Справа № 372/2224/17
У Х В А Л А
іменем України
27 вересня 2017 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, якому посилаючись на необґрунтованість накладення арешту на майно просив скасувати накладений ухвалою слідчого судді від 27.07.2017 року арешт речей, які виявлені та вилучені, а саме: автомобіль марки "Фотон" д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання, посилаючись на те, що існування арешту майна порушує його права, як власника, арешт майна перешкоджає його діяльності, як приватного підприємства.

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.

При наданні правової оцінки вимогам клопотання приймаю до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтовуючи клопотання ОСОБА_3 посилається на те, що він власником вилученого та арештованого майна.

З наданих слідчому судді матеріалів та пояснень учасника процесу вбачається, що СВ Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001251 від 26.07.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України.

25 липня 2017 року у ОСОБА_3 було вилучено належний йому на праві власності автомобіль "Фотон" д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який слідчим визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 27.07.2017 року було накладено арешт на речі, виявлені та вилучені у ОСОБА_3 , а саме: транспортний засіб марки "Фотон" д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2

Доводи про необґрунтованість накладення арешту на вказане майно не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду та суперечать чинним судовим рішенням з цього питання.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.2 п.п.1 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Поданими слідчому судді доказами підтверджується, що вказані у клопотанні речі вилучені безпосередньо з місця вчинення злочину, що свідчить про їх використання як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовими доказами вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю, що продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що в подальшому вилучені речі будуть використовуватись володільцем майна для продовження вчинення злочину або ж вчинення нових кримінальних правопорушень, а також можуть бути відчужені, знищені, пошкоджені з метою перешкоджання проведенню досудового розслідування.

Крім того, з пояснень учасника процесу вбачається, що станом на час розгляду клопотання досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженню триває.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України,слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Накладення арешту на спірне майно здійснено з дотриманням положень ст.ст. 170-173 КПК України.

Що стосується доводів клопотання відносно накладення арешту за відсутності власника майна, то ця обставина не може бути підставою для скасування арешту.

З наданих матеріалів вбачається, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів встановити їх достатність для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Арешт майна накладено чинною ухвалою слідчого судді, що спростовує посилання ОСОБА_3 на відсутність достатніх правових і фактичних підстав для застосування такого заходу кримінального провадження.

Вважаю доводи клопотання необґрунтованими, оскільки арешт накладено в межах розслідування кримінального правопорушення цілком обґрунтовано та відповідно до чинного законодавства, у межах кримінального провадження розслідується злочин, який міг вчинятись із застосуванням арештованого майна, речовими доказами визнано саме ті речі, на які накладено арешт.

В межах цього судового розгляду не доводились обставини, які б вказували на те, що в подальшому застосуванні такого заходу кримінального провадження як арешт майна відпала потреба.

Таким чином, на час вирішення клопотання досудове розслідування, в межах якого було накладено арешт на рухоме майно, не завершено, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до ст.131 КПК України, кримінальне провадження триває, тому потреба у такому арешті не відпала.

Крім того, у задоволенні аналогічного клопотання тієї ж особи було відмовлено чинною ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 05.09.2017 року буо відмовлено. Додаткових доводів або доказів ОСОБА_3 не представлено.

Відповідно до п.п.15,16 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Враховуючи викладене, у судовому засіданні не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для задоволення вимог клопотання, доводи клопотання не були підтверджені належними і допустимими доказами, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Ухвалою слідчого судді від 11 вересня 2017 року в задоволенні аналогічного клопотання було відмовлено, нових обставин і доводів ОСОБА_3 не зазначено.

Керуючись ст.ст. 7-9, 98, 131, 167, 170, 173, 174, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001251 від 26.07.2017 року відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1