Дата документу Справа № 316/600/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/380/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №316/600/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.289 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року (з урахуванням ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року), яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дніпровка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_7 в один з днів лютого 2017 року, точну дату встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, знаходячись у м.Енергодарі, перебуваючи у дружніх стосунках з потерпілим ОСОБА_10 , увійшов у його довіру та отримав у тимчасове користування автомобіль ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 , який на підставі довіреності, зареєстрований у реєстрі за №1319 та на праві користування та розпорядження належить потерпілому ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_7 на початку березня 2017 року, точну дату встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, діючи з раптово виниклим умислом, умисно, з корисливих мотивів, без дозволу потерпілого ОСОБА_9 реалізував автомобіль ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 вартість якого, відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності від 07.04.2017 року становить 18 000 грн., ОСОБА_11 за грошові кошти у сумі 9 000 грн., разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та довіреністю на право користування зазначеним автомобілем. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на суму 18000 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 грн. З урахуванням положень ст.71 КК та ч.3 ст.72 КК покарання, призначене за даним вироком, ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року до резолютивної частини вироку внесено виправлення та зазначено, що ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 грн.

Також вироком вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13.06.2014 року, остаточно призначити покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.289 КК, проте в резолютивній частині вироку визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення корисливого злочину, що не відповідає змісту обвинувального акта та матеріалам кримінального провадження. Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу суд не врахував, що обвинувачений не працевлаштований. При цьому суд також недостатньо врахував, що обвинувачений вчинив новий умисний злочин в період іспитового строку, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Крім того, суд безпідставно визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого та наявність на його утриманні матері та брата. Адже зазначені обставини матеріалами провадження не підтверджені. Також при призначенні покарання суд в порушення вимог ч.1 ст.71 КК не врахував наявність невідбутого покарання за попереднім вироком від 13.06.2014 року, за яким обвинуваченому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила вирок скасувати через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги; потерпілого, який при вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Проте, на переконання судової колегії, оскаржуване судове рішення даним вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до резолютивної частини вироку суд визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 грн.

В подальшому після проголошення вироку суд своєю ухвалою від 20 вересня 2017 року з посиланням на ст.379 КПК вніс зміни до резолютивної частини вироку. А саме суд виклав перший абзац резолютивної частини вироку у іншій редакції, зазначивши, що ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК і йому призначено покарання у виді однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 грн.

Разом з тим, відповідно до ст.379 КПК суд має право виправити допущені у судовому рішенні описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.

Отже виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цього судового рішення.

Між тим, суд своєю ухвалою про виправлення описки, фактично змінив зміст вироку, оскільки зазначив про визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК, за вчинення якого він вироком суду не засуджувався.

Дане порушення вимог процесуального закону є істотним і не може бути усунуто під час апеляційного розгляду. З огляду на що апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, адже вироком суду обвинуваченому покарання за ч.1 ст.289 КК не призначалося.

Крім того, відповідно до ст.71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було засуджено вироком Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13.06.2014 року за ч.2 ст.286 КК до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Злочин у даній справі вчинено на початку березня 2017 року, тобто після постановлення попереднього вироку від 13.06.2014 року. А тому суд мав призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами ст.71 КК. Проте в порушення вимог кримінального закону суд фактично не призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ст.71 КК, а лише формально послався у вироку на те, що призначене обвинуваченому покарання підлягає самостійному виконанню.

Відтак вирок суду не можна визнати законним, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду слід здійснити судове провадження з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року (з урахуванням ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року) щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4