Справа № 513/1073/17
Провадження № 1-кс/513/216/17
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

01 листопада 2017 року слідчий суддя Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: старшого слідчого СВ Саратського відділення поліції ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , володільца майна ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000524 від 27.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В

30 жовтня 2017 року старший слідчий слідчого відділення Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, в якому просить "винести ухвалу про арешт майна на тимчасово вилучене майно 27.10.2017 року", транспортний засіб «Mersedes-Benz 308» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_5 , до проведення судово-автотехнічних експертиз.

Клопотання обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2017 року приблизно о 15 годині 30 хвилин водій автомобіля марки «Mersedes-Benz 308» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 , рухаючись по вул. Центральній в с. Петропавлівка Саратського району Одеської області, був зупинений мешканцями с. Петропавлівка, які повідомили йому про здійснення ним наїзду на малолітніх дітей. В ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що при здійсненні виїзду вказаного автомобіля на автодорогу малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на підніжці задньої частини автомобіля та під час руху автомобіля трималися за ручку задніх дверей. В результаті падіння малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження, з якими доставлені до реанімаційного відділення КЗ Саратської ЦРЛ. Від отриманих тілесних ушкоджень малолітня ОСОБА_7 померла.

За даним фактом 27 жовтня 2017 року було розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчий зазначає, що 27.10.2017 року зазначений транспортний засіб було тимчасово вилучено та постановою від 28.10.2017 року визнано речовим доказам у даному кримінальному провадженні.

Для проведення судово-автотехнічних експертиз необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме, на вказаний автомобіль. На думку слідчого, вилучений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, а саме, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та міг зберегти на собі його сліди.

В судовому засіданні старший слідчий СВ Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 підтримала клопотання.

Захисник адвокат ОСОБА_4 та володілець автомобіля ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що всупереч ч.2 ст.167, ч.3 ст.168 КПК України не було складено протоколу про вилучення транспортного засобу та копія такого протоколу не надавалась ОСОБА_5 . На їхню думку, накладати арешт на транспортний засіб не має необхідності, тому що він є єдиним джерелом отримання прибутку сім`ї ОСОБА_5 , який є інвалідом третьої групи та в якого на утриманні знаходяться неповнолітні діти та непрацююча дружина. Вважають, що ОСОБА_5 не винен у ДТП, тому що не міг знати, що після руху автомобіля діти могли залізти на задню підніжку фургона автомобіля. На транспортному засобі немає ніяких пошкоджень, він був оглянутий та сфотографований, а тому ОСОБА_5 не в змозі будь-що змінити та знищити докази, тому в арешті майна немає необхідності.

Власник автомобіля ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання про арешт майна, посилаючись на необґрунтованість клопотання.

Заслухавши слідчого, заперечення захисника, вододільна та власника майна, розглянувши клопотання та дослідивши долучені до нього документи, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Частинами 1, 2, 3 статті 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В силу ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, окрім іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 27 жовтня 2017 року за № 0000524 слідчим внесено до ЄРДР відомості про злочин за ч.2 ст. 286 КК України (а.с.4).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Проте, сторона обвинувачення не обгрунтовує своє подання наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як того вимагає ч.3 ст.170 КПК України.

Обгрунтовуючи підстави для арешту майна, слідчий зазначає, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним пунктами 1, 4 ч. 2 ст.167 КПК України та просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - вищевказаний транспортний засіб.

Між тим, в протоколі огляду місця ДТП від 27 жовтня 2017 року зазначено, що транспортний засіб був направлений на тимчасове зберігання до внутрішнього майданчика Саратського ВП Білгород Дністровського ВП ГУНП в Одеській області і не вказано, що транспорнтий засіб було вилучено (а.с. 8-11).

Крім того, сторона кримінального провадження в клопотанні не зазначила та не довела наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України та необхідність накладення арешту.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 132, 170, ст.ст. 171-172, ч.2 ст.369, 370, ч.3 ст.371, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна - автомобіля «Mersedes-Benz 308» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , володільцем якого є ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1