Справа № 761/9051/18
Провадження № 1-кс/761/6304/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «ВКФ «Фарби України» про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0004620, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22.12.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ «ВКФ «Фарби України», в якому останній просить скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0004620 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22 грудня 2017 року, на земельну ділянку площею 0,9582 га та всі будівлі, що розташовані по вул. Українській, 6 в м. Києві, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №080552 належить відокремленому структурному підрозділу Київський індустріальний коледж Київського національного університету будівництва і архітектури, із скасуванням заборони розпорядження та використання такого майна.
При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що арешт на земельну ділянку та розташовані на ній будвілі накладено незаконно, без належного обгрунтування правових підстав для накладення такого арешту, без урахування кваліфікації за тяжкістю кримінального правопорушення, за яким здійснюється розслідування, а тому вжиті заходи забезпечення кримінального провадження не є співмірними та порушують право законних володільців майна на користування та розпорядження останнім.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , яка здійснює представництво інтересів власника майна, підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених, додатково зазначивши, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває з травня 2014 року, у той же час будь-кому у даному кримінальному провадженні про підозру досі не повідомлено, посадові особи ТОВ «ВКФ «Фарби України» також у провадженні не допитувались.
Слідчий у кримінальному провадженні, за клопотанням якого накладено арешт, у судове засідання двічі не з*явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду клопотання, що не перешкоджає його розгляду на підставі наявних у слідчого судді матеріалів
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004620, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2014 року, за фактом перевищення влади або службових повноважень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України у місті Києві ОСОБА_4 та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,9582 га та всі будівлі, що розташовані по вул. Українській, 6 в м. Києві, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ № 080552 належить відокремленому структурному підрозділу Київський індустріальний коледж Київського національного університету будівництва і архітектури, із забороною розпорядження та використання такого майна

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту ухвали від 22.12.2017 року, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна, щодо якого йдеться у клопотанні, слідчий суддя керувався п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Водночас, незважаючи на посилання слідчого судді на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, яким врегульовано порядок накладення арешту на майно у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, ним, усупереч вимогам кримінального процесуального закону, не було враховано, що 30.06.2016 слідчим було винесено постанову про визнання вищезазначеної земельної ділянки та роміщеними на ній будівлями речовими доказами у розслідуваному кримінальному провадженні, оскільки вказане нерухоме є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України, оскільки воно є об`єктом, на яке спрямоване кримінальне правопорушення.

При цьому слідчим слідчому судді не доведено, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване нерухоме майно є доказом злочину, а саме того, що арештоване майно, на думку слідчого, імовірно є об`єктом, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, зважаючи на кваліфікацію розслідуваного кримінального правопорушення за ст. 365 КК України.

Не містить ухвала слідчого судді і посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що незастосування судом заборони користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном призведе до його пошкодження, знищення та/або передачі, що, в сукупності з вищевикладеним, дає слідчому судді достатні підстави для висновку про наявність підстав для скасування накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року арешту.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з травня 2018 року, а питання про арешт нерухомого майна вирішено ухвалою слідчого судді від 22 грудня 2017 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, не проведено допиту ТОВ «ВКФ «Фарби України», що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності на таке майно.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на нерухоме майно, жодних слідчих дій щодо службових осіб ТОВ «ВКФ «Фарби України» не проводилось, до слідчого останній не викликалвся, відносно нього не приймалось рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано слідчим у судовому засіданні.

Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності службових осіб ТОВ «ВКФ «Фарби України» з іншими невстановеними особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред*явлення повідомлення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту на вказане у клопотанні майно, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року. У свою чергу, підлягає скасуванню і заборона відчуження, розпорядження та/або користування вищевказаним нерухомим майном.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «ВКФ «Фарби України» задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0004620 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22 грудня 2017 року, на земельну ділянку площею 0,9582 га та всі будівлі, що розташовані по вул. Українській, 6 в м. Києві, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №080552 належить відокремленому структурному підрозділу Київський індустріальний коледж Київського національного університету будівництва і архітектури, із скасуванням заборони розпорядження та використання такого майна.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1