Справа № 445/1491/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого, не працюючого, одруженого, із неповною вищою освітою,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,-
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 24.08.2017 року, близько 06 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку №9 по вул. Ст. Бандери в м. Золочів Львівської області, з корисливим мотивом, умисно, таємно викрав акумуляторну батарею «Forse 60», вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи становить 750 гривень, що знаходилася в відсіку двигуна автомобіля марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв поруч вказаного будинку, належний ОСОБА_7 , чим заподіяв останній шкоду на вказану суму.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
Крім того, ОСОБА_4 , повторно 24.08.2017 року, близько 06 год. 45 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливою метою, шляхом підбору ключа проник в салон автомобіля марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , червоного кольору, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 . Після цього сів за кермо автомобіля та за допомогою ключа до замка запалювання, який знайшов в середині салону, завів двигун та розпочав рух вулицями м. Золочева Львівської області, незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом, спричинивши матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 65 156,35 грн.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено повторно.
12.09.2017 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості, яка разом з обвинувальним актом скерована до суду.
Відповідно до укладеної угоди, ОСОБА_4 визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, кається у вчиненому, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та істотних для даного кримінального провадження обставин.
При визначенні міри покарання, сторони дійшли згоди, що з врахуванням ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, характеризуючих даних обвинуваченого, зокрема, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, а також наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, таких як, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків, та обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 повинен понести покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на один рік та за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на п`ять років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на обвинуваченого обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та з врахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ст. 468 КК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
За умовами ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, та ч. 2 ст. 289 КК України, є тяжким злочином.
Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано прокурору письмову згоду на укладення ним угоди з обвинуваченим про визнання винуватості, що підтверджується їхніми відповідними заявами. Дана обставина підтверджена ними і в ході підготовчого судового засідання, проти затвердження угоди про визнання винуватості потерпілі не заперечили.
Захисник ОСОБА_5 просить затвердити угоду про визнання винуватості, вказує, що така була укладена з його участю, добровільно, угода та погоджене сторонами покарання відповідають вимогам закону та інтересам суспільства.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних обставин; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України та розуміють наслідки затвердження такої, що передбачені ст. 473 КПК України. Вид та міра покарання у виді позбавлення волі, передбачена санкціями ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, та остаточне покарання, призначене на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65-67 КК України. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої ст.. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, обвинуваченому зрозумілі. Після наданих судом роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.
Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених ч.7 ст. 474 КПК України.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
За умовами ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами виду і міри покарання.
Водночас, в підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування щодо нього вимог ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки він являється учасником бойових дій, приймав участь в Антитерористичній операції, що проводиться на територіях Донецької та Луганської областей, зазначив, що з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Інші сторони кримінального провадження проти задоволення заяви обвинуваченого про застосування до нього акту амністії не заперечили.
За приписами ст. 85, 86 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
22 грудня 2016 року прийнято ЗУ «Про амністію в 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року.
Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про амністію у 2016 році", передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Згідно ст. 10 ЗУ "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає, що ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання на підставі акту амністії, оскільки такий брав участь в антитерористичній операції, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Головним управлінням Національної гвардії України 19.05.2015 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Витрати на проведення балістичної експертизи не підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки кримінальні правопорушення, що пов`язані з незаконним обігом та/або застосуванням зброї обвинуваченому не інкримінуються. Інші витрати на проведення експертиз, що понесені державою, відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. 70, 75,76, 85, 86, ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", ст.2, 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 314, 369, 370, 373, 374, 376, 473, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 вересня 2017 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1