У Х В А Л А

06.09.2017 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора - , слідчого - ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 розглянувши у залі суду в м. Ужгород клопотання старшого слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання від слідчого , яке погоджено з прокурором та мотивовано тим, що 02 січня 2016 року, приблизно о 21 години 40 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW 520» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автодорогою «М-06» сполученням «Київ-Чоп», у напрямку м.Ужгород. ОСОБА_5 рухаючись із мінімально встановленою слідством швидкістю, приблизно 115 - 123,5 км/год., що значно більша за допустиму поза межами населеного пункту (90 км/год.), не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.6 (г) Правил дорожнього руху України, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, автодороги «М-06» сполученням «КиївЧоп» - повороту до населеного пункту с.Іванівці Мукачівського району, допустив контактування із невстановленим транспортним засобом типу «Мікроавтобус», який здійснював маневр повороту із головної дороги, смуги руху в напрямку м.Мукачевона другоряднус.Іванівці Мукачівського району. Після вказаного контактування автомобіль марки «BMW 520» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ217030» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався своєю смугою руху у напрямку м.Мукачево.
В результаті даної дорожньотранспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 8 від 10 лютого 2016 року водій автомобіля «ВАЗ217030» д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому 6-го ребра зліва, правобічного пневмотораксу, забою легенів, закритого уламкового перелому діафізу лівої стегнової кістки у верхній третині, закритого перелому шиловидних відростків правих променевої та ліктьової кістки, розвитку тромбоемболії легеневої артерії, гострої серцевої та легеневої недостатності, і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, та з безпосередньою причиною настання смерті останнього 03.01.2016 року в реанімаційному відділенні Мукачівської ЦРЛ знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку.

Кримінальне правопорушення кваліфіковане за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець за національністю, з середньо-спеціальною освітою, не працюючий, інвалід ІІ групи, розлучений, проживаючий за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий Ужгородським міським судом в 1992 році та 1994 році за ч.2 ст. 140 КК України / в редакції Кримінального кодексу України 1960 року/ за що відбував покарання в місцях позбавлення волі.

10 квітня 2017 року органом досудового розслідування ОСОБА_5 винесено та погоджено з процесуальним керівником прокуратури Закарпатської області України повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.
Від 10.04.2017 року підозрюваний ОСОБА_5 ухиляється від явки до органу досудового розслідування, у звязку з чим повідомлення про підозру ОСОБА_5 направлено поштою рекомедованим листом за адресою його реєстрації та проживання.
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.01.2016 року, схемою до протоколу, показами свідків, висновками судово медичних, транспортно-трасологічної та автотехнічних експертиз.
Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років.

Проведення досудового розслідування зупинено у зв`язку з розшуком підозрюваного.

В подальшому вживалися оперативно-розшукові та слідчі заходи, але встановити місцезнаходження ОСОБА_5 не вдалося.

06 вересня 2017 року працівниками Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області затримано підозрюваного ОСОБА_5 та доставлено до слідчого управління ГУ НП в Закарпатській області.

Беручи до уваги вищевикладене, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може виїхати з постійного проживання за межі області, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.
Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України зазначені у клопотанні дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили суд таке задовільнити.

Підозрюваний та його адвокат в судовому засіданні проти клопотання заперечили, просили суд відмовити в його задоволенні, врахувати що підозрюваний своєю заявою сам виявив бажання та звернувся до слідчого з заявою щоб його повідомили про час та місце проведення слідчих дій.

У відповідності до вимог ст. 177 КПКУкраїни - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на ньогопроцесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1ст. 177 КПК.

У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під- вартою , суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_5 , має постійне місце проживання, від слідства та суду не переховується, є інвалідом 2 групи , на утриманні має 2 дітей, одна з яких є інвалідом дитинства з хворобою ДЦП , дружина є онкохворою.

Згідно з п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, оскільки прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість скоєного правопорушення, наявність постійного місця проживання , наявність на утриманні неповнолітніх дітей та жінки.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що з врахуванням особи підозрюваного, наявна достатність підстав для покладення на ОСОБА_5 обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

2) з 21 год. 00 хв . по 08 год. 00 хв. не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 .

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, інваліда ІІ групи, розлученого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

2) з 21 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 .

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до частини 5статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали до 04.11.2017 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п"яти днів з дня її проголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1