Провадження № 1-КП/522/1436/17
У Х В А Л А
22 грудня 2017 року
Колегія місцевого Приморського районного суду м. Одеси в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
представника ЖБК «Парус» ОСОБА_8 .
В С Т А Н О В И Л А
22 серпня 2017 року в провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_9 в скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому обрана у вигляді тримання під вартою, термін якої спливає.
23 серпня 2017 року по зазначеному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
В судове засідання, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , по даному кримінальному провадженню та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 не з`явились, були повідомлені належним чином.
В судовому засіданні прокурор, що приймав участь по даному провадженню, просив про призначення кримінального провадження до судового розгляду. При цьому, подав клопотання про обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, неодружений, непрацюючий та немає міцних соціальних зв`язків. У відповідності з вимогами п. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: незаконно впливати на потерпілих та свідків та передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом і його належної поведінки.
Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти призначення провадження до судового розгляду та в свою чергу заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що у обвинувальному акті зазначено лише підозру. Висунуте прокурором формулювання обвинувачення ОСОБА_9 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України в обвинувальному акті відсутнє. Фактично в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 формулювання обвинувачення є дослівним копіюванням викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які також викладені поверхово та не конкретно. Так, підозра у заволодінні грошима ОСОБА_13 у розмірі 26 млн. доларів США ОСОБА_9 не пред`являлась.
В обвинувальному акті чітко не зазначено і про спосіб вчинення інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, що також суперечить правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Пленуму від 06.11.2009 № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності».
В окремих частинах обвинувального акту йдеться про вчинення інкримінованих ОСОБА_9 злочинів групою осіб за попередньою змовою, при цьому деталі такої "змови і персоналії змовників не розкриваються.
Також, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не містить обставин, що пом`якшують покарання, разом з цим ці відомості відповідно до п. б ч. 2 ст. 291 КПК України становлять зміст обвинувального акту і є обов язковими.
При цьому, в ході досудового розслідування грубо порушені права ОСОБА_9 на захист, так як захиснику ОСОБА_6 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження слідчим не повідомлено, матеріали кримінального провадження їй не відкриті. Викладене підтверджується змістом відповідної розписки доданої до обвинувального акту.
Крім того, обвинувачений та його захисник просили змінити ОСОБА_9 раніше обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на непов`язаний з триманням під вартою, мотивуючи його необґрунтованістю пред`явленої підозри та недоведеністю існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Захисник ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має на утриманні хвору непрацездатну матір, постійне місце проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків та позитивно характеризується. При цьому, захисник також посилалась на те, що перебуваючи під вартою, ОСОБА_9 захворів та його стан здоров`я з кожним днем погіршується.
Потерпілі в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду і про обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу та водночас заперечували проти задоволення клопотань обвинуваченого та його захисника.
Розглянувши клопотання прокурора, обвинуваченого та його захисника, заслухавши їхню думку та думку інших учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого та його захисника щодо повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_9 прокурору підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Так, статтею 291 КПК України визначений ряд вимог щодо змісту обвинувального акту, до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, та цивільний позов, а також розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленим, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. Однак, надані до суду матеріали не містять розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування захисником обвинуваченого ОСОБА_6 .
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується в скоєнні злочину передбаченого ч. ч. 3,4 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статті 291 цього Кодексу.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність.
Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 формулювання обвинувачення є неконкретним.
В даному обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюється останній.
Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_9 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_9 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.
Вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_9 скоїв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, є безпідставними, оскільки обвинувачення останньому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім того, підозра у заволодінні грошима ОСОБА_13 у розмірі 26 млн. доларів США ОСОБА_9 не пред`являлась, в той час, як в самому обвинувальному акті зазначено саме ця сума.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 скоєно кримінальне правопорушення шляхом обману або шляхом зловживання довірою, однак дане обвинувачення є неконкретним. У відповідності до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, обвинувачення має містити конкретне обвинувачення, а саме скоєння «шахрайства» по кожному конкретному епізоду чи шляхом обману чи шляхом зловживання довірою.
Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 скоєно інкриміновані йому злочини за попередньою змовою осіб, однак, обставини цієї змови не розкриваються.
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Проте, в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 безпідставно не зазначено.
Отже, вказане обвинувачення є неконкретним і таким, що порушує право на захист обвинуваченого ОСОБА_9 .
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків вимогам КПК України, в зв`язку з чим він підлягає поверненню прокурору.
Водночас, вивчивши надані суду матеріали, вислухавши обвинуваченого, його захисника, а також думку прокурора, інших учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора щодо обрання ОСОБА_9 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно необхідності відмови обвинуваченому та його захиснику в зміні раніше обраної міри запобіжного заходу з наступних підстав.
З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, за яке законом передбачено позбавлення волі до 12 років.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
«Для обґрунтованої підозри у значенні пп. с. п. 1 ст. 5 Конвенції потрібно, щоб можна було розумно вважати, що зазначені обставини охоплюється однією із статей КК, які визначають злочинну поведінку. Саме тлумачення фактів має бути розумним і враховувати усі елементи правопорушення. Закон, яким визначається правопорушення має відповідати вимогам визначеності та передбачуваності».
Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 є запобігання подальшим спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у подальшому дасть можливість останньому спроби переховуватись від суду, та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Колегія суддів також вважає, що надані матеріали є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, колегія суддів приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 , а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, 04 червня 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 була обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В подальшому питання щодо обрання (продовження) ОСОБА_9 міри запобіжного заходу неодноразово було предметом розгляду апеляційного суду Одеської області.
09.08.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області строк тримання під вартою ОСОБА_9 було продовжено до 03.09.2017 року.
Отже, законність та обґрунтованість обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 була неодноразово перевірена, встановлена та підтверджена вищестоящою судовою інстанцію, яка в своєму рішенні зазначила про існування обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Вирішуючи питання щодо обрання ОСОБА_9 міри запобіжного заходу, колегія суддів також виходить з зазначеного та стадії розгляду провадження, змушена прийти до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які зазначав прокурор в своєму клопотанні наразі існують та вони не зменшились.
В зв`язку з чим, колегія суддів, аналізуючи встановлені обставини та надані матеріали приходить до висновку про необхідність відмови захиснику ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу її підзахисному.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
У відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. З урахуванням обставин провадження, колегія суддів при визначенні розміру вважає за необхідне призначити її з перевищенням меж встановлених ч. 2 ст. 182 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 191, 290, 291, 314-317, 350 КПК України, -
Клопотання захисника ОСОБА_9 обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту задовольнити.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 20 000 000 гривень, яку дозволити внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області /ТУ ДСА України в Одеській області/, призначення платежу - застава за ОСОБА_9 .
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу.
При внесені застави, покласти на ОСОБА_9 , обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися із Одеської області та м. Одеси без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
Роз`яснити ОСОБА_9 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не явився за викликом до суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 відмовити.
Строк дії ухвали становить 60 /шістдесят/ днів, тобто до 20 лютого 2018 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення через Приморський районний суд м. Одеси.
Судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
ОСОБА_2
ОСОБА_3