Справа № 162/557/17 Провадження №11-кп/773/165/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 246 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

засуджено:

- за ст.246 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Цивільний позов задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області (р/р 0245, код 37751907, МФО 803014 в УДКСУ у Волинській області) майнову шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 6605 (шість тисяч шістсот п`ять) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 16 лютого 2017 року біля 16 год. 00 хв. в лісовому масиві, який входить в господарську зону Національного природного парку «Прип`ять-Стохід» без вилучення та розташований на території кварталу № 61 виділу № 8 Білоозерського лісництва Державного підприємства «Любешівське лісомисливське господарство», що неподалік села Невір Любешівського району Волинської області, за допомогою бензопили марки «SТІНL» умисно, без відповідного дозволу зрізав 27 сироростучих дерев породи береза, діаметрами пнів відповідно: 10 cм 3 дерева, 11 см 1 дерево, 12 см 5 дерев, 13 см 2 дерева, 14 см 7 дерев, 15 см 3 дерева, 16 см 2 дерева, 18 см 3 дерева, 19 см 1 дерево, загальною кубомасою 0,909 м.куб., чим завдав матеріальних збитків на суму 6605 грн.

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок в частині вирішення долі речових доказів скасувати та ухвалити новий вирок, яким на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати в дохід держави речові докази двадцять сім дерев породи береза. Вказує, що предметом вчиненого ОСОБА_8 злочину є незаконно здобута деревина. Тоді як судом, не виконано положення ст.ст. 96-1, 96-2 КК України щодо застосування до ОСОБА_8 заходів кримінального примусу у виді спеціальної конфіскації вказаних предметів злочину та їх передачі у дохід держави.

Просить вирок в частині вирішення долі речових доказів скасувати. Постановити новий вирок, яким на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати в дохід держави речові докази-двацять сім дерев породи береза.

- захисник ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`яку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що у кримінальному провадженні немає жодного належного і допустимого доказу в підтвердження винуватості ОСОБА_8 , тоді як обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи. Просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 стосовно висунутого йому обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 К України, виправдати.

В поданих на апеляційну скаргу захисника запереченнях прокурор вказує, що, визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд всебічно оцінив та підставно поклав в основу обвинувального вироку досліджені в судовому засіданні належні та допустимі докази. Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 відхилити.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, заперечивши апеляцію захисника обвинуваченого, захисника та обвинуваченого, які подану апеляцію підтримали, заперечивши апеляцію прокурора, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 246 КК України як умисні дії, які виразились у незаконній порубці дерев на території природно-заповідного фонду, ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині повністю стверджується зібраними і перевіреними судом доказами, а саме:

- показаннями допитаних в судовому засіданні:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував свою присутність на місці події у вказаний в обвинувальному акті день та час, куди приїхав гужовою підводою. Побачивши свіжозрізані дерева породи береза, вирішив їх завантажити на підводу;

- свідка ОСОБА_10 - начальника відділу хорони і захисту лісу ДП «Любешівське лісомисливське господарство», який 16 лютого 2017 року разом з лісничим ОСОБА_11 та майстром лісу ОСОБА_12 перебували в рейді. Почули звук працюючої бензопили це був ОСОБА_8 . Біля нього лежала деревина, частина якої вже була завантажена на підводу. Обвинувачений їм повідомив, що ліс знаходиться на колишніх колгоспних паях, порубку лісу здійснював тут завжди. Бензопилу вилучити не вдалось, так як ОСОБА_8 почав погрожувати сокирою. Вказав, що територія національного природного парку позначена інформаційними таблицями, які встановлені в найбільш людних місцях;

- свідка ОСОБА_12 майстра лісу Білоозерського лісництва, який підтвердив вищевказані показання ОСОБА_10 . Також показав, що на місці події інших осіб, окрім ОСОБА_8 виявлено не було. Затриманий ОСОБА_13 здійснював незаконну порубку лісу на відстані близько 500 м від ОСОБА_8 ;

- свідка ОСОБА_11 лісничого Білоозерського лісництва, який показав, що залишився з порушником ОСОБА_13 . Враховуючи проміжок часу протягом якого були відсутні ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , вважає, що обвинувачений знаходився на достатній відстані від ОСОБА_13 ;

- протоколом огляду місця події від 16 лютого 2017 року з фототаблицями до нього, в ході проведення якого було виявлено незаконну порубку 27 сироростучих дерев породи береза (а.с. 139-145);

- протоколом огляду місця події від 17 травня 2017 року (а.с. 147-150);

- довідкою НПП «Прип`ять-Стохід» від 12 травня 2017 року, картографічними матеріалами до неї, згідно яких лісовий масив, в межах якого здійснена незаконна порубка лісу відноситься до території природно-заповідного фонду (а.с. 158, 160);

- актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 16 лютого 2017 року (а.с. 152);

- розрахунковою довідкою (а.с. 153);

- актом вилучення лісопродукції (а.с.154);

- актом зняття зрізів з пнів (а.с.155);

- актом зняття відрізків із частин стовбурів дерев (а.с. 156);

- актом співставлення частин стовбурів дерев (а.с. 157);

-відеозаписом, який міститься на CD диску, здійсненого свідком ОСОБА_10 на місці події, при відтворенні якого ОСОБА_8 визнає причетність до вчинення незаконної порубки лісу.

Вищевказані належні та допустимі докази, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні, в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.

Про причетність інших осіб до незаконної порубки лісу на місці події ні вищевказані особи, ні сам обвинувачений ОСОБА_8 не повідомляли, і таких осіб не встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_7 про те, що акт зняття зрізів з пнів не є належним доказам, не заслуговують до уваги. Як стверджується матеріалами кримінального провадження вказаний акт був складений та підписаний не одноособово майстром лісу, як вказує захисник, а комісією у складі ОСОБА_10 - начальника відділу хорони і захисту лісу ДП «Любешівське лісомисливське господарство», лісничим ОСОБА_11 та майстром лісу ОСОБА_12 , які є службовими особами, уповноваженими на вчинення таких дій, і їх дії були складовою іншої процесуальної дії - огляду місця події.

Доводи сторони захисту про недопустимість доказу - відеозапису, який міститься на CD диску, були предметом дослідження судом першої інстанції і їм була надана відповідна правова оцінка, з якою погожуєтья апеляційний суд. Таким чином, посилання захисника ОСОБА_7 у поданій ним апеляції про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, повністю спростовуються наведеними вище належними та допустимими доказами, а тому такі доводи апеляційний суд до уваги не приймає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону, то апеляційний суд визнає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст. 246 КК України, санкція якої, в тому числі, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено - переходять у власність держави.

Отже, враховуючи, що предметом вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст. 246 КК України, є незаконно здобута деревина, вбачається необхідність застосування спеціальної конфіскації вказаних предметів злочину та їх передачі у дохід держави.

За наведених обставин, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання про долю речових доказів, не застосувавши спеціальну конфіскацію, а тому вирок суду першої інстанції в означеній частині слід змінити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення долі речових доказів змінити.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати в дохід держави речові докази - 27 (двадцять сім) дерев породи береза.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді: