АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/567/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/468/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000097 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Орджонікідзе (Покров), Дніпропетровської області, громадянина України, українця, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.08.2016 року Орджонікідзевським міським судом за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт.

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, постановити свій вирок,

За обставин, встановлених судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та детально викладених у вироку Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 . Так, 02 грудня 2016 року, близько 03 години 35 хвилин ОСОБА_6 знаходився на сходовому майданчику, третього поверху, третього під`їзду буд. АДРЕСА_2 . В цей же день та час, знаходячись там же, на стіні, біля дверей квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 помітив панель виклику домофону «Fortress», яка належить ОСОБА_9 , на викрадення якої у ОСОБА_6 виник злочинний намір.

В цей же день та час, знаходячись там же і реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 скориставшись тим, що його протиправних дій ніхто не бачить, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, викрав панель виклику домофону «Fortress», вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 5954-16 від 16.12.2016 року становить 382 гривень 50 копійок, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Заволодівши викраденою панеллю виклику домофону «Fortress», ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна, (крадіжка), вчиненого повторно.

Крім того, 07 лютого 2017 року, о 18 годині 50 хвилин ОСОБА_6 разом із знайомим йому ОСОБА_10 знаходилися на сходовому майданчику поряд з квартирою АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_10 . В цей же день та час, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння майном, що належить ОСОБА_10 , а саме мобільним телефоном «HUAWEI», модель «Y5-2», з наявними в ньому сім картами мобільного оператора «МТС» та «Київстар» та картою пам`яті «Transcend».

В цей же день та час, знаходячись там же, і, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, і, бажаючи їх настання, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_10 , під вигаданим приводом, попросив у ОСОБА_10 скористатися належним йому мобільним телефоном «HUAWEI», модель «Y5- 2», нібито для того щоб зателефонувати знайомим, пообіцявши відразу повернути вказаний вище мобільний телефон. Довіряючи ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , не підозрюючи про його злочинний намір, добровільно передав йому мобільний телефон «HUAWEI», модель «Y5-2».

В цей же день і час ОСОБА_6 , не маючи наміру повернути мобільний телефон ОСОБА_10 , зловживаючи довірою останнього,скориставшись тим, що ОСОБА_10 зайшов до квартири, умисно, повторно, з корисливих спонукань заволодів мобільним телефоном «HUAWEI», модель «Y5-2», в якому знаходилися сім карти мобільного оператора «МТС» та «Київстар», а також карта пам`яті «Transcend».

Згідно висновку товарознавчої експертизи №684-17 від 27.02.2017 року, вартість мобільного телефону «HUAWEI» модель «Y5-2» становить 2 975 гривень, вартість сім-карти мобільного оператора «МТС» становить 50 гривень, вартість сім-карти мобільного оператора «Київстар» становить 50 гривень, вартість карти пам`яті «Transcend» становить 160 гривень. Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 3 235 гривень.

Крім того, вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року ОСОБА_6 , засуджений за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

10.10.2016 року у приміщенні Покровського ВП Нікопольського ВП ТУ НПУ в Дніпропетровській області вул.Г.Тикви, 2, м.Покров, Дніпропетровської області старшим інспектором Покровського міського відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції України ОСОБА_12 . ОСОБА_6 поставлено на облік, як особу, засуджену до покарання у виді громадських робіт, та письмово під особистий підпис роз`яснено порядок, умови, місце відбування покарання у виді громадських робіт. В той же ж день за вказаною вище адресою старшим інспектором Покровського міського відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції України ОСОБА_12 засудженого ОСОБА_6 письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

10.10.2016 року відповідно до ст.36 Кримінально - виконавчого кодексу України працівниками Покровського MB Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_6 направлено для відбування покарання у виді громадських робіт до Покровського міського комунального підприємства «ЖЕО», розташованого вул. Чехова буд.15, м. Покров, Дніпропетровська область.

Згідно наказу начальника Покровського міського комунального підприємства «ЖЕО» № 392-к від 11.10.2016 року ОСОБА_6 , прийнятий на роботу до Покровського МКП «ЖЕО» для відбуття призначеного йому за вироком Орджонікідзевського міського суду покарання у виді громадських робіт, де в цей же день під розпис ознайомлений із встановленим йому графіком відбування покарання.

Відповідно до графіка виконання покарання у виді громадських робіт, затвердженого 11.10.2016 року начальником ПМКП «ЖЕО», з яким ОСОБА_6 ознайомлено особисто під підпис, в період часу з 12.10.2016 року по 31.10.2016 року він повинен був відпрацювати 52 години громадських робіт із розрахунку 13 робочих днів по 4 години в день. Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок у вільний час безоплатно виконувати суспільно - корисні роботи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ухилився від виконання вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні порядку та умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Внаслідок умисного ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт засуджений до цього виду покарання ОСОБА_6 , починаючи із 12.10.2016 року по 31.10.2016 року фактично відпрацював 8 годин громадських робіт із встановлених йому відповідно до графіку відбування покарання 52 годин громадських робіт.

Відповідно до графіка виконання покарання у виді громадських робіт, затвердженого начальником ПМКП «ЖЕО» 31.10.2016 року, з яким ОСОБА_6 ознайомлено особисто під підпис, в період з 01.11.2016 року по 24.11.2016 року повинен був відпрацювати 72 години громадських робіт із розрахунку 18 робочих днів по 4 години в день.

Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок у вільний час безоплатно виконувати суспільно - корисні роботи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ухилився від виконання вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні порядку та умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Внаслідок умисного ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт засуджений до цього виду покарання ОСОБА_6 , починаючи із 01.11.2016 року по 24.11.2016 року фактично відпрацював 28 годин громадських робіт із встановлених йому відповідно до графіку відбування покарання 72 годин громадських робіт.

Згідно графіка виконання покарання у виді громадських робіт, затвердженого начальником ПМКП «ЖЕО» 16.02.2017 року, з яким ОСОБА_6 ознайомлено особисто під підпис, ОСОБА_6 в період часу з 16.02.2017 року по 28.02.2017 року повинен був відпрацювати 36 годин громадських робіт із розрахунку 9 робочих днів по 4 години в день.

Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок у вільний час безоплатно виконувати суспільно - корисні роботи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ухилився від виконання вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні порядку та умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Внаслідок умисного ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт засуджений до цього виду покарання ОСОБА_6 , починаючи із 16.02.2017 року по 28.02.2017 року фактично відпрацював 8 годин громадських робіт із встановлених йому відповідно до графіку відбування покарання 36 годин громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою засудженою Орджонікідзевським міським судом від 30.08.2016 року до покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок у вільний час безоплатно виконувати суспільно - корисні роботи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ухилився від відбування вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні порядку та умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, внаслідок чого за період з 12.10.2016 року по 28.02.2017 року засуджений ОСОБА_6 в сукупності відпрацював 44 години громадських робіт із 80 годин громадських робіт, призначених йому за вироком суду.

Крім того, 28.02.2017 о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_6 знаходився біля житлового будинку АДРЕСА_5 , де у нього з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з вказаного будинку.

В той же день та час, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 підійшов до дерев`яного вікна вказаного будинку, де, за допомогою знайденого на території домоволодіння металевого ломика, демонтував зовнішнє скло вікна та рукою вибив внутрішнє скло. Після чого, через вікно ОСОБА_6 протиправно проник до будинку АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_13 , звідки таємно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, викрав майно, що належить її невістці ОСОБА_14 , а саме: модем «ZTE ZXHN H108N», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1464-17 від 05.04.2017 року, становить 296 гривень 00 копійок, а також флеш накопичувач чорного кольору на 8 Гб та перфоратор у чорному чемодані, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 296 гривень 00 копійок.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна, (крадіжка), вчиненого повторно; за ч. 2 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч. 2 ст. 389 КК України, за ознаками ухилення засудженого від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання; за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло з чим і погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку суду.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 3років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді 2 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 389 КК України - у виді 1 року обмеження волі, яке згідно п.п. "б" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України перевести в 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року, яка складає 36 годин громадських робіт, які згідно п.п "г" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України перевести у 4 дні позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 дні.

Початок строку відбування ОСОБА_6 покарання рахувати в порядку приведення цього вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілих задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп..

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги заступник прокурора Дніпропетровської області зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені вироку відносно ОСОБА_6 не було прийнято до уваги що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України в період часу з 12.10.2016 року по 28.02.2017 року, тобто вже після набрання чинності Закону України №1492-УІІІ від 07 вересня 2016 року, відповідно до якого ч.2 ст. 389 КК України викладено в новій редакції «ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт» тобто його дії були кваліфіковані за ч.2 ст. 389 КК України в редакції Закону України від 02.06.2016 року. який на час вчинення ним діянь вже не діяв. Крім того, судом безпідставно було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_6 судового збору на користь держави в розмірі 640 грн., оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області та просив її задовольнити; обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку суду, технічного запису судового засідання, журналу судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнав себе винним у скоєних кримінальних правопорушеннях, не оспорював фактичні обставини провадження та кваліфікацію його дій, внаслідок чого суд першої інстанції прийняв рішення про розгляд кримінального провадження на підставі положень ч.3 ст. 349 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися.

Між тим, на думку коллегії суддів, доводи апеляційної скарги прокурора слід вважати слушними та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було у зв`язку із чим, на думку колегії суддів, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, крім іншого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту ч.2 ст. 411 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження має місце тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, а також на правову кваліфікацію діяння.

Так, як вбачається з вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 389 КК України і дії останнього кваліфіковано як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Відповідно до обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , дії останнього, крім іншого, кваліфікована за ч.2 ст. 389 КК України за аналогічними ознаками і в таких межах обвинувачення ОСОБА_6 було підтримано прокурором під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Проте, ні прокурором під час досудового розслідування, ні судом першої інстанції при розгляді провадження не було прийнято до уваги що діяння за ч.2 ст. 389 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 є тривалим, оскільки було ним вчинене в період часу з 12.10.2016 року по 28.02.2017 року, тобто вже після набрання чинності Закону України №1492-УІІІ від 07.09.2016 року, відповідно до якого ч.2 ст. 389 КК України викладено в новій редакції, а саме « Ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт».

На переконання колегії суддів, допущені судом порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з тим, порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги прокурора про скасування вироку суду з ухваленням, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, нового вироку з огляду на те, що це пов`язано з повторним дослідженням обставин, встановлених під час розгляду цього кримінального провадження судом першої інстанції, тоді як розгляд провадження судом відбувався за скороченою процедурою, передбаченою ч.3 ст. 349 КПК України, без дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, та які виключають можливість ухвалення апеляційним судом нового вироку, а тому апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, який має бути проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та в ході якого належить усунути вищевказані порушення і ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку суду з вищезазначених підстав, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги прокурора, які необхідно перевірити при новому судовому розгляді та ухвалити законне, обгрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000097 відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 389 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

____________ ______________ ____________