Дата документу Справа № 334/698/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/986/17
Єдиний унікальний № 334/698/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0006730, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючому повну загальну середню освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним спостереженням,

Згідно з ухвалою суду, 04.11.2016 року, приблизно о 20-00 годині, ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно вкрав велосипед «Азімут» вартістю 700 грн., що належить ОСОБА_7 , після чого, на вказаному велосипеді покинув місце вчинення злочину, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_10 , оскільки відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 40 від 23.01.2017 року, ОСОБА_10 , 1996 р.н., виявляє ознаки психічного розладу у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, наростаючий змішаний (емоційно-вольовий, психопатоподібний) тип дефекту. Ступінь наявних порушень така, що на момент інкримінованого йому правопорушення він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом, він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним спостереженням.

В апеляції адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вказує на необґрунтованість ухвали суду та просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою призначити ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психічної допомоги у примусовому характеру. На обґрунтування вимог, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував та не проаналізував доводи захисту про те, що ОСОБА_10 скоїв лише один епізод злочинної діяльності, в чому щиро покаявся, раніше не судимий, психічні розлади мають місце не тривалий час з 2014 року, страждання обвинуваченого мають внутрішній характер і не виражаються у зовнішній агресивності. Виходячи з викладеного, апелянт вважає, що немає обов`язкової необхідності тримати ОСОБА_10 в умовах ізоляції від суспільства. Крім того, на даний час ОСОБА_10 працевлаштувався і працює, проживає з матір`ю, має власне житло, відсутні претензії до його поведінки з боку оточуючих.
В запереченнях на апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , зазначає, що при обранні заходу медичного характеру судом були враховані висновки експерта-психіатра. На правильність висновку суду першої інстанції не впливають доводи апелянта про те, що відсутні дані про наявність у ОСОБА_10 агресивної та неадекватної поведінки щодо інших людей, оскільки у випадку посягання на життя інших людей застосовується тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. Представник потерпілої вказує, що такий вид примусових заходів медичного характеру як амбулаторна психічна допомога у примусовому порядку може бути застосовано лише до обмежено осудної особи, якою не є ОСОБА_10 . Враховуючи викладене, представник потерпілої просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції від 23.03.2017 року відносно ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляції, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, потерпілу та її представника, які заперечувати проти задоволення апеляційної скарги, та вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 512 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1)чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Судовий розгляд у справах такої категорії, зберігаючи свою специфіку, відбувається за загальними правилами судового розгляду (глави 27-29 КПК України), але з урахуванням особливостей провадження, передбачених главою 39 КПК України. Суд не вправі спрощувати судовий розгляд у справах про застосування примусових заходів медичного характеру.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах поданої апеляції, колегія суддів доходить висновку, що судовий розгляд проведено судом першої інстанції із дотриманням глави 27-29 КПК України, але з урахуванням особливостей провадження, передбачених главою 39 КПК України, висновок суду першої інстанції за обставин, встановлених ухвалою суду є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах.

Види примусових заходів медичного характеру передбачені ст. 94 КК України та застосовуються судом залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Ухвала суду 1-ї інстанції про застосування відносно ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру з направленням його до психіатричної лікарні зі звичайним спостереженням, винесена із дотриманням вимог ст. 513 КПК України і є обґрунтованою та законною. При цьому суд врахував не тільки тяжкість вчиненого діяння, яке є невеликої тяжкості, а й ступень небезпечності ОСОБА_10 для інших осіб.

З огляду на вимоги статей 19, 94 КК України, ст.19 Закону «Про психіатричну допомогу» за № 1489 -111 до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 40 від 23.01.2017 року з якої вбачається, що ОСОБА_10 виявляє ознаки психічного розладу у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, наростаючий змішаний (емоційно-вольовий, психопатоподібний) тип дефекту. Ступінь наявних порушень така, що на момент інкримінованого йому правопорушення він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом, він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним спостереженням.

Доводи апелянта, що обвинувачений ОСОБА_10 покаявся, не можуть бути прийняті судом, оскільки згідно з висновком вказаної судово-психіатричної експертизи обвинувачений не усвідомлює свої дії та не може керувати ними.

Також слід зазначити, що вказівка в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_10 працевлаштувався і зараз працює, також не відповідає стану обвинуваченого, оскільки це не узгоджується знову ж таки з висновком судово-психіатричної експертизи № 40 від 23.01.2017 року.

Колегія суддів не вбачає змістовної різниці між використанням термінів нагляд і спостереження, а тому і не вбачає, що застосування терміну спостереження є підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляцій захисника щодо неправильності застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним спостереженням та порушення прав ОСОБА_10 місцевим судом є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Ухвала стосовно ОСОБА_10 є законною і обґрунтованою, будь-яких передбачених ст. 409 КПК України підстав для її скасування чи зміни, про що порушено питання в апеляційних скаргах, при перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено, а тому апеляції задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України,

ухвалила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року, якою відносно ОСОБА_10 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним спостереженням, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4