№ 336/2512/17
провадження № 1кп/336/292/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, -
29.03.2017 р. приблизно о 18.00 годині водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул..Чарівної, рухаючись з боку вул..Уральської в напрямку пр.Моторобудівників в м.Запоріжжі.
В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_4 напрямку, по правій смузі вул..Чарівної, рухався автомобіль «Фольксваген» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 .
В цей же час, в районі будинку № 26, пішохід ОСОБА_6 здійснювала перетин проїзної частини вул..Чарівної по нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права наліво за ходом руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 .
При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому пішохід ОСОБА_6 перетинала проїзну частину, водій ОСОБА_5 зменшив швидкість свого руху та зупинив керований ним транспортний засіб перед переходом, надаючи перевагу у русі пішоходу. Після цього пішохід ОСОБА_6 продовжила перетинати проїзну частину у зазначеному напрямку по пішохідному переходу.
Водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та автомобіль «Фольксваген», який зменшував швидкість свого руху та повністю зупинитися перед ним, діючи в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що якщо перед пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, дорогу пішоходу ОСОБА_6 не надав, а продовжив рух не зменшуючи швидкість, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 886 М від 11.04.2017 р., отримала тілесні ушкодження у вигляді:
закритого уламкового перелому шийки лівої плечової кістки, що призвело до необхідності виконання оперативного втручання виконання метало остеосинтезу лівої плечової кістки з LCP-пластиною, гематоми в області лівого плеча, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день;
закритого перелому зовнішньої кісточки лівої гомілки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день;
закритого перелому дуги лівої виличної кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів, саден в лівій виличній області у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я;
обширних гематом в області правого стегна, забоїв м`яких тканин в області голови, лиця, кінцівок (більш точна локалізація не вказана) самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнає у повному обсязі, не оспорює фактичних обставин справи. Зазначив, що дійсно 29.03.2017 р. приблизно о 18.00 годині керував автомобілем «ЗАЗ Деу» по вул..Чарівній в м.Запоріжжя. Через порушення п.18.4 ПДР України, ОСОБА_4 на нерегульованому пішохідному переході, керованим ним автомобілем наїхав на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину. Після ДТП проїхав декілька десятків метрів та зупинив автомобіль. Коли наблизився до потерпілої, то ОСОБА_6 сторонні особи вже надали певну допомогу та викликали швидку допомогу. Цивільний позов, заявлений ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього 7000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Обвинувачений підтримав клопотання захисника про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, допитом потерпілої, як цивільного позивача та вивченням письмових доказів, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги.
ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримує заявлений позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Просила визначити порядок виконання цивільного позову та допустити негайне його виконання, а також суворо покарати обвинуваченого. В процесі розгляду справи не оспорювала фактичних обставин вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості. Обвинувачений має постійне місце проживання, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у нарколога не перебуває (а.с.87-96).
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, потерпілої, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі з позбавлення права керування транспортним засобом та знаходить підстави для застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст..85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
В силу ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конситуції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Ст.3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. № 1810-VІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до вимог п. «в» ст..1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст..12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ст..10 зазначеного Закону питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.
Згідно ст..13 ЗУ «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є батьком малолітньої дитини, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав.
Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст..1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст..9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.
Клопотання про застосування положень про амністію ініціював захисник обвинуваченого, яке під час судового розгляду підтримав ОСОБА_4 . Враховуючи вимоги, які викладені в ст.10 ЗУ «Про амністію у 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Надання ж згоди на за застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком неповнолітньої дитини віком до 18 років, стосовно якого не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є особливо тяжким, а також те, що ЗУ «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст..1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Судом роз`яснюється обвинуваченому наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертиз, суд прийшов до висновку, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 1055,52 грн.
При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог ст.ст.127-129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обгрунтувала з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого вона зазнала фізичної болі та страждань. До завданої моральної шкоди ОСОБА_6 відносить: значний фізичний біль, емоційний стрес, пережиті в момент ДТП; фізичний біль після перенесених травм та операції, почуття незручності та дискомфорту, пов`язані з перебуванням під час стаціонарного лікування в безпомічному стані; фізичні страждання після виписки зі стаціонару та дотепер, які виражені болем, відчуттям скутості та оніміння в місцях переломів; негативні зміни у житті та потреби до них пристосовуватись; страх та хвилювання з приводу відновлення стану здоров`я та рухливості кінцівок; негативні переживання та спогади, тривога, відчуття страху за життя; психологічний дискомфорт від наявності на лівому плечі та гомілці шрамів після операції; страх втратити роботу та позбавитись єдиного джерела доходу у зв`язку з тривалим перебуванням на лікарняному; страх та побоювання загострення хронічного захворювання шлунково-кишкового тракту внаслідок перенесеного стресу та прийому великої кількості ліків.
Заслухавши в процесі розгляду справи цивільного позивача та позицію обвинуваченого з приводу заявленого позову, оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази, суд задовольняє цивільний позов частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст.23, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, втрат через перенесені душевні страждання.
Відповідно до ст..23 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику по справам про стягнення моральної (нематеріальної) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи, що після настання ДТП у позивача погіршився стан здоров`я, потерпіла тривалий час перебувала на лікуванні, що підтверджено медичною документацією, змінився звичний уклад її життя, порушились нормальні зв`язки через неможливість продовження активного життя, відбулися вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках позивача, суд з урахуванням тривалості моральних страждань ОСОБА_6 , та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 20 000 грн.
Ст.367 ЦПК України передбачені випадки негайного виконання судових рішень. Зокрема, п.3 ч.1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я або смертю урегульовано параграфом 2 глави 82 ЦК України.
Відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи (ст..1168 ЦК України), віднесене до параграфу 1 глави 82 ЦК України, яка регулює загальні положення про відшкодування шкоди.
Виходячи з того, що заявлений ОСОБА_6 позов пред`явлений на підставі ст..1168 ЦК України, то положення ст..367 ЦПК України на нього не розповсюджуються, а тому суд відмовляє потерпілій в задоволенні клопотання про допуск рішення про стягнення моральної шкоди до негайного виконання.
Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.371, 373-374 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 1 (один) рік. Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати з проведення судової експертизи в сумі 1055 грн. 52 коп.
Речовий доказ: автомобіль «ЗАЗ Деу», р/н НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити в його розпорядженні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1