, на таксі приїхали до м.Тростянець, де вийшли біля магазину АТБ. ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_7 йому грошей від продажу не давав, а наявні при ньому гроші були отримані ним в результаті продажу ним його мобільного телефону.

ОСОБА_8 вказав, що вважає, що ОСОБА_7 його обмовляє стверджуючи, що вони разом вчинили викрадення автомобіля, при цьому мотивом обмови зазначив, що ОСОБА_31 надає такі свідчення з помсти за те, що ОСОБА_8 подав заяву до поліції за фактом викрадення ОСОБА_7 належного ОСОБА_8 автомобіля, за що його вже засуджено вироком суду до позбавлення волі.

Сторона обвинувачення на підтвердження спільного вчинення обвинуваченими інкримінованого злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК за обставин, викладених в обвинувальному акті посилалась на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , показання потерпілого ОСОБА_18 , свідків сторони обвинувачення ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , протоколи слідчих дій та висновки експертів.

Ні потерпілий, ні допитані свідки не були очевидцями вчинення обвинуваченими спільних дій з незаконного проникнення по АДРЕСА_3 до салону автомобіля потерпілого, а також того як вони завели його за допомогою з`єднання дротів та попрямували з місця викрадення у напрямку м.Лебедин. Підтвердження ними тієї обставини, що вони бачили обвинувачених в різних місцях (у.м.Тростянець, в кюветі біля дороги в напрямку Лебедин, у с.Підлозіївка) разом, у тому числі, на автомобілі потерпілого не спростовують твердження ОСОБА_8 про те, що в автомобіль його запросив ОСОБА_7 в районі «білої церкви» запевнивши, що це його автомобіль.

Оцінивши надані стороною обвинувачення протоколи слідчих дій та висновки експертів, на підставі яких суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, на переконання суду жодним чином не доводять вчинення ОСОБА_8 інкримінованого в обвинуваченні злочину.

Так, вилучені відповідно до протоколу огляду місця події від 13.11.2017 року в ході огляду ділянки місцевості поблизу домогосподарства по АДРЕСА_3 , два сліди взуття на два гіпсових виливка виявлені з місця викрадення автомобіля «ВАЗ 2101», з державним номером НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 , відповідно до висновку трасологічної експертизи №19/119/6-2/1427е від 29.11.2016, слід низу підошви взуття, зафіксований у гіпсовому виливку №1 та вилучений 13.11.2016 у ході огляду місця події на ділянці місцевості поблизу домогосподарства по АДРЕСА_5 має такий самий малюнок як і кросівки ОСОБА_7 , а слід підошви взуття зафіксований на гіпсовому виливку № 2 залишений не кросівками, вилученими у Волошина та ОСОБА_8 , що вказує на не встановлення слідів ОСОБА_8 на місці, звідки було здійснено крадіжку автомобіля.

Не є належними доказами причетності ОСОБА_8 до інкримінованого правопорушення та не спростовують його показання в частині заперечення спільного викрадення з ОСОБА_7 автомобіля від домогосподарства по АДРЕСА_3 , і інші докази сторони обвинувачення: висновок експерта складений за результатами судової експертизи матеріалів, речовин і виробів №19/119/7-1/1767е від 28.12.2016, висновок судової автотоварознавчої експертизи від 12.12.2016 року 19/119/9-4/376е, протокол огляду місця події від 13.11.2016 з фототаблицею та план-схемою до нього, в ході якого оглянуто ділянку автошляху «Тростянець-Лебедин», поблизу с.Станова Тростянецького району Сумської області, протокол огляду місця події від 13.11.2016 із фототаблицею до нього, проведеного у домогосподарстві в АДРЕСА_4 , належному ОСОБА_20 , протоколи пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_41 , та ОСОБА_20 , яким пред`являлось для впізнання фото ОСОБА_8 .

Стороною обвинувачення також були надані наступні докази: висновок експерта, складений за результатами судової дактилоскопічної експертизи №19/119/6-1/835е від 01.12.2016 (а.с.110-123 том 1); протокол огляду мобільного телефону від 28.12.2016 (т.1, а.с.176), протокол огляду місця події від 13.11.2016 (а.с.191-192 том 1), протокол обшук від 15.12.2016 (а.с.195-196 том 1).

Зазначені докази на переконання суду не містять у собі даних щодо предмета доказування, а тому вони не можуть визнаватись належними доказами участі обвинувачених у спільному вчиненні злочину, згідно з пред`явленим обвинуваченням.

Слід також зазначити, що під час дослідження судом вказаних документів, сторона обвинувачення не навела переконливих доводів того, яким чином фактичні дані, що містяться в цих документах, засвідчують обставини викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 та вчинення ОСОБА_7 злочину спільно з ОСОБА_8 .

Оцінюючи наданий стороною обвинувачення копію протоколу про результати аудіо, відеоконтролю місця (за особою) від 23.12.2016 року, суд відхиляє і не бере його до уваги як доказ, виходячи з таких мотивів (а.с.197,198 том 1).

Всупереч вимог частини 3 статті 99 КПК України стороною обвинувачення надано не оригінал, а лише копію указаного протоколу, за змістом якого вбачається, що указана негласна слідча дія проводилась у межах іншого кримінального провадження - №0000529 від 14.11.2016 року.

Проте, відповідно до частини 1 статті 257 КПК України якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Стороною обвинувачення всупереч вимогам указаної норми процесуального закону не підтверджено факт постановлення відповідної ухвали слідчим суддею за клопотанням прокурора.

Крім того, прокурором не надано процесуальних документів, які стали правовою підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій, хоча відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12.10.2017 року у справі №5-237 кс (15)17 не дослідження судом першої інстанції процесуальних документів, які стали правовою підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій, впливає на справедливість судового розгляду в цілому, оскільки відсутність дослідження цих матеріалів викликає сумніви щодо можливості здійснення судом належної оцінки законності проведення таких дій, а також достовірності та допустимості їх результатів як доказів. У такому разі не дослідження зазначених матеріалів призводить до оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та свідчить про порушення права особи на справедливий суд.

За таких обставин, копія протоколу про результати аудіо, відеоконтролю місця (за особою) від 23.12.2016 року є недопустимим доказом.

Заперечуючи свою вину у вчиненні спільно з ОСОБА_7 незаконного заволодіння автомобіля «ВАЗ 2101», з державним номером НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 , який був припаркованим навпроти домогосподарства АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 посилався на те, що він не перебував 12.11.2016 року в цьому місці, посилаючись на перебування його в цей момент в іншому місці прямував від бару «Велес» у напрямку центру міста Тростянець до АТБ-маркету, де в районі «білої церкви» до нього під`їхав ОСОБА_7 .

Указані твердження ОСОБА_8 стороною обвинувачення достатньою сукупністю належних та допустимих доказів досліджених судом не спростовано. Обвинувачений має право, а не зобов`язаний наводити докази на підтвердження алібі, тобто твердження про неможливість бути виконавцем інкримінованого злочину, через перебування в іншому місці.

Твердження ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 демонстрував йому документи на автомобіль, зокрема технічний паспорт, тобто свідоцтво про реєстрацію автомобіля, з метою йому підтвердити законність володіння ним, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_18 , який вказав, що в автомобілі він залишив свої особисті документи, у тому числі свідоцтво про реєстрацію викраденого транспортного засобу, яке йому було потім повернуто працівниками поліції, з показаннями свідка ОСОБА_20 , який підтвердив, що ОСОБА_42 при продажу автомобіля зазначав, що це його автомобіль і надав на підтвердження цього свідоцтво про його реєстрацію та страховку, а також узгоджуються із даними протоколу огляду місця події від 13.11.2016 року, в ході якого по АДРЕСА_4 з домоволодіння ОСОБА_20 було вилучено автомобіль, що належить ОСОБА_18 та у тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.179-183 том 1).

Також пояснення ОСОБА_43 про те, що коштів після продажу автомобіля ОСОБА_7 від останнього не отримував узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 13.11.2016 року, проведеного у приміщенні Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області, в ході якого у ОСОБА_43 було вилучено речі, зокрема куртку, брюки та пару взуття, в яких він був одягнутий увечері 12.11.2016 року та вночі 13.11.2016 року, при цьому грошові кошти не були виявлені та вилучені. (а.с.191-192 том 1).

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині заперечення ним вини та мотивів його обмови іншим обвинуваченим та показання ОСОБА_7 в частині його тверджень про спільне проникнення з ОСОБА_8 до салону автомобіля ОСОБА_18 та спільні дії з його приведення в рух, суд виходить з таких мотивів.

Будь-які показання завжди носять суб`єктивний характер і не належать, на відміну наприклад, від речових доказів, до об`єктивних, а тому підлягають перевірці іншими доказами. Показання обвинуваченого, який не несе відповідальності за завідомо неправдиві свідчення, і якими він викриває іншу особу, підлягають ретельній та критичній перевірці.

Обвинувачений ОСОБА_7 згідно з даними клопотання про застосування запобіжного заходу від 14.11.2016 року після повідомлення про підозру відмовився надавати свідчення (а.с.145 том 1), під час судового розгляду надав свідчення після дослідження судом всіх доказів сторони обвинувачення у кримінальному провадженні. Його свідчення в цілому в частині участі ОСОБА_8 у вчиненні злочину не підтверджуються жодними іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Факт засудження ОСОБА_7 за незаконне заволодіння автомобілем належним ОСОБА_8 , що на думку останнього може бути мотивом його обмови з боку ОСОБА_7 , підтверджується дослідженим в ході судового розгляду копією вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 12.10.2016 року, умовивши ОСОБА_8 передати належний йому автомобіль ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_3 , пообіцявши 13.10.2016 року повернути, не повернув автомобіль, пояснивши, що автомобіль у нього вилучили працівники поліції, хоча після користування ним у власних потребах ОСОБА_7 продав його ОСОБА_20 , витративши гроші на власні потреби.

Такі доводи ОСОБА_8 дають підстави для розумного сумніву у правдивості показань ОСОБА_7 , також ураховуючи те, що ОСОБА_7 надав викривальні свідчення проти ОСОБА_44 саме після його засудження указаним вироком суду, за яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду обвинувачення не може бути доведеним, якщо воно ґрунтується лише на показаннях іншого обвинуваченого, у в ідсутності ознак обмови з боку якого є розумні сумніви. За відсутності інших вагомих доказів такі показання не можна покласти в основу обвинувального вироку.

Згідно з частиною третьою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (частина 2 статті 17 КПК України).

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. Зокрема, у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Всебічно дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вони не дають можливості дійти поза розумним сумнівом обґрунтованого висновку щодо участі обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті, а також не доводять вчинення ОСОБА_7 указаного злочину за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

За таких обставин, оскільки будь-яких доказів, які б з достовірністю та поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, під час судового розгляду встановлено не було, то суд вважає за необхідне виправдати його за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який вину свою визнав, є особою віком 20 років, раніше неодноразово судимий, судимості в установленому законом порядку не зняті і не погашені, згідно довідки характеристики наданої керівником відділення поліції за місцем проживання характеризується негативно, проживає з батьками, зловживає спиртними напоями, живе за рахунок тимчасових заробітків та заробітків батьків, не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №498 від 19.12.2016 на момент інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення останній виявляв ознаки Легкої розумової відсталості (легкої дебільності), проте не виявляв ознак будь якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності та міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, тобто був осудним (а.с.158-160 том 1). Також суд враховує, що згідно з довідкою КЗ «Тростянецька центральна районна лікарня» від 22.03.2017 року ОСОБА_7 , знаходиться під диспансерним спостереженням з приводу наслідків перенесеного неускладненого компресійного перелому тіла, сколіозу, з порушенням функції хребта, потребує динамічного диспансерного спостереження. Також згідно з довідкою КЗ «Охтирська центральна районна лікарня» від 19.12.2016 року ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні з 20.11.2016 по 20.12.2016 року з приводу рецидивної шлунково-кишкової кровотечі, виразкової хвороби шлунку.

Як пом`якшуючі вину ОСОБА_7 обставини суд вважає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, молодий вік обвинуваченого.

Обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

У зв`язку із цим, ураховуючи думку потерпілого, який просив суд не призначати обвинуваченому суворого покарання і вказав, що до нього претензій не має, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 289 КК України із застосуванням частиною 1 статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, ураховуючи майновий стан обвинуваченого.

Крім того, оскільки судом встановлено, ОСОБА_7 винен у злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2017 року, яким йому призначено покарання у виді двох років позбавлення волі без конфіскації майна,остаточне покарання йому слід призначити на підставі частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі та без конфіскації майна.

Оскільки відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою починаючи з 13.11.2016 і до 10.01.2017, то на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838) йому слід зарахувати указаний строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Оскільки попереднім вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2017 року у строк відбуття покарання у виді двох років позбавлення волі ОСОБА_7 зараховано період попереднього ув`язнення з 27.12.2016 по 15.05.2017 (день набрання вироком законної сили) на підставі частини 5 статті 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то остаточно ОСОБА_7 слід зарахувати як період попереднього увязнення з 13.11.2016 по 15.05.2017.

Крім того, ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 31.05.2017 року ОСОБА_7 як особу, яка відбуває покарання, було тимчасово залишено у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» до ухвалення Тростянецьким районним судом Сумської області остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні. (а.с.99 том 2). Таким чином, на підставі пункту «ґ» частини 5 статті 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838, який діяв на час постановлення ухвали) ОСОБА_7 слід зарахувати строк перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і період з 31.05.2017 по день набрання цим вироком законної сили включно.

Також обвинуваченому на підставі статті 72 КК України слід зарахувати в строк відбуття покарання за цим вироком строк відбутого покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2017 покарання з 16.05.2017 по 30.05.2017 (до тимчасового залишення в установі попереднього ув`язнення) - з розрахунку день за день.

Ураховуючи, що ОСОБА_7 на цей час є особою, що відбуває покарання за попереднім вироком, підстави для застосування до нього запобіжного заходу відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз на загальну суму 5280 грн. 80 коп. на підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .Цивільний позов не заявлено.
Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2016 року застосовано захід забезпечення кримінального провадження, зокрема, накладено арешт на мобільний телефон «Nокіа 101», штани, куртку, пару взуття та 754 грн. купюрами 500 грн., 200 грн., 50 грн., 2 грн., вилучені у ОСОБА_7 та на куртку темно-синього кольору, брюки темно-синього кольору, пару взуття (кросівки) чорного кольору, вилучені у ОСОБА_8 , який на підставі частини 4 статті 174 КПК України слід скасувати (а.с.149,150 том 1).
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 289 КК України у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 289 КК України та призначити йому покарання на підставі статті 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2017 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі без конфіскації майна, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_45 до відбуття покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_45 обчислювати з дня затримання, тобто з 13.11.2016 року.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) у строк відбуття покарання ОСОБА_45 необхідно зарахувати час попереднього ув`язнення з 13 листопада 2016 року по 15 травня 2017 року включно, та з 31.05.2017 по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі
На підставі статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за цим вироком строк відбутого покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 12.04.2017 з 16.05.2017 по 30.05.2017 включно з розрахунку день за день.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 5280 грн. 80 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2016 року на мобільний телефон «Nокіа 101», штани, куртку, пару взуття та 754 грн. купюрами 500 грн., 200 грн., 50 грн., 2 грн., вилучені у ОСОБА_3 , та на куртку темно-синього кольору, брюки темно-синього кольору, пару взуття (кросівки) чорного кольору, вилучені у ОСОБА_4 .
Речові докази:
автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, вилучені 13.11.2016 року в АДРЕСА_4 , ліхтар, вилучений 13.11.2016 року на автодорозі «Тростянець - Лебедин», поблизу с. Станова, які передані на зберігання потерпілому, вважати повернутими власнику ОСОБА_46 ;
чохли з передніх сидінь, вилучені 13.11.2016 року у ході огляду місця події в АДРЕСА_4 , що перебувають на зберіганні в камері речових доказів Тростянецького ВП (м. Тростянець) ГУ НП в Сумській області повернути власнику ОСОБА_46 ;
змиви з рульового колеса, коробок з під сигарет, порожню пляшку з написом «Себек», вилучені 13.11.2016 року у ході огляду місця події в АДРЕСА_4 ; два сліди підошви взуття, які вилучено на два гіпсові виливки, вилучені 13.11.2016 року в ході огляду місця події в м. Тростянець по пров. Набережному, 8, слід взуття на гіпсовому виливку, лакофарбове покриття, фрагмент пластику, металеві корпуси фар, вилучені 13.11.2016 року на автодорозі «Тростянець - Лебедин», поблизу с. Станова, що перебувають на зберіганні в камері речових доказів Тростянецького ВП (м. Тростянець) ГУ НП в Сумській області знищити після набрання вироком законної сили;
брюки, куртку, пару взуття, вилучені 13.11.2016 року у ОСОБА_8 , що перебувають на зберіганні в камері речових доказів Тростянецького ВП (м. Тростянець) ГУ НП в Сумській області повернути власнику ОСОБА_47 ;
куртку, штани, пару взуття, мобільний телефон «Nokia 101», зв`язку ключів, вилучених у ОСОБА_7 , що перебувають на зберіганні в камері речових доказів Тростянецького ВП (м. Тростянець) ГУ НП в Сумській області повернути власнику ОСОБА_45 ;
грошові кошти в сумі 754 грн. (сімсот п`ятдесят чотири гривні), вилучені у ОСОБА_7 , передані на зберігання до комірки ГУ НП в Сумській області у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - конфіскувати на користь держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченим.

Суддя ОСОБА_1