Справа № 787/126/17
номер провадження 1-кп/558/78/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року смт Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області

в складі:

одноосібно суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 04.03.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Радивилів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не військовозобов"язаного, не працюючого, на утриманні осіб непрацездатного віку немає, не депутата, відповідно до ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 13.04.2012 року по кримінальній справі № 1-58/11 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та зобов"язано виплатити на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає по АДРЕСА_3 матеріальну шкоду в розмірі 40 000 гривень.

У зв"язку з відмовою ОСОБА_4 добровільно виконати рішення суду, що набрало законної сили 10.05.2012 року, Радивилівським районним судом 11.05.2012 року видано виконавчий лист, на підставі якого відділом державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції в Рівненській області відкрито виконавче провадження про примусове стягнення на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 40 000 грн.

ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч вимогам п.9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами), достовірно знаючи про чинне правосудне рішення, яке є обов"язковим для виконання та перебуває на примусовому виконанні, усвідомлюючи свій обов"язок виконання, а саме сплати на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 40 000 грн., рішення суду умисно, починаючи з 11.05.2012 року по даний час не виконав.

Станом на 23.02.2017 року по виконавчому документу ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 рахується не сплачена сума в розмірі 40 000 гривень. За ОСОБА_4 , згідно наявних баз даних органів державної влади, на праві власності рухоме та нерухоме майно не зареєстровано.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_4 , будучи працездатною особою, маючи реальну можливість для сплати коштів, офіційно не влаштувався на роботу, заходів щодо працевлаштування не вжив, до центру зайнятості у пошуку можливої роботи упродовж 2012-2016 років не звертався, хоча працював періодично по найму без оформлення трудових відносин за разовими усними угодами у приватних осіб, їздив на заробітки, таким чином, мав неофіційні джерела доходу.

Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_4 у січні 2013 року повернув борг у сумі 300 доларів США, що еквівалентно 2400 грн. (на той час). Згідно кредитного договору ОСОБА_4 отримав 07 лютого 2012 року споживчий кредит у сумі 15 000 грн., який у період з 07 лютого 2012 року по 12 липня 2013 року виплачував щомісяця частинами, відповідно до графіку платежів, що свідчить про наявність постійного доходу, а також сплатив кошти за придбані в магазині двері та болгарку.

Маючи реальну можливість для добросовісного виконання вироку суду від 13.04.2012 року у частині виплати на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 40 000 грн., що набрало законної сили, тим самим ОСОБА_4 ухилився від виконання рішення суду, не сплативши жодних грошових коштів.

У відповідності до норм ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження, суд ухвалив допитати обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідити долучені до матеріалів кримінального провадження докази та документи.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним в скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що знає, що не виконує рішення суду, щодо сплати боргу на користь ОСОБА_6 в розмірі 40 000 гривень та визнає цей борг перед потерпілим. Це пов`язано з тим, що немає постійної роботи, періодично працює у приватних осіб, отримує незначні кошти, які йому потрібні для утримання своєї сім`ї. По стану здоров`я працездатний, в центр зайнятості ні разу не звертався за працевлаштуванням, за професією столяр. Разом з тим, суду показав, що на придбання м`якої частини брав кредит, тому що на той час у нього були неофіційні доходи. Він їздив на заробітки у м. Київ, м. Одесу, в Крим. Привозив кошти , які витрачав на потреби сім`ї, а також погашав інші борги . З 2012 року не сплатив жодної гривні боргу, окрім 04.12.2017 року заплатив 400 гривень в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 , перерахувавши кошти на рахунок Радивилівського РВ ДВС. Раніше перерахував 100 гривень ОСОБА_6 , ще до винесення вироку Радивилівського районного суду від 13.04.2012 році, щодо засудження його за ст. 190 КК України. На сьогодні стверджує, що буде сплачувати кожного місяця кошти ОСОБА_6 , однак в якій сумі сказати не може, в залежності від доходів. Штраф за вироком Радивилівського районного суду від 13.04.2012 року сплатив відразу. Просить його суворо не карати, оскільки в нього є на вихованні двоє неповнолітніх дітей та в нього є старші батьки, яким потрібна його допомога.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що позичив ОСОБА_4 кошти під відсотки. Однак він не повернув йому коштів в добровільному порядку та став уникати від їх сплати. 13 квітня 2012 року вироком Радивилівського районного суду ОСОБА_4 було засуджено за ст.190 ч.2 КК України та стягнуто на його користь грошові кошти в сумі 40 000 гривень боргу. Коли вирок вступив в законну силу, він отримав виконавчі листи та пред`явив до виконання у Радивилівський районний відділ ДВС. ОСОБА_4 в добровільному порядку борг не погасив. Ще до постановлення вироку він перерахував йому 100 гривень в рахунок погашення боргу, що він розцінює як цинічне ставлення до нього та обов`язку сплачувати борг. Вважає, що ОСОБА_4 є шахраєм та навмисно уникає від сплати боргу. Виконавчий лист по сьогодні не виконується. В розмові з ним він заявляє, що не платив та платити не буде. Аналогічні заяви робив слідчому під час розслідування кримінального провадження. В період часу з 2012 року по даний час ОСОБА_4 їздив на заробітки в м.Київ, в Росію, привозив кошти. Йому відомо, що він мав борги і перед іншими людьми, які після приїзду із заробітків повертав людям, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також відомо, що ОСОБА_4 отримував споживчий кредит на придбання меблів, який також сплачував. Отримуючи кредит, він показував офіційні доходи, в іншому випадку йому не надали б кредит. Однак не дивлячись на це, вирок Радивилівського районного суду щодо стягнення на його користь 40000 гривень боргу, він не виконує. Він за професією столяр та йому відомо, що він часто працює по найму в людей, тому що він хороший майстер та отримує кошти. Однак, він нікому не повідомляє про свої доходи та жодної гривні не сплатив на погашення боргу перед ним. Те, що ОСОБА_4 сплатив кошти в сумі 400 гривень перед судовими дебатами під час розгляду даної справи розцінює, як намагання уникнути суворої міри покарання при винесенні вироку в справі. Впевнений , що це перша і остання сума сплати зі сторони обвинуваченого. Оскільки з 2012 року по даний час у ОСОБА_4 було достатньо часу для добровільної сплати боргу та виконання рішення суду і він цього не зробив, просить суд застосувати відносно ОСОБА_4 міру покарання у вигляді реального позбавлення волі строком на три роки за умисне невиконання рішення суду і саме це покарання буде достатнє для його виправлення.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 повністю підтримав позицію потерпілого та просить суворо покарати обвинувачено та застосуватим до нього покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки рішення суду винесені іменем держави Україна відповідно до Конституції України та інших законів України є обов`язковим до виконання на всій території України та встановлено доказами вину обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину та те, що ОСОБА_4 явно умисно уникає від виконання вироку Радивилівського районного суду від 13.04.2012 року, щодо сплати боргу потерпілому ОСОБА_6 в розмірі 40 000 гривень, маючи реальну можливість його сплачувати за весь період часу навіть незначними сумами щомісяця. Пом`якшуючих покарання обставин, що давали б суду право застосувати ст. 75 КК України при постановленні вироку суду щодо обвинуваченого, немає. Враховуючи його фінансовий стан, підстави для застосування штрафу, як покарання в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України, теж відсутні.

Із показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вбачається , що на виконанні Радивилівського РВ ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 40 000 гривень. Цей виконавчий лист пред`являється до виконання з 2012 року. Однак по сьогодні є невиконаним. ОСОБА_4 офіційно не працює, пенсії не отримує, майна, зареєстрованого на його ім`я немає. В добровільному порядку він борг не сплачує. Було рішенням суду, де визнано за ОСОБА_4 частку у спільному майні подружжя, щодо двох автомобілів, які зареєстровані на його дружину. Однак дані автомобілі зникли та перебували в розшуку. Лише 22.07.2016 року надійшла довідка , що автомобіль ВАЗ 2109 затримано та він перебуває на штрафмайданчику в м. Житомир. За весь період перебування виконавчого листа на виконанні у виконавчій службі ОСОБА_4 не вживав жодних дій по відшкодуванню шкоди, навіть не з`являвся на виклики до виконавця.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона працює продавцем магазину в м. Радивилів , де ОСОБА_4 в 2008 році купив двері, однак кошти за них повернув лише через п`ять років, коли повернувся із заробітків. Власник магазину неодноразово зверталася до нього, однак він коштів не повертав. Це була приблизно сума 1600 гривень.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_4 в 2006 році позичив в неї кошти, на прохання її сина вона передала йому 3000 гривень, однак він віддав її лише частину коштів у 2013 році, а решту позичених грошей не віддає по сьогодні. В 2013 році він передав її 300 долларів США. Вважає його аферистом.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що ОСОБА_13 у 2012 році в нього в магазині взяв болгарку, гроші за неї віддав лише через рік у 2013 році, коли приїхав із заробітків. Претензій до нього немає.

Із показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що він працював кредитним експертом в АТ "ОТП Банк". В 2012 році ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням отримати кредит на придбання меблів в сумі 15 тисяч гривень. Даний кредит було надано. ОСОБА_4 офіційної довідки не надавав, лише усно повідомив, що має місячний дохід в сумі 5 000 гривень, а його сім' я має дохід більше 10 000 гривень в місяць. Кошти в банку він отримав, частково кредит погашав, однак на сьогодні кредит ним повністю не сплачено.

Свідок ОСОБА_15 дружина обвинуваченого суду показала, що її чоловік позичав гроші у ОСОБА_6 , однак вони всі гроші йому повернули ще до винесення вироку Радивилівського районного суду у 2012 році, хоча розписок про отримання ним коштів , вони в нього не брали.

Також, судом встановлено, що згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним за ч.2 ст. 190 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 40000 (сорок тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. /а.п.38-40 т.1/.

На підставі вказаного вироку, в процесі його виконання, 13 квітня 2012 року Радивилівським районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист № 1-58/11 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 40000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. /а.п.80 т.2/.

Згідно заяв ОСОБА_6 про прийняття на примусове виконання виконавчого документу № 1-58/11 від 13 квітня 2012 року та постанов про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2013 року серії ВП № 40714864, від 01.02.2016 року серії ВП № 49975372 та від 20 липня 2016 року серії ВП № 51692248 у відділі ДВС Радивилівського районного управління юстиції, були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 1-58/11, виданого 11.05.2012 року Радивилівським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 40000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. /а.п. 47, 125, 128 т.1, а.п. 33, 35, 71, 79, 81, 83 т.2/.

Відповідно до ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2012 року, за поданням відділу ДВС Радивилівського РУЮ було визначено частку майна, а саме по ? частці, що належить ОСОБА_4 в майні, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_15 та зареєстроване за ОСОБА_15 , а саме автомобілі "ВАЗ 2109" 1991 року випуску, н.з. НОМЕР_1 та автомобіль "PEUGEOT PARTER", 1998 року випуску, н.з. НОМЕР_2 . /а.п.42, 44 т.1/

Відповідно до Витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № 42565388 від 18.11.2013 року та № 51461392 від 14.02.2017 року, в реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано арешт та заборона відчуження рухомого майна ОСОБА_4 . Підставою є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 32644763, 14.06.2012, відділу ДВС Радивилівського РУЮ. /а.п.48 т.1, а.п.102 т.2/.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 35722644 від 19.11.2013 року, № 14981313 від 19.12.2013 року, № 36198984 від 22.11.2013 року, № 52499033 від 02.02.2016 року, № 58056449 від 25.04.2016 року, № 70152602 від 10.10.2016 року та № 80263498 від 14.02.2017 року вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо майна ОСОБА_4 відсутні. /а.п.49, 54, 133, 139 т.1, а.п. 21, 37, 42, 74-75, 101 т.2/.

Про те, що за ОСОБА_4 зареєстрованих транспортних засобів згідно з електронною базою даних РІІС, НАІС, територіального сервісного центру 5642 РСЦ МВС у Рівненській області та земельних ділянок на праві власності не значиться, підтверджують повідомлення територіального сервісного центру 5642 РСЦ МВС в Рівненській області № 31/17-5642-190 від 18.02.2016 року та інформація ІНФОРМАЦІЯ_3 № 01-14/2117 від 19.12.2013 року. /а.п.38 т.2 та а.п. 53 т.1/.

Відповідно до постанови про розшук майна боржника від 18.11.2013 року, в розшук було оголошено автомобілі "ВАЗ-2109", 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та " PEUGEOT PARTER", 1998 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , які належать боржнику ОСОБА_4 /а.п.56 т.1/.

Згідно акту державного виконавця від 13.12.2013 року вбачається, що під час виходу по місцю проживання ОСОБА_4 не було виявлено майна, на яке можна було б звернути стягнення, яке належало боржнику, окрім майна, яке не підлягає до опису. /а.п.55 т.1/.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № ОСОБА_4 07 лютого 2012 року отримав споживчий кредит у сумі 15 000 грн.. /а.п.94-97 т.1/. Про те, що кошти по даному споживчому договору ОСОБА_4 сплачував, підтверджують квитанції про сплату та інформація АТ "ОТП Банк" про рух коштів по рахунку з 15.10.2012 по 07.05.2015 року /а.п.98-100, 171 т.1/.

Як вбачається з повідомлення Радивилівського районного центру зайнятості № 03-775 від 29.09.2016 року, в період часу з 13.12.2012 року та по даний час ОСОБА_4 , 1973 р.н. за послугами до центру зайнятості не звертався. /а.п.53 т.2/.

Крім того, в суді встановлено, що ОСОБА_4 пенсії не отримував, офіційно працевлаштований не був, матеріальних допомог у зв"язку зі скрутним матеріальним становищем та жодних видів державних соціальних допомог за період з 2012 року по даний час не отримував. /а.п.59, 61, 63, 76, 77 т.2/

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши докази по справі та документи, які характеризують обвинуваченого як особу, з`ясувавши інші питання, що вирішуються при ухваленні вироку, суд вважає доведеним у ході судового розгляду винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України,- умисне невиконання вироку суду, що набрав законної сили.

Так, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, а саме: покази самого обвинуваченого, потерпілого та його представника, документи, щодо отримання кредиту ОСОБА_4 в лютому 2012 року , наявності виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 коштів в сумі 40 000 гривень на підставі вироку суду від 13.04.2012 року, письмових документів виконавчого провадження, покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 суд робить висновок про те, що ОСОБА_4 мав боргові зобов`язання і перед іншими людьми та в період часу з 2012 року заробляв кошти, перебуваючи на заробітках в м. Києві, м. Одесі, Криму та на інших роботах, сплачував борги перед іншими людьми, отримав та погашав частково споживчий кредит, має у спільній частковій власності з дружиною майно - автомобілі, однак уникав від виконання рішення суду по сплаті боргу ОСОБА_6 , маючи можливість його хоча б частково погашати. Дані обставини підтверджуються і показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до характеристики, виданої Радивилівською міською радою за час проживання на території Радивилівської міської ради гр. ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони. До адміністративної відповідальності за матеріалами адміністративної комісії при міськвиконкомі не притягувався. Скарг зі сторони сусідів на незадовільну поведінку гр. ОСОБА_4 в міську раду не надходило. Громадянин ОСОБА_4 депутатом Радивилівської міської ради не обирався. Участі у громадському житті міста не приймає. /а.п.112 т.2/.

Відповідно до повідомлення Радивилівського РС УДМС України в Рівненській області № 211 від 23.02.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 адресою АДРЕСА_2 : ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 /а.п.113 т.2/.

З повідомлення Радивилівської районної лікарні № 6832 від 12 серпня 2014 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. /а.п.108 т.2/.

ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий /а.п.116 т.2/.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги обставини, передбачені ст.ст.66,67 Кримінального кодексу України, які пом`якшують і обтяжують його покарання.

Так обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, по місцю проживання характеризується виключно з позитивної сторони, повністю визнав вину у вчиненні даного злочину, частково почав відшкодовувати збитки потерпілому, зареєстрований з батьком ОСОБА_16 , 1940 року народження, особою похилого віку, який потребує допомоги. ( а.п.114, 115 т.2, 99 т.3 ).

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_20 , в силу ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Санкція ч.1 ст. 382 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу та реального позбавлення волі строком до трьох років.

Враховуючи фінансовий стан обвинуваченого, те що він офіційно не працює, має непогашені грошові боргові зобов`язання перед потерпілим, суд вважає недоцільним застосування до нього такого виду покарання, як шраф.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується виключно з позитивної сторони, а також обставини, що пом"якшують його покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без застосування реального позбавлення волі і вважає за необхідне призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75 , 76 КК України.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працює, в центр зайнятості щодо працевлаштування не звертався, що є однією з причин не виконання рішення суду, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч.2 ст. 76 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65, 66, 67 Кримінального кодексу України та ст.ст.373-374 Кримінального процесуального кодексу України, -

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 , винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк -2 роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 та п. п.2, 3 ч.2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов"язки: періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та додатково обов"язки: не виїджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирок може бути оскаржено до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя