Справа № 576/1179/15-к
Провадження № 1-кп/576/17/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.17 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

у судовому засіданні приймали участь:

секретар: ОСОБА_2 ,

прокурори: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

адвокати: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів об`єднане кримінальне провадження за № 0000052 від 11.02.2015 р. про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соснівка Глухівського району Сумської області, українця, громадянина України, освіта вища, працюючого інспектором Державної екологічної інспекції в Сумській області, одруженого, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Струга Новоушицького району Хмельницької області, українця, громадянина України, освіта вища, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України, -

встановив:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні шахрайства та закінченому замаху на підбурювання до давання неправомірної вигоди службовій особі, а ОСОБА_7 у закінченому замаху на підбурювання до давання неправомірної вигоди службовій особі за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника Державної екологічної інспекції у Сумській області № 6-о від 03.01.2012 р. з цього дня ОСОБА_8 був призначений на посаду головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області Державної екологічної інспекції в Сумській області. Цим же наказом ОСОБА_8 присвоєний 13 ранг державного службовця.

Відповідно до наказу першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Сумській області № 80 від 26.12.2014 р. з цього дня ОСОБА_7 був призначений на посаду начальника поста екологічного контролю «Катеринівка» відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області Державної екологічної інспекції в Сумській області. 01.01.2014 р. ОСОБА_7 присвоєно 12 ранг державного службовця.

Відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 р., Положення «Про Державну екологічну інспекцію України» затв. Указом Президента України від 13.04.2011 р., Положення «Про екологічний контроль у пунктах пропуску через державний кордон в зоні діяльності регіональних митниць і митниць» затв. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки від 08.09.1999 р., займаючи вищевказані посади ОСОБА_8 та ОСОБА_7 являлись службовими особами, оскільки в силу своїх посадових обов`язків постійно здійснювали функції представника влади правоохоронного органу.

У невстановлений час, у січні 2015 року, у ОСОБА_8 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на незаконне збагачення. З цією метою він вирішив ввести в оману ОСОБА_7 , який являвся начальником ПЕК «Катеринівка» відділу екологічного та радіологічного контролю ДЕІ у Сумській області, та інших працівників ПЕК «Катеринівка», з яким він спілкувався та знав у зв`язку із спільною роботою в екологічній інспекції. Бажаючи розбагатитися, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 неправдиву інформацію про те, що якщо останній та інші працівники ПЕК "Катеринівка" бажають в подальшому працювати на своїх посадах, то необхідно кожному з них сплатити щомісячно грошові кошти з розрахунку 300 грн. за кожну відпрацьовану зміну службовим особам Державної екологічної інспекції у Сумській області. Він же, у свою чергу, зможе передати ці кошти вказаним особам.

Довіряючи словам ОСОБА_8 , не будучи обізнаним про дійсні корисливі наміри останнього внаслідок триваючого спілкування з ним, ОСОБА_7 повірив у сказане та погодився сплатити грошові кошти.

Поряд з цим, висловлюючи таку пропозицію ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заздалегідь знав і усвідомлював, що жодні отримані грошові кошти він передавати службовим особам Державної екологічної інспекції у Сумській області не буде, а залишить їх собі.

Крім того, запропонувавши ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду службовим особам Державної екологічної інспекції у Сумській області, та отримавши згоду на це, ОСОБА_8 схилив (підбурив) його до вчинення злочину.

У подальшому, не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , ОСОБА_7 02.02.2015 повідомив інспектора поста екологічного контролю «Катеринівка» відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області ДЕІ у Сумській області ОСОБА_11 про те, що якщо останній бажає і надалі працювати на цьому посту і не бути нікуди переведеним, йому необхідно сплатити грошові кошти з розрахунку по 300 грн. за кожну відпрацьовану ним зміну у лютому 2015. При цьому, ОСОБА_7 не ставив до відома ОСОБА_11 , що зазначене йому було сказане ОСОБА_8 , а обмежився повідомленням про те, що ці кошти необхідно надати службовим особами ДЕІ у Сумській області.

У свою чергу ОСОБА_11 , маючи незначний досвід роботи на цьому посту екологічного контролю та з урахуванням наказу ДЕІ від 26.12.2014 про те, що начальником поста призначений ОСОБА_7 , довіряв останньому, сприймав його як керівника, та погодився сплатити вказану суму коштів.

Поряд з цим, при подальших розмовах з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 намагався домовитися про меншу суму коштів внаслідок скрутного матеріального становища. Натомість, ОСОБА_7 переконував його у необхідності сплатити ці кошти, даючи зрозуміти, що він може бути звільненим або переведеним до іншого поста екологічного контролю, що не буде вигідно для нього самого.

Висловлюючи таку пропозицію ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , будучи обізнаним про відповідальність за корупційні правопорушення, знав, що тим самим підбурює ОСОБА_11 до давання неправомірної вигоди службовим особам ДЕІ у Сумській області, та усвідомлював що це є кримінально караним діянням.

ОСОБА_7 створив ОСОБА_11 такі умови, за яких останній був змушений погодитися на незаконні вимоги щодо передачі йому грошових коштів в сумі 300 грн. за одну відпрацьовану зміну у лютому 2015 року, що в цілому за лютий 2015 року, з урахуванням 9 відпрацьованих змін склало 2700 грн., оскільки не бажав настання для себе негативних наслідків у вигляді звільнення або переведення на інший пост екологічного контролю, оскільки розумів, що ОСОБА_7 являючись його керівником - начальником ПЕК «Катеринівка», безпосередньо спілкується із службовими особами ДЕІ у Сумській області, які уповноважені приймати рішення щодо такого звільнення або переведення.

У подальшому ОСОБА_7 розуміючи, що у разі не передання грошових коштів ОСОБА_8 , можуть настати негативні наслідки для нього самого у вигляді звільнення чи переведення на інший пост, продовжив вчиняти протиправні дії відносно ОСОБА_12 .

Так, 02.03.2015 близько 9 год. 50 хв. зустрівшись з ОСОБА_11 в м. Глухові на вул. Озерна, поблизу будинку 34, поруч з озером «Скоропадське», ОСОБА_7 реалізуючи злочинний умисел, одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у загальній сумі 2 700 грн., які в подальшому планував передати ОСОБА_8 .

Проте передати ОСОБА_8 неправомірну вигоду ОСОБА_7 не встиг, оскільки його неправомірні дії фіксувалися працівниками правоохоронних органів.

У ході проведення 02.03.2015 освідування ОСОБА_7 , грошові кошти у сумі 2 700 грн., які мали спеціальні позначення хімічної речовини, були виявлені у кармані куртки останнього та вилучені.

Після викриття неправомірних дій ОСОБА_7 , останній добровільно написав заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно нього та інших співробітників ПЕК «Катеринівка», щодо вимагання ОСОБА_8 передачі неправомірної вигоди посадовим особам ДЕІ у Сумській області

У подальшому, 02.03.2015 близько 19 год. 52 хв. зустрівшись з ОСОБА_7 в м. Глухові на вул. Путивльська, 96, поблизу з магазином «Лісовичок», ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний умисел, діючи з корисливим мотивом, одержав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2700 грн. для подальшої передачі службовим особам ДЕІ у Сумській області за не звільнення з посади та не переведення ОСОБА_11 на інший пункт екологічного контролю.

При цьому, намір передавати ці кошти службовим особам ДЕІ в Сумській області ОСОБА_8 у дійсності не мав, а бажав їх залишити собі.

Розпорядитися одержаними коштами ОСОБА_8 не встиг, оскільки його неправомірні дії фіксувалися працівниками правоохоронних органів.

У ході проведення освідування ОСОБА_8 від 02.03.2015, грошові кошти у сумі 2 700 грн., які мали спеціальні позначення хімічної речовини, були виявлені у кармані куртки останнього та вилучені.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю і надав покази про те, що у екологічній інспекції почав працювати з 2010 р. З 2014 р. працював інспектором на посту екологічного контролю «Бачівськ». Підпорядковувався по службі своєму начальнику у м. Сумах. Про жодні корупційні схеми та побори йому нічого не відомо. Зв`язків із начальством, не має. 02.03.2015 р. він після зміни відпочивав вдома. Десь о 18-й годині побачив на телефоні багато пропущених дзвінків від ОСОБА_7 та зателефонував йому і спитав, що трапилось. Той наполягав на терміновій зустрічі по роботі. Він намагався перенести зустріч на інший день, але ОСОБА_13 продовжував наполягати, у зв`язку з чим він запропонував йому під`їхати додому. ОСОБА_13 приїхав о 19 год. 50 хв. та зупинився біля його будинку і попросив сісти у його машину. Він відмовився і тоді вони стали розмовляти через відчинені двері автомобілю. ОСОБА_13 говорив про те, що в нього є якісь гроші, які йому віддав ОСОБА_14 , що працював разом із ним. Весь час ОСОБА_13 намагався віддати йому ці гроші. Потім ОСОБА_13 став говорити і про ОСОБА_15 , який теж працював інспектором. У зв`язку з цим він подумав, що ОСОБА_13 говорить про гроші, які збирали працівницям інспекції на свято 8-го березня, щоб купити квіти. Але грошей він не взяв і став відходити від машини. У цей момент до нього підбігли якісь чоловіки, які одразу заламали назад руки та стали чимось терти долоні, а потім він відчув, що щось поклали у кишеню куртки. Він спочатку подумав, що це бандити, бо ті чоловіки були п`яні та розмовляли як бандити. Але потім ті чоловіки стали розказувати, щоб він співпрацював із ними і заніс гроші працівнику екологічної служби ОСОБА_16 . Він відмовився це зробити, у відповідь на що ті чоловіки стали його бити та погрожувати. Побиття продовжувалось десь півгодини. Як пізніше він дізнався ці чоловіки були міліціонерами і серед них був ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . За його побиттям спостерігали прокурори ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Далі його посадили у мікроавтобус, після чого з`явились поняті, відеокамера і слідчий ОСОБА_21 сказав, що буде проводитись освідування. Слідчий ОСОБА_21 пригрозив йому фізичним впливом (викручуванням рук). У ситуації, що склалась, він прийняв ці погрози реально. Жодних прав йому не роз`яснювалось. Побоюючись погроз, він погодився на освідування. Після того, як у нього з рук зробили змиви, почався особистий обшук. У кишенях виявили ті гроші, які йому підкинули. Він про це прямо заявив. Далі його відвезли у прокуратуру та склали протокол затримання. У подальшому скаржився на такі дії міліції та прокурорів до прокуратури Сумської області, але це було безрезультатно, бо його заявою займалась та ж прокуратура, на яку він скаржився.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю і надав покази про те, що у екологічній інспекції почав працювати з 2010 р. на посаді головного спеціаліста екологічної інспекції на митному посту «Катеринівка». Жоден з працівників на цьому посту, йому не підпорядковується. За період роботи, він неодноразово витрачав власні гроші на оплату електроенергії та інші господарські потреби. У січні 2015 р. він зробив зауваження інспекторам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щоб ті економніше використовували електроенергію при обігріві приміщення. Ті сказали, що хочуть працювати в нормальних умовах. Після цього він запропонував ОСОБА_14 також витрачати кошти на електроенергію. Той спочатку погодився, а через деякий час став жалітися, що він збирає кошти на електроенергію. Жодних грошей з ОСОБА_14 ні за що він не вимагав. 01.03.2015 р. він перебував на робочому місці у вагончику, коли зателефонував ОСОБА_14 та сказав, що зможе віддати гроші за електроенергію зранку наступного дня. 02.03.2015 р. він передав зміну ОСОБА_15 та поїхав зустрітись з ОСОБА_14 . Під час зустрічі ОСОБА_14 став давати йому 2700 грн., на що він сказав, що за електрику потрібно лише 2000 грн., але той віддав 2700 грн. і сказав, що у подальшому розберемося. Коли він вийшов з машини, то його схопили люди у цивільному, заломили руки, побили, завели у мікроавтобус та посадили на заднє сидіння, після чого з`явились поняті, відеокамера і слідчий ОСОБА_21 сказав, що буде проводитись освідування. Слідчий ОСОБА_21 пригрозив йому викручуванням рук, якщо він відмовиться добровільно пройти освідування. Потім наказали все дістати з кишень, далі зробили змиви, зробили обшук та все вилучили. Під час цих дій його міцно тримали за руки. Потім відвезли у лісопосадку, вивели з мікроавтобусу та сказали, що б він писав зізнання у вимаганні грошей від ОСОБА_14 , інакше посадять у в`язницю, потім погрожували. Під час цього був присутнім з міліції ОСОБА_19 , а з прокуратури ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Будучи втомленим та переляканим від погроз, він написав таке зізнання. Потім ОСОБА_19 спитав чи знає він ОСОБА_24 . Той відповів, що так. Далі міліціонери наказали домовитись про зустріч із ОСОБА_24 . ОСОБА_19 дістав, вилучений у нього телефон та став дзвонити ОСОБА_24 . Той не брав слухавку, а вечорі передзвонив. Він за вказівкою міліції домовився про зустріч. Далі ОСОБА_19 дістав якісь гроші зі свого карману та сказав, що він будь-яким чином має віддати ці гроші ОСОБА_24 і тільки тоді його відпустять. Хтось із міліції підігнав його автомобіль, куди натикали якихось дротів без його дозволу, наділи на нього свою куртку та накази їхати на зустріч із ОСОБА_24 . Коли він приїхав, запропонував сісти ОСОБА_24 у автомобіль, але той відмовився. Він говорив йому про гроші, про ОСОБА_15 , та пропонував йому віддати гроші, які зібрав для жінок на свято. Але ОСОБА_24 їх не взяв та пішов. Далі він від`їхав, і що було потім не знає. Вже вночі ОСОБА_19 наказав йому їхати на пост, де чергував ОСОБА_15 і таким же чином, як і ОСОБА_24 , віддати гроші, що він і зробив, але ОСОБА_15 не взяв від нього грошей, що відбувалось далі із ОСОБА_15 він не знає. Після того як він все попідписував, міліціонери привезли його на пост та наказали працювати замість ОСОБА_15 . Там же він побачив, що з його автомобілю вкрали відео реєстратор.

Суд допитав потерпілого та свідків, про допит яких заявляв прокурор у своєму клопотанні (т.4 а.с.9), які повідомили наступне.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 (визначений потерпілим після зміни обвинувачення) підтримав свої свідчення, які надавав при допиті в суді у статусі свідка 24.04.2017 р., вказавши, що не бажає їх повторювати у статусі потерпілого, та показав, що в екологічній інспекції працює з 2009 року. З січня 2015 року працює на посту екологічного контролю «Катеринівка». Десь на початку лютого 2015 року до нього підійшов начальник поста ОСОБА_7 , який говорив йому, що треба здавати гроші по 300 грн. за світло і на це він погоджувався. Але далі під погрозою звільнення або переведення, ОСОБА_13 став говорити, що він повинен віддавати йому по 300 грн. за кожну відпрацьовану зміну для передачі цих грошей вищестоящому керівництву. Побоюючись переведення, він сам склав заяву і відвіз її до прокуратури Сумської області. Хто відбирав заяву, не пам`ятає. Далі його викликали у Суми. Він узяв свої гроші і на машині брата вночі поїхав у Суми. У Сумах його зустрів слідчий і провів у кабінет, де помітили спеціальним засобом гроші у присутності понятих і віддали йому їх назад. Але точно він все це не пам`ятає. Далі під контролем працівників міліції, біля Скоропадського озера у своєму автомобілі він передав ОСОБА_7 помічених 2700 грн. Про що тоді говорили у машині, не пам`ятає. Більше з ОСОБА_13 не спілкувався. Потерпілий також повідомив, що у протоколах аудіо,- відео контролю невірно записані слова його розмови з ОСОБА_13 , зокрема у цьому протоколі не відповідають дійсності слова про те, що ОСОБА_13 просив лише 2000 грн. за світло та подарунок на 8-ме березня, а він віддав 2700 грн. сказавши, що потім розберемось. На момент коли писав заяву, він не знав, що гроші будуть передаватись ОСОБА_24 , а думав, що ОСОБА_13 буде передавати їх ОСОБА_25 . Колись чув від ОСОБА_13 , що той буде передавати гроші ОСОБА_24 , але особисто ОСОБА_24 від нього нічого не вимагав.

Свідок ОСОБА_26 показав, що працює начальником Державної екологічної інспекції у Сумській області. Виключно він має право переводити, звільняти і призначати на роботу інспекторів. Йому відомо, що у 2015 році було затримано ОСОБА_13 та ОСОБА_24 , з якими він мав суто службові відносини та бачив їх, коли ті приїздили на колегію. Про факти вимагання грошей йому нічого невідомо і ніяких вказівок збирати якісь гроші він не надавав. ОСОБА_13 та ОСОБА_24 працювали інспекторами екологічного контролю на митних постах і як і всі інші інспектори, такі як ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , підпорядковувались начальнику відділу радіоекоконтролю, що очолював ОСОБА_27 . По відношенню до інших працівників ОСОБА_13 та ОСОБА_24 не мали розпорядчих повноважень. Якийсь час дійсно існували посади керівників екоконтролю митних постів, але така посада проіснувала 3-4 місяці, потім ці посади були перетворені у посади штатних інспекторів. За час існування цих посад керівники на митних постах не мали розпорядчих функцій, а могли лише складати графіки чергувань. Хто у цей час займав ці посади, він не пам`ятає. Йому відомо, що екологічній інспекції у січні-лютому 2015 року не виставляли рахунків за електроенергію на митних постах, а отже інспекція не оплачувала їх. Були випадки коли працівники самостійно щось оплачували для обігріву, але їх на це ніхто не уповноважував.

Свідок ОСОБА_28 показала, що працює головним бухгалтером Державної екологічної інспекції у Сумській області з 2007 року. ОСОБА_13 та ОСОБА_24 особливо не знає, але знає, що ті працювали на посадах головних спеціалістів відділу радіологічного контролю, які не є адміністративними. На таких же по значимості посадах працювали і ОСОБА_15 з ОСОБА_14 . Звільняти, переводити і призначати на такі посади міг лише начальник інспекції. Як проходило фінансування електроенергії на митних постах за січень-лютий 2015 р. їй не відомо, бо рахунки до інспекції не надходили. Їй невідомо, щоб хтось з працівників оплачував самостійно рахунки і вона про це нікого не просила. Про факти вимагань грошей також нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_29 показав, що на той час працював начальником відділу БЕЗ по м. Суми. До прокуратури надійшла заява, про те, що один з начальників збирає кошти з працівників відділу екології, щоб передати своєму керівництву за залишення на займаній посаді. Прокуратурою було порушено справу, а його відділ її супроводжував. В один із днів він зі своїми працівниками (Заброда, ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та інші), заступником прокурора ОСОБА_22 , прокурором ОСОБА_23 та слідчим, виїхали до м. Глухова, де зустрілись із заявником, прізвище - ОСОБА_14 , який розповів, що у працівників інспекції збирають кошти для передачі керівництву для залишення на роботі. Заявник телефонував своєму керівнику і призначив зустріч біля озера. Під час зустрічі заявник передав кошти своєму керівнику і він разом з групою здійснили затримання. Під час огляду місця події у того керівника на руках виявили сліди хімічної речовини, якою помічені кошти. Потім та особа ( ОСОБА_13 ) мала бесіду із процесуальним керівником та заступником прокурора про співпрацю, на яку він погодився та сказав що вказані кошти він буде передавати іншому інспектору ( ОСОБА_24 ), який є довіреною особою керівника інспекції. Козаку вручили спецтехніку і помітили кошти, які він сам зібрав на той момент. Потім ОСОБА_13 , зателефонував ОСОБА_24 і вони домовились про зустріч вечорі. Під час зустрічі ОСОБА_13 передав гроші ОСОБА_24 і останнього затримали. Далі ОСОБА_13 сказав, що йому повинен передати гроші інший інспектор. Тому ОСОБА_13 знову вручили техніку, і він поїхав на пост «Катеринівка». Там той підлеглий ОСОБА_13 передав йому необхідну кількість коштів за відпрацьований місяць і його затримали та вилучили кошти. При цьому ОСОБА_13 не був затриманий, знаходився увесь час поруч і сам виявив бажання співпрацювати. Чиї були кошти, які ОСОБА_13 вручав ОСОБА_24 , не пам`ятає, але службою БЕЗ ці гроші точно не виділялись. Яким чином відбувались телефоні дзвінки з телефону ОСОБА_32 , коли той був вилучений та опечатаний, пояснити не може.

За клопотанням сторони захисту суд допитав свідка ОСОБА_33 , який показав, що в 2015 році він працював інспектором відділу радіоекоконтролю на посту «Катеринівка». Приблизно 2 чи 3 березня 2015 р. він був на зміні. Десь о 23-й годині, йому зателефонував ОСОБА_13 і сказав, що зараз приїде. Він подумав, що ОСОБА_13 приїде за ключами від свого автомобілю, бо якраз у той день знайшов ключі від автомобілю Фольксваген, який був у ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_13 під`їхав і він сів до нього у машину, той запропонував йому гроші. Йому здалось це дивним і він вийшов з машини, аж раптом до нього підійшли 6-7 чоловіків у цивільному та представились працівниками міліції, наказали не рухатись, закрутили руки та стали питати про якісь гроші. Потім він відчув як хтось ніби став запихати йому щось у кишеню. Він вдарив того міліціонера по руці, з якої висипались гроші. Далі він став кричати на камеру, що йому підсовують гроші. Далі складали якийсь протокол, який він не підписав. Потім його привезли до прокуратури, де змушували підписати якусь заяву. Йому стало зле і він щось підписав, щоб тільки відпустили. У подальшому його відпустили. Також свідок вказав, що на посту «Катеринівка» він працював не більше 2-х місяців. Старшим поста був ОСОБА_13 , який займався складання графіків і господарськими питаннями. За період його роботи ніхто не вимагав грошей, поборів та хабарів не було. Крім нього та ОСОБА_13 на посту працював ще ОСОБА_14 , який не скаржився на якісь вимагання грошей. Випадки коли працівники за свої гроші щось купували для роботи дійсно були.

Заявлений наприкінці розгляду справи свідок обвинувачення ОСОБА_34 безпосередньо в суді допитаний не був, його присутність під час судового розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 та ч. 2 ст. 327 КПК України стороною обвинувачення забезпечена не була, судом були вжиті заходи щодо сприяння стороні обвинувачення у реалізації права на допит цього свідка, проте судовий виклик результату не дав. У зв`язку з ігноруванням цим свідком судового виклику, не забезпеченням його явки стороною обвинувачення, а також недостатнім обґрунтуванням прокурором доцільності допиту цього свідка на такій пізній стадії розгляду та з огляду на те, що суд допитав начальника цього свідка, суд не знайшов підстав відступати у цій справі від правила дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

До того ж суд нагадує, що за практикою Європейського суду з прав людини при визначенні розумного строку враховується цілий ряд факторів, проте такий строк розгляду не може перевищувати три роки на три інстанції розгляду для осіб, що не утримуються під вартою. Ця справа й так розглядається практично три роки, без вирішення по суті навіть у другій інстанції, а тому допит свідка при не наведені причин важливості його допиту, піднімав би питання про порушення судом розумних строків.

Обвинувачуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, сторона обвинувачення посилалась, окрім свідчень ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , на нижчеперелічені докази та документи.

Заяву громадянина ОСОБА_11 від 09.02.2015 р. про вчинення кримінального правопорушення, в якій той вказує на факт вимагання у нього начальником поста екологічного контролю «Катеринівка» ОСОБА_7 2700 грн. щомісячно за залишення його на займаній посаді (т.1 а.с.79-80).

На протоколи про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 25.02.2015 р., 26.02.2015 р., 11.03.2015 р. у яких викладена стенограма розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , що відбулась 20.02.2015 р., 23.02.2015 р. та 02.03.2015 р. (т.1 а.с.81-90, 131-135).

Протокол про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 11.03.2015 р. у якому викладена стенограма розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що відбулась 02.03.2015 р. (т.1 а.с.129-130).

Магнітні носії інформації з записом аудіо,- відеоконтролю особи 19.02.2015 р., 25.02.2015 р., 02.03.2015 р. (т.1 а.с.91-94).

На протокол відбору зразків, спеціальної обробки, огляду помітки та вручення грошей від 02.03.2015 р. із якого слідує, що на виконання доручення прокурора, в присутності понятих оперативним працівником переписано серійні номери, зняті ксерокопії та помічені спеціальним барвником грошові купюри на загальну суму 2700 грн., які ОСОБА_7 повинен передати ОСОБА_8 (т.1 а.с.96-104).

На протокол освідування особи від 02.03.2015 р. (з відеозаписом) у якому зафіксовано, що на обох руках ОСОБА_7 виявлені сліди хімічної речовини, зроблено змиви цієї речовини, виявлено гроші в сумі 2700 грн. з слідами хімічної речовини та мобільний телефон. Всі ці речі вилучені та упаковані по пакетам (т.1 а.с.108-110, відеозапис у т.3).

Протокол відбору зразків, спеціальної обробки, огляду помітки та вручення грошей від 02.03.2015 р. із якого слідує, що на виконання доручення прокурора, в присутності понятих оперативним працівником переписано серійні номери, зняті ксерокопії та помічені спеціальним барвником грошові купюри на загальну суму 2700 грн., які ОСОБА_11 повинен передати ОСОБА_7 (т.1 а.с.111-120).

На протокол освідування особи від 02.03.2015 р. (з відеозаписом) у якому зафіксовано, що на обох руках ОСОБА_8 виявлені сліди хімічної речовини, зроблено змиви цієї речовини, виявлено у правому кармані куртки гроші в сумі 2700 грн. з слідами хімічної речовини та мобільний телефон. Всі ці речі вилучені та упаковані по пакетам (т.1 а.с.124-127).

Постанови про освідування від 02.03.2015 р., якими слідчому доручено провести освідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою виявлення на тілі або одязі нашарувань хімічних речовин, які використовувались для помітки грошей (т.1 а.с.121,123).

На висновок експерта від 30.03.2015 р., у якому стверджується, що на поверхнях контрольних ватних тампонів, слідів люмінофорів немає, натомість на поверхнях ватних тампонів зі змивами з лівої і правої руки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також грошових купюрах, маються нашарування люмінофору і між собою мають спільну родову належність (т.1 а.с.144-148).

Протокол огляду роздруківки вхідних і вихідних дзвінків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.141-142, 149).

На протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 19.05.2015 р. із якого видно, що на виконання постанови прокурора від 27.02.2015 р. було проведено контроль за вчиненням злочину, в результаті якого 02.02.2015 р. в приміщенні сектору ДСБЕЗ СМВ України у Сумській області було оглянуто, помічено спеціальним барвником та вручено інспектору поста екологічного контролю «Катеринівка» ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2700 грн., які останній 02.04.2015 р. близько 9 год. 45 хв. біля будинку № 34 по вул. Озерній в м. Глухові передав ОСОБА_7 в якості неправомірної вигоди. (т.1 а.с.150-151).

На протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 19.05.2015 р. із якого видно, що на виконання постанови прокурора від 02.03.2015 р. було проведено контроль за вчиненням злочину, в результаті якого 02.02.2015 р. в приміщенні Глухівської прокуратури було оглянуто, помічено спеціальним барвником та вручено інспектору поста екологічного контролю ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2700 грн., які останній 02.04.2015 р. близько 19 год. 53 хв. біля будинку № 96 по вул. Путивльській в м. Глухові передав ОСОБА_8 в якості неправомірної вигоди. (т.1 а.с.153-155).

На постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 27.02.2015 р. та від 02.03.2015 р. (т.3 а.с.189-190, 198-199).

На заяву ОСОБА_7 на адресу прокурора від 02.03.2015 р. про вимагання у нього ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншими посадовими особами інспекції по 300 грн. з кожного працівника за кожну відпрацьовану зміну за залишення їх на роботі та рапорт оперативного працівника про даний факт на ім`я свого начальника (т.1 а.с.162-163).

Накази про призначення на посади ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх посадові інструкції (т.1 а.с.198-203, 237-247, т.2 а.с.10-14).

Клопотання про дозвіл на проведення аудіо-, відеоконтролю особи, доручення на їх проведення, що були розсекречені на підставі постанови прокурора від 05.10.2016 р. (т.3 а.с.186-187, 191-196).

Листи від поліції та Апеляційного суду Сумської області про відмову у наданні розсекреченої інформації та лист Апеляційного суду Сумської області про те, що 17.02.2015 р. та 26.02.2015 р. постановлялись ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій (т.3 а.с.200-207).

За клопотанням сторони захисту, суд також дослідив і протокол відбору зразків, спеціальної обробки, огляду помітки та вручення грошей від 03.03.2015 р. із якого слідує, що на виконання доручення прокурора, в присутності понятих оперативним працівником переписано серійні номери, зняті ксерокопії та помічені спеціальним барвником грошові купюри на загальну суму 2700 грн., які ОСОБА_7 повинен передати ОСОБА_35 (т.1 а.с.105-107).

Суд, дослідивши і оцінивши представлені сторонами докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - і з точки зору достатності для вирішення даної справи, приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність у діянні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Стороною захисту під час судового розгляду оспорювався практично кожний доказ, що був пред`явлений стороною обвинувачення. Це вимагає від суду надати оцінку усім оспорюємим доказам та відповісти на кожен аргумент сторони захисту, для того щоб рішення було мотивованим.

Критерії недопустимості доказів, що імплементовані до кримінально-процесуального законодавства з Конвенції з прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), визначені у ст. 87 КПК України. Зокрема, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Виходячи з приведених критеріїв, суд не може визнати у цій справі допустимими доказами протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 19.05.2015 р., у зв`язку з наступним.

Перш за все суд встановив, що зафіксовані у цих протоколах дані про дні помітки грошей та дні зустрічі ОСОБА_7 з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема у цих протоколах йдеться, що помітка грошей відбувалась ще до початку внесення відомостей до реєстру досудових розслідувань, а зустрічі між ОСОБА_7 з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , що згідно матеріалів справи та обвинувального акту співпадали із датами затримань, відбулись вже через місяць після проведення таких заходів.

Також у цих протоколах йшлось про те, що після кожного із затримань проводився огляд місця події, про що складались відповідні протоколи. Однак цих протоколів сторона обвинувачення не представила суду й не заперечувала відсутності проведення таких слідчих дій.

Отже протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 19.05.2015 р. містять достатню кількість недостовірних даних про послідовність та результати цих слідчих дій, що у свою чергу не дозволяє суду сприйняти інформацію, що вказана у цих протоколах як беззаперечний і неспростовний факт.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 271 КПК України про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії. Якщо контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про це складається протокол у присутності такої особи.

З матеріалів справи слідує, що кожен контроль за вчиненням злочину закінчувався відкрито затриманням обвинувачених, тобто відкритим фіксуванням, однак всупереч вимогам ч. 4 ст. 271 КПК України, ці протоколи не складались у присутності ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 , а складались таємно, внаслідок чого була порушена форма кримінального процесу як основна гарантія принципу законності і обвинувачені були позбавлені права висловлювати свої заперечення чи зауваження стосовно проведених, хоча б в частині відкритих, відносно них дій.

Також за змістом ст.ст. 246, 251, 271 КПК України проведення такої негласної слідчої дії як контроль за вчиненням злочину вимагає наявність умотивованого рішення прокурора, що визначає межі і спосіб повноважень правоохоронних органів щодо проведення цієї негласної слідчої дії.

У постанові від 16.03.2017 р. по справі № 671/463/15-к (№ 5-364кс16), яка в силу ст. 458 КПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, за аналогічних цій справі обставин, Верховний Суд України дійшов до висновку, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч. 12 ст. 290 КПК не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення в суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей та часу для їх спростування. Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції в кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі. Частина 12 ст. 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази в невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, у свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення (п.11 цієї постанови).

Таким чином Верховний Суд України сформулював правовий висновок про те, що невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази (п.13 цієї постанови).

У цій справі, сторона обвинувачення, маючи у своєму розпорядженні на момент закінчення розслідування постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, що датовані 27.02.2015 р. та 02.03.2015 р. і підписані процесуальними прокурорами у цьому кримінальному провадженні, лише під час третього судового розгляду по цій справі, 23.11.2016 р. ознайомила сторону захисту з їх змістом та представила в суд ці документи 14.12.2016 р., хоча могла і повинна була розсекретити і представити ці докази стороні захисту у момент закінчення розслідування (т.3 а.с.184-185, 189-190, 198-199).

Таким чином, враховуючи обов`язковість приведеного вище висновку Верховного Суду України, суд погоджується із аргументами сторони захисту щодо порушення стороною обвинувачення правил ст. 290 КПК України і вважає недопустимими доказами постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, що тягне за собою визнання недоведеним правомірність здійснення контролю за вчиненням злочину в цілому, який передбачав спеціальний слідчий експеримент шляхом помітки грошей для подальшої передачі під контролем правоохоронних органів обвинуваченим.

Крім того у відповідності із ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Захисником ОСОБА_8 неодноразово у судовому засіданні піднімалось питання про вчинення провокації щодо його підзахисного.

У зв`язку з цим суд зобов`язаний відповісти на вказаний аргумент у контексті оцінки як доказу цієї слідчої дії у поєднанні із загальними обставинами цієї справи.

Європейський суд з прав людини у п. 34 свого рішення по справі «Баннікова проти Російської Федерації» від 04.11.2010 р. вказав, що у специфічному контексті методів ведення розслідування, що застосовуються для боротьби з незаконним обігом наркотичних засобів і корупцією, багаторічний досвід Європейського Суду полягає в тому, що суспільний інтерес не може служити виправданням для застосування доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку поліції, оскільки дані докази з самого початку піддавали б обвинуваченого ризику остаточного позбавлення права на справедливий розгляд.

Для того щоб відмежувати провокацію від допустимої поведінки, Європейський суд у п.п. 33-79 цього рішення виділив два критерії: змістовний і процесуальний.

В рамках перевірки змістовного критерію провокації необхідно встановити, чи міг бути відповідний злочин скоєний без втручання влади, тобто чи мали місце об`єктивні підозри в тому, що особа задіяна в злочинну діяльність або схильна до скоєння злочину (п.п.37-50 вказаного вище рішення).

Процесуальний критерій вказує на те, що ст. 6 Конвенції буде дотримана тільки в разі, якщо заявник зміг ефективно підняти питання про підбурювання під час розгляду його справи, як за допомогою заперечень, так і в інший спосіб. Обов`язок довести відсутність підбурювання покладається на сторону обвинувачення, за умови, що заяви захисту не є повністю неправдоподібними. У разі встановлення, що підбурювання мало місце, судові органи повинні зробити висновки відповідно до Конвенції (п.п.51-65 вказаного вище рішення).

У цій справі, суд визнає, що прокурор у судовому засіданні не привів будь-яких об`єктивних даних про те, що до моменту затримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 був залучений у злочинну діяльність чи вимагав або шляхом обману бажав заволодіти чужими коштами. До моменту затримання ОСОБА_7 , останній приятелював із ОСОБА_8 і востаннє вони телефонували один одному за два дні до затримання, що підтверджується роздруківкою дзвінків. За цей час міліція не спостерігала за їх контактами, а отже і не мала обґрунтованих підстав підозрювати ОСОБА_8 у незаконному збагаченні. Є очевидним, що після того як ОСОБА_7 було затримано за підозрою у вимаганні грошей від ОСОБА_11 , той погодився співпрацювати із міліцією не з власної волі, а у зв`язку із своїм вразливим становищем, тобто фактом його затримання за підозрою у злочині, без роз`яснення йому жодних прав та незабезпеченням правової допомоги. Навіть свідок ОСОБА_29 у своїх поясненнях суду вказав, що ОСОБА_7 в ході затримання погодився співпрацювати тільки після бесіди ініційованої заступником прокурора м. Суми ОСОБА_22 . У подальшому, перебуваючи фактично у розпорядженні працівників міліції та прокуратури у зв`язку з затриманням за підозрою у вимаганні грошей від ОСОБА_11 , ОСОБА_7 були вручені помічені гроші та наданий для зв`язку із ОСОБА_8 мобільний телефон. При цьому прокурор не пояснив та не підтвердив документально походження цих грошей та яким же чином у ОСОБА_7 опинився телефон, з огляду на те, що на відеозаписі освідування видно, що у ОСОБА_7 були вилучені усі наявні у нього речі, зокрема гроші та телефон, які були упаковані до відповідних пакетів. Далі, як видно з показів ОСОБА_29 та тієї ж роздруківки дзвінків, ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати із міліцією, проявляв ініціативу у встановленні зв`язку із ОСОБА_8 телефонуючи йому неодноразово з проханням про зустріч. При цьому така ініціатива проявлялась з післяобіднього часу і до вечора. Погодившись зустрітись, ОСОБА_8 був затриманий за фактом вимагання хабара у ОСОБА_7 . У подальшому, працівники прокуратури та міліції, як видно зі свідчень ОСОБА_33 та протоколу помітки та вручення грошей від 03.03.2015 р., використали ОСОБА_7 у такий же спосіб для вручення грошей ОСОБА_35 , про якого прокурором не згадується у обвинуваченні. При цьому свідчення свідка ОСОБА_33 , які не оспорював прокурор, про спосіб вручення йому грошей ОСОБА_7 були аналогічні показам ОСОБА_8 про спосіб вручення йому грошей від того ж ОСОБА_7 .

Наведені обставини вказують на те, що роль міліції і прокуратури виявилась визначальним фактором, і вона не просто «приєдналася» до можливого здійснюваного злочину, а спровокувала таке.

Отже за змістовним критерієм, суд робить єдиний висновок з даних обставин: міліція і прокуратура не обмежили себе розслідуванням злочинної діяльності в фактично пасивній манері, а вжили вплив, такий, як підбурювання до злочину.

Прокурор же у судовому засіданні, не довів відсутність підбурювання (процесуальний критерій), а тому все це зобов`язує суд визнати недопустимими усі докази, отримані у результаті підбурювання зі сторони працівників міліції і прокуратури.

Таким чином, усі докази, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення ОСОБА_8 , є недопустимими оскільки усі вони отримані у результаті провокації.

Оцінюючи представлені у суді дані розмов, що зафіксовані у всіх протоколах про результати аудіо-, відео контролю особи, суд виходить із того, що в контексті ст. 6 Конвенції основоположним аспектом права на справедливий судовий розгляд є те, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення та захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності в кримінальній справі означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана рівна можливість знайомитися із зауваженнями і доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них. Крім того, відповідно до п. 1 ст. 6 органи переслідування повинні ознайомлювати сторону захисту з усіма матеріальними доказами як на користь, так і проти обвинуваченого, які вони мають у своєму розпорядженні (п. 64 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Джеват Сойсал проти Туреччини» від 23.09.2014 р.). У змагальному процесі належить розглядати не тільки докази, що безпосередньо стосуються фактів цієї справи, а й інші докази, які можуть стосуватися прийнятності, достовірності й повноти перших (п. 200 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 р.).

Також у постанові від 12.10.2017 р. по справі № 5-237кс(15)17, яка в силу ст. 458 КПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, за аналогічних цій справі обставин, Верховний Суд України вкотре звернув увагу на те, що недослідження судом першої інстанції процесуальних документів, які стали правовою підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій, впливає на справедливість судового розгляду в цілому, оскільки відсутність дослідження цих матеріалів викликає сумніви щодо можливості здійснення судом належної оцінки законності проведення таких дій, а також достовірності та допустимості їх результатів як доказів. У такому разі недослідження зазначених матеріалів призводить до оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та свідчить про порушення права особи на справедливий суд (п.5 цієї постанови).
За обставин, коли сторона захисту не була ознайомлена із рішеннями про застосування негласних слідчих дій в порядку статті 290 КПК, має місце порушення права на захист (п.7 цієї постанови).
Суд визнає, що за змістом ст. 260 КПК України проведення такої негласної слідчої дії як аудіо-, відео контроль особи вимагає судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому рішення судді щодо надання дозволу на проведення таких заходів, визначає межі і спосіб повноважень правоохоронних органів щодо проведення цієї негласної слідчої дії.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зауважує, що сторона захисту скаржилась, що обвинувачених позбавили можливості перевірити межі і спосіб повноважень міліції при проведенні аудіо-, відео контролю, а відтак позбавили права піддати сумніву докази сторони обвинувачення. Іншими словами, сторона захисту говорила про те, що вона опинилась у нерівному становищі, порівняно зі стороною обвинувачення і це не було нічим компенсовано (т.3 а.с.181-182).

У протоколах аудіо-, відео контролю особи зазначено, що ці слідчі дії проводились на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Сумської області.

Однак вказані ухвали не були ні відкриті стороні захисту, ні надані для дослідження суду для перевірки того чи діяли працівники міліції та прокуратури при здійсненні негласних дій, які передбачали втручання у приватність, на підставі, у межах та у спосіб, що дозволяв їм це робити.

Лист Апеляційного суду Сумської області, у якому відображена тільки дата прийняття ухвал та строк їх дії (т.3 а.с.207), суд не може прийняти як достовірний і неспростовний факт того, що аудіо-, відео контроль по цій справі проводився на підставі, у межах та у спосіб, що був визначений судовим рішенням, оскільки підтвердити такі обставини можливо виключно дослідженням самого тексту судової ухвали, з якого повинно бути видно у якому саме кримінальному провадженні здійснювались негласні слідчі дії; який прокурор звернувся із клопотанням; який злочин розслідувався; відносно кого було вирішено провести негласну слідчу дію; строк дії ухвали тощо. Лист же таких обставин не містить та й поданий суду з порушенням ст. 290 КПК України. До того ж, навіть у наданих прокурором документах вбачаються серйозні суперечності. Зокрема з матеріалів справи вбачається, що з клопотанням про проведення негласної слідчої дії щодо ОСОБА_8 слідчий звернувся 26.02.2015 р. (т.3 а.с.195-196), а у дорученні оперативному підрозділу містилось посилання на ухвалу суду від 23.02.2015 р., тобто ще до того як слідчий звернувся із клопотанням про отримання дозволу (т.3 а.с.194).

В цілому ж беручи до уваги пояснення прокурора та матеріали справи, суд робить висновок, що невідкриття стороні захисту вказаних вище судових рішень відбулось з-за того, що прокурор не здійснив дії щодо зняття грифу секретності з цих документів. Однак це не є тим суспільним інтересом, який би виправдовував обмеження права сторони захисту на справедливий суд, і це обмеження не було нічим компенсовано.

Отже суд не може вважати доведеним, що негласні слідчі дії проводились у межах та у спосіб, що були санкціоновані судовим рішенням, а дані зафіксовані у протоколах аудіо-, відео контролю особи слід визнати недопустимими доказами, у тому числі і записи на магнітних носіях інформації, які до того ж не були представлені суду у оригіналах, що взагалі унеможливлює перевірити їх на достовірність.

Суд також не може визнати допустимим доказом і протоколи освідування з огляду на наступне.

По-перше, ч. 1 ст. 241 КПК України чітко передбачено, що у кримінальному провадженні освідування може бути проведено виключно щодо підозрюваного, свідка чи потерпілого. Метою ж освідування перелічених вище осіб, є виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет. Юридичною підставою проведення освідування підозрюваного є відповідна постанова прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом (ст. 110, ч. 2 ст. 241 КПК України). Фактичною підставою для прийняття рішення про освідування є наявність зафіксованих у матеріалах кримінального провадження даних про те, що на тілі певної особи є особливі прикмети чи сліди злочину, виявлення чи засвідчення наявності яких має значення для кримінального провадження.

З наданих прокурором постанов про освідування особи (т.1 а.с.121, 123) вбачається, що вони прийняті ще до фактичного затримання обвинувачених, тобто прийняті ще до того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули статусу підозрюваних. З вказаного слідує, що постанови прокурора про освідування не були прийняті згідно із законом, як це передбачено ст.110 КПК України, оскільки за правилами ст. 241 КПК освідування може бути проведено виключно щодо підозрюваного, свідка чи потерпілого. Крім того, у прокурора не було фактичних підстав для прийняття такого рішення, оскільки на момент винесення постанови прокурор ще навіть і не знав чи відбудеться передача грошей взагалі.

По-друге, суд нагадує, що за правилами ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.

З продемонстрованого прокурором відеозапису освідування ОСОБА_7 , яке як слідує з обставин вказаних у обвинувальному акті відбулось 02.03.2015 р. після отримання ним грошей від потерпілого, видно, що ОСОБА_7 після затримання помістили на заднє сидіння автомобіля, де його за руки силоміць утримував працівник міліції, хоча той не чинив жодного опору. Брюки, у які був одягнений ОСОБА_7 мали свіжі плями бруду, у зв`язку із чим суд готовий прийняти як достовірні показання ОСОБА_7 про те, що при його затриманні працівники міліції застосовували фізичний вплив. Незважаючи на те, що ОСОБА_7 був фактично затриманий за підозрою у вчиненні злочину і за визначенням ст. 42 КПК України знаходився у статусі підозрюваного, йому не були роз`яснені права зберігати мовчання і не свідчити проти себе. Після оголошення постанови, слідчий погрожував ОСОБА_7 викручуванням рук у разі відмови пройти освідування добровільно. Після цієї погрози ОСОБА_7 надав долоні для отримання зразків та за вказівкою слідчого витягнув з кишені гроші і інші речі, окрім однієї купюри, яку самостійно витягнув з його кишені оперативний працівник.

Таким чином, висловлена слідчим на адресу ОСОБА_7 погроза про застосування насильства за відмову добровільно пройти освідування у атмосфері сильного тиску і глибокого емоційного напруження, зокрема після фізичного впливу при затриманні, у присутності трьох оперативних працівників, один з яких за відсутності опору з боку обвинуваченого постійно силоміць утримував його за руки у машині як під час освідування, так і після зроблених з рук змивів, говорить про те, що ця погроза безперечно мала викликати у обвинуваченого страх і неспокій, а тому вона була достатньо реальною і безпосередньою.

На думку суду, міра до якої вдався слідчий щоб отримати докази, які могли бути отримані в тому ж обсязі, без застосування погроз, досягала мінімального рівня жорстокості, а тому суд не може визнати результати освідування як допустимий доказ.

Щодо протоколу освідування ОСОБА_8 , суд також впевнився, що такий захід також відбувся з погрозою застосування насильства з боку слідчого, проте суд не вважає за потрібним детально аналізувати ці порушення, оскільки як було зазначено вище усі докази про обвинувачення ОСОБА_8 є недопустимими внаслідок провокації.

На додаток, суд також визнає, що вилучення у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 речей під час проведення освідування з огляду на мету цього заходу, яка полягала не просто у виявленні на тілі підозрюваних слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, а у виявленні та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також з урахуванням характеру проведення такого вилучення речей (зокрема наказ з боку слідчого та оперативників витягнути усе з кишень, а одну купюру прямо витягнув з кишені ОСОБА_7 оперативний працівник), повинно було проводитись за правилами, передбаченими ст. 234 КПК України, чого зроблено не було. У зв`язку з цим ця обставина є додатковою підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Також за правилами передбаченими ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Тобто, цією нормою встановлено принцип так званих «плодів отруйного дерева» («Плід отруйного дерева» - юридична метафора, введена Верховним судом США для опису доказів, здобутих за допомогою незаконно отриманих відомостей. Вона має на увазі, що якщо джерело доказів («дерево») є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою («плоди»), будуть такими ж).

Оскільки у цій справі через істотні порушення прав та свобод людини суд визнав недопустимим результати негласних слідчих дій та освідування, то висновок хімічної експертизи, який був зроблений на підставі даних отриманих внаслідок приведених вище порушень, також не може бути покладений в основу винуватості.

Таким чином єдиним доказом, поданим на підтримку обвинувачення, до якого у суду не виникло питань, є свідчення ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 збирав гроші по 300 грн. за світло, а потім погрожуючи йому звільненням або переведенням говорив про необхідність віддавати йому по 300 грн. за кожну відпрацьовану зміну, що він і зробив під контролем правоохоронних органів, а на момент коли писав заяву до прокуратури, він не знав, що гроші будуть передаватись ОСОБА_8 , але колись чув від ОСОБА_7 , що той буде передавати гроші ОСОБА_8 , але особисто ОСОБА_8 від нього нічого не вимагав.

Однак за відсутності належних і допустимих доказів про факт виникнення у ОСОБА_8 в січні 2015 року злочинного умислу на незаконне збагачення, введення в оману ОСОБА_7 , повідомлення йому неправдивої інформації про необхідність збирання грошей з працівників для подальшої передачі керівництву для залишення на посадах, повідомлення ОСОБА_7 . ОСОБА_11 про те, що гроші необхідні саме з метою передання їх як неправомірної вигоди, а не для оплати за електроенергію, створення специфічних умов обвинуваченими ОСОБА_11 за яких він був змушений погодитись на пропозицію ОСОБА_7 , а також за відсутності допустимих доказів фіксування отримання таких коштів, свідчень ОСОБА_11 явно недостатньо, щоб на їх підставі прийти до однозначного висновку про доведеність у діях обвинувачених усіх елементів складу злочину, який їм інкримінують.

Отже, вивчивши усі надані свідчення і документи та оцінивши усі докази у справі, суд вважає, що сторона обвинувачення не навела достатніх аргументів, здатних переконати його дійти іншого висновку у цій справі, ніж про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин обвинувачених слід виправдати за недоведеністю у їх діях складу інкримінованих злочинів.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речового доказу вирішується судом тільки тоді, коли ці докази були надані суду. Оскільки під час судового провадження будь-які речові докази власне суду не передавались, так як і не передавалась відповідна постанова про визнання їх такими, розписка чи квитанція про їх зберігання, суд позбавлений можливості вирішити питання про їх долю.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_8 виправдати за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України в зв`язку з недоведеністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень.

ОСОБА_7 виправдати за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України в зв`язку з недоведеністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень.

Після вступу вироку в законну силу зняти раніше накладені на майно та речові докази ухвалами слідчого судді від 05.03.2015 р., 06.03.2015 р. 23.04.2015 р. арешти.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1