Справа № 472/895/17
Веселинівський районний суд Миколаївської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2017 смт Веселинове

Веселинівській районний суд Миколаївської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Веселинове Миколаївської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000773 від 03.10.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове Миколаївської області, громадянин України, освіта середньо-спеціальна, приватний підприємець, не одружений, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, 02.10.2016 р. близько 20:30 год. мешканець смт. Веселинове Миколаївської області ОСОБА_3 , керуючи легковим автомобілем «ВАЗ 2115» д/н НОМЕР_1 , що належить його знайомому, рухався по вулиці Одеська в смт. Веселинове в сторону центру. В цей час через дорогу біля нерегульованого пішохідного переходу рухався громадянин ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 не гальмувавши та не надавши переваги у русі пішоходу здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на громадянина ОСОБА_6 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Веселинівської ЦРЛ.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 643 від 16.12.2016 року на основі даних судово-медичного дослідження за медичною карткою стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та приймаючи до уваги відомі обставини справи, встановлено, що мали місце:

1.Рани за лівою вушною раковиною, на ліві вушні раковини. Перелом зовнішнього мищелка лівої великогомілкової кістки. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого, тупих, предмета, предметів до госпіталізації в Веселинівську ЦРЛ куди поступив 02.10.2016 р.

2.Згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, пункт 2.3.3. рани відносяться до легких тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно пункту ОСОБА_7 перелом зовнішнього мищелка лівої великогомілкової кістки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.

3.Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень в умовах ДТП, від удару автомобілем в ліву нижню кінцівку та падіння на автомобіль і ударі, ударах головою об деталі автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п.12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги», «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.», під`їжджаючи до пішохідного переходу що позначений дорожнім знаком 5.35.1 (пішохідний перехід), та дорожньою розміткою 1.14.2 (зебра) Додатку 2 ПДР України, у своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», з моменту виявлення пішохода водію необхідно було керуватися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху відповідно до яких: «При виникненні перешкоди або небезпеки для руху, які водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», при погіршенні видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів необхідно керуватися вимогами, викладеними в п. 19.3 Правил дорожнього руху України, а саме: «У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення».

Згідно з висновком експертизи технічного стану № 09-1-789 від 30.11.2016 року: на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система, та фари головного світла автомобіля «ВАЗ 2115» д/з НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до ДТП та вплинути на його рух.

Згідно з висновком авто - технічної експертизи № 17-427 від 04.09.2017 у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2115» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 , з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, повинен був у своїх діях керуватися вимогами, викладеним в п.п. 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги», «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.», під`їжджаючи до пішохідного переходу, що позначений дорожнім знаком 5.35.1 (пішохідний перехід), та дорожньою розміткою 1.14.2 (зебра) Додатку 2 ПДР України, у своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», з моменту виявлення пішоходів водію необхідно було керуватися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху відповідно до яких: «При виникненні перешкоди або небезпеки для руху, які водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», при погіршенні видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів необхідно керуватися вимогами, викладеними в п. 19.3 Правил дорожнього руху України, а саме: «У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінючи смугу руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення».

Належним і своєчасним виконанням пунктів 12.2, 12.3, 12.4, 18.1, 19.3 ПДР України водій автомобіля «ВАЗ 215» д/з НОМЕР_1 мав би технічну можливість запобігти ДТП.

Отже, ОСОБА_3 , умисно порушуючи п.п. 12.2, 12.3, 12.4, 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, під час руху та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_6 , який рухався по пішохідному переходу через вулицю Одеська в смт. Веселинове, зі злочинною недбалістю поставившись до можливих наслідків порушення ним ПДР України, які міг і повинен був передбачити, чим допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 та внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином своїми діями водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, дав показання, які відповідають обвинувальному акту та підтвердив факт скоєння ним злочину, при викладених вище обставинах. Він визнав, що своїми діями вчинив злочин, та щиро розкаюється в скоєному.

Ставити під сумнів достовірність та об`єктивність показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який в судовому засіданні підтвердив свою участь в тому, що керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, у суда немає підстав. Ці показання обвинуваченого відповідають цілком всім матеріалам кримінального провадження.

Крім винних зізнань обвинуваченого ОСОБА_3 , винна останнього також підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема:

1.Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.10.2016 року та схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.10.2016 року, відповідно до якого слідчим Веселинівського Вп Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , в присутності двох понятих та учасника пригоди ОСОБА_3 було проведено огляд ділянку дороги, розташовану в центрі селища Веселинове по вул. Одеській.

2.Висновком експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.11.2016 року № 09-1-789, з фототаблицями до нього, відповідно до якого: на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система, та фари головного світла автомобіля «ВАЗ 2115» д/з НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до ДТП та вплинути на його рух.
3.Висновком судово-медичної експертизи № 643 від 16.12.2016 року, згідно якої: на основі даних судово-медичного дослідження за медичною карткою стаціонарного хворого № 2934/739 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та приймаючи до уваги відомі обставини справи, мали місце: 1) рани за лівою вушною раковиною, на ліві вушні раковині. Перелом зовнішнього мищелка лівої великогомілкової кістки. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого, тупих, предмета, предметів до госпіталізації в Веселинівську ЦРЛ куди поступив 02.10.2016 р. Згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, пункт 2.3.3. рани відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно пункту ОСОБА_7 перелом зовнішнього мищелка лівої великогомілкової кістки відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень в умовах ДТП, від удару автомобілем в ліву нижню кінцівку та падіння на автомобіль і ударі, ударах головою об деталі автомобіля.
4.Протоколом слідчого експерименту від 26.04.2017 року та доданою до нього схемою, відповідно до яких слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , в присутності двох понятих, за участі потерпілого ОСОБА_6 проведено слідчий експеримент під час якого, останній повідомив, що 02.10.2016 року о 20:30 год. він переходив проїзну частину дороги в центрі смт. Веселинове, по вул. Одеська, через пішохідний перехід, де раптово його збив автомобіль ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який двигався зі сторони м. Одеса в напрямку кільця.

5.Протоколом слідчого експерименту від 26.04.2017 року та доданими до нього схемами, відповідно до яких слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , в присутності двох понятих, за участі водія ОСОБА_3 проведено слідчий експеримент в ході якого останній повідомив, що 02.10.2016 о 20:30 год. керував автомобілем ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Одеській зі сторони мосту через річку «Чичиклія» в сторону центру смт. Веселинове., зі швидкістю приблизно 60 км/год. Як тільки він почав приближатись до пішохідного переходу то на проїзну частину дороги вибіг пішохід. Побачивши пішохода він почав скидати швидкість та гальмувати, але трапилося контактування пішохода з лівим переднім колесом його автомобіля.

6.Висновком судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму і обставин ДТП від 04.09.2017 року № 17-427, згідно якої: водію автомобіля «ВАЗ 2115», д.н. НОМЕР_1 , при виборі швидкості руху необхідно було у своїх діях керуватися вимогами, викладеними в п. 12.2, 12.4 ПДР, а саме: «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги», «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.», під`їжджаючи до пішохідного переходу що позначений дорожнім знаком 5.35.1 (Пішохідний перехід), та дорожньою розміткою 1.14.2 (зебра) Додатку 2 ПДР України, у своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.18.1 ПДР, а саме: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», з моменту виявлення пішохода водію автомобіля необхідно було керуватися вимогами п.12.3.Правіл дорожнього руху відповідно до яких: «При виникненні перешкоди або небезпеки для руху, які водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», при погіршенні видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.19.3 ПДР, а саме: «У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення».
За таких обставин вина ОСОБА_3 в порушенні правив безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, доказана і він підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання для обвинуваченого, суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_3 вчинив злочини, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено, що він на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий.

Враховуючи всі ці обставини суд приходить до переконання, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткований мінімумів доходів громадян.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році» з підстав п. «в» ст. 1 цього Закону: звільнити від відбування покарання особу, яка не позбавлена батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом має дітей, яким не виповнилося 18 років.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 має малолітню доньку, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та не позбавлений батьківських прав відносно неї, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 та довідкою служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області від 20.10.2017 року № 506/01-10.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. б) ч. 2 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», застосування цього Закону здійснюється щодо: осіб, яких засуджено до покарання у виді штрафу, якщо на день набрання чинності цим Законом це покарання не виконано, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника;

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

В даному випадку злочин був вчинений до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», тобто до 07.09.2017 року.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Обставин, які б унеможливили застосування до ОСОБА_3 акту амністії в судовому засіданні не встановлено.

Міською лікарнею № 3 м. Миколаїв, в особі головного лікаря ОСОБА_10 , заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь міської лікарні № 3 вартості лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 4521,86 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Суд вважає, що позовні вимоги міської лікарні № 3 м. Миколаїв підлягають задоволенню повністю, оскільки підтвердженні матеріалами кримінально провадження, а тому з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь лікарні підлягає стягненню вартість лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 4521,86 грн.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 15630,33 грн. та моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 128. КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди
Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині матеріального збитку підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Копіями чеків та квитанцій, що містяться в матеріалах кримінального провадження, матеріальна шкода, що завдана потерпілому підтверджується в загальній сумі 13625,96 грн. Крім того, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 частково відшкодував матеріальну шкоду в загальному розмірі 12200,00 грн., що підтверджується розписками, з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 1425,96 грн.

Матеріальні збитки в сумі 2004,37 грн. нічим не підтверджені та ґрунтуються лише на припущеннях потерпілого, а тому суд вважає вимоги потерпілого ОСОБА_6 в цій частині недоведеними.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суда України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_6 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_3 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_6 , і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок вчинення злочину.

Речові докази : легковий автомобіль ВАЗ 2115 д/з НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні в боксі Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, підлягає поверненню обвинуваченому ОСОБА_3 , як законному володільцю.

Судові витрати за проведення експертиз на загальну суму 2613,60 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 66, 67 КК України, ст.ст. 124, 314, 368-371, 373 - 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 (нуль) копійок.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від відбування покарання у виді штрафу на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Позовні вимоги міської лікарні № 3 м. Миколаїв до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь міської лікарні № 3 м. Миколаїв (, МФО 826013, р/р 4448 ГУДКСУ в Миколаївській області) вартість лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 4521 (чотири тисячі п`ятсот двадцять одну) гривню 86 копійок.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 спричинений матеріальний збиток в сумі 1425 (одна тисяча чотириста двадцять п`ять) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 спричинену моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 40 (сорок) копійок (отримувач коштів: Веселинівське УК/Веселинівського району/КБК 24060300, код отримувача 37363365, банк отримувача: ГУ ДКУ у Миколаївській області, МФО: 826013, р/рах 0098).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судової авто технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин ДТП в розмірі 1733 (одна тисяча сімсот тридцять три) гривні 20 (двадцять) копійок (отримувач коштів: Веселинівське УК/Веселинівського району/КБК 24060300, код отримувача 37363365, банк отримувача: ГУ ДКУ у Миколаївській області, МФО: 826013, р/рах 0098).

Речовий доказ : легковий автомобіль ВАЗ 2115 д/з НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні в боксі Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, передати ОСОБА_3 , як законному володільцю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області на протязі 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Веселинівського районного

суду Миколаївській області ОСОБА_1