Номер провадження: 11-сс/785/1841/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

та адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ПП «Готельний комплекс Курорт Еліт» на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000892 від 27.10.2016 за ч. 1 ст. 375 КК України,
встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого 1-го слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та накладений арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914 га та на всі наявні на території будівлі і споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною користування зазначеною земельною ділянкою, проведення будівництва (підготовку до будівництва, вбирання території, роботу спеціальної будівельної техніки, екскаваторів, бульдозерів, автокранів, асфальтоукладників, тощо) до прийняття остаточного законного рішення у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною з таких підстав:

- слідчий суддя не врахував, що ПП «Готельний комплекс Курорт Еліт» є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914 газа адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2017 року, укладеному між підприємством та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради;
- посилаючись, як на підставу для арешту майна, що зазначена земельна ділянка є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя не врахував, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке посилання на процесуальні документи щодо визначення процесуального статусу земельної ділянки як речового доказу, у зв`язку з чим відсутні підстави для арешту майна, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України;

- слідчим суддею, при вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, грубо порушено вимоги процесуального законодавства, а саме: не доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку, адже вона не належала і не належить особі, підозрюваній у кримінальному провадженні, тому відсутня правова підстава для арешту майна. Окрім того, санкція статті кримінального Закону не передбачає конфіскації або спеціальної конфіскації, а цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, тому арешт майна суттєво порушує права та законні інтереси власника ПП «Готельний комплекс Курорт Еліт»;

- слідчий суддя не врахував, що на зазначене майно в рамках кримінального провадження №00001437 від 31.05.2016 року вже накладався арешт, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ч. 7 ст. 170 КПК України, арешт не може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства.
Посилаючись на такі доводи, адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року у частині накладення арешту із забороною користуватись земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 в інтересах ПП «Готельний комплекс Курорт Еліт», який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Окрім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на її подачу, але апеляційний суд зазначене клопотання не розглядає, оскільки вважає, що строк на подачу апеляційної скарги не пропущений відповідно до положень ч. 3 ст. 395 КПК України.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, відповідно до змісту клопотання слідчого, першим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000892, внесеного до ЄРДР 27.10.2016 року за фактом постановлення суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_9 завідомо неправосудного рішення, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 звернуся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за договором позики у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання.
За вказаним позовом судом відкрито провадження за № 495/3285/14-ц.
01 вересня 2014 року сторони надали суду заяву про визнання мирової угоди та просили закрити провадження. Відповідно до змісту угоди, відповідач передає у власність позивачеві адміністративну будівлю літ. «А», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 154,4 кв.м., а позивач відмовляється від своїх позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 20000 грн.
Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Одеської області ОСОБА_9 від 02.09.2014 року мирову угоду визнано, а провадження у справі закрито.
18 вересня 2014 року, на підставі вказаного рішення, державним реєстратором проведено реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , але не за ОСОБА_10 , а за ОСОБА_11 ..
Зазначене рішення суду оскаржено в апеляційному порядку заступником Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради та Головного управління Держземагенства в Одеській області.
Під час апеляційного провадження встановлено, що судом першої інстанції не отримано дані про набуття сторонами права власності на адміністративну будівлю літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 154,4 кв.м.
За результатами розгляду скарги заступника прокурора, апеляційним судом Одеської області 28.01.2015 р. постановлено рішення про скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, а справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.
17 лютого 2015 року суддею Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області ОСОБА_12 через систематичну неявку сторін постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року прийнято рішення про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, проведену на користь ОСОБА_11 , проте, останній 13.10.2014 року подарував адміністративний будинок за адресою: АДРЕСА_1 ПП «Лазурна 19».
Окрім того, під час досудового розслідування встановлено, що у Головному слідчому управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження №0001437 від 31.05.2016 року за фактом вчинення протиправних дій, направлених на вибуття з державної власності бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до Наказу Фонду державного майна України від 18.10.2004 року № 2176, є державною власністю України.
Предметом злочину у кримінальному провадженні №0000892 виступає судове рішення, а безпосереднім об`єктом право власності на адміністративну будівлю літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 154,4 кв.м., яка в результаті ухвалення суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду рішення, була незаконно відчужена із власності Фонду державного майна України.
Незважаючи на проведення досудового розслідування у зазначеному провадженні, 08.06.2017 року земельна ділянка за вищевказаною адресою продана ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» (колишнє ПП «Лазурна 19»).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 14.07.2017 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:019:0157 площею 0,6914 га, належить на праві приватної власності ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» (колишнє ПП «Лазурна 19») згідно договору купівлі-продажу від 08.06.2017 року.
Виходячи з того, що зазначена земельна ділянка є предметом злочину, слідчий зазначив у клопотанні, що для недопущення подальшого її відчуження, необхідно накласти арешт.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що земельна ділянка відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України і, чи визнана вона речовим доказом у кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, слідчий належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона містить зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170, 173 КПК України, але вона не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, тому ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, а отже підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, також не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання слідчого підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ПП «Готельний комплекс Курорт Еліт», задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000892 від 27.10.2016 року за ч. 1 ст. 375 КК України - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого 1-го СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000892 від 27.10.2016 року за ч. 1 ст. 375 КК України про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914 га та на всі наявні на території будівлі і споруди, розташовані за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 повернути прокурору - процесуальному керівнику для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4