У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2017 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000177 від 11 вересня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
13 вересня 2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до ордеру № 21333 від 21.01.1961 виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 96940367 від 11.09.2017 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що до Київської місцевої прокуратури № 4, 11.09.2017 надійшов лист Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 7763/9/2/103 від 08.09.2017 щодо спроб протиправного заволодіння майном комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно ордеру № 21333 від 21.01.1960 виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих квартиру АДРЕСА_1 надано ОСОБА_4 , 1946 p.н., яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 19.07.2016.

28.04.2016 приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 посвідчено заяву ОСОБА_4 , якою остання надала письмову згоду на реєстрацію ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 .

У квітні поточного року ОСОБА_6 подав до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації заяву про реєстрацію його місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації ОСОБА_4 у зв`язку зі смертю, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 19.07.2016.

В подальшому ОСОБА_6 звернувся до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» із заявою про зміну договору найму та відкриття особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 на його ім`я у зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача.

Розпорядженням Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» № 129 від 02.06.2017 «Про зміну договору найму житлового приміщення», змінено договір найму та відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача.

16.06.2017, ОСОБА_6 звернувся до Органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з метою оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 .

Під час розгляду даного питання в документах, поданих ОСОБА_6 виявлено невідповідність у датах реєстрації, ОСОБА_6 , у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до завіреної копії довідки № 796 від 10.05.2017, виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу», ОСОБА_6 одноособово зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 21.04.2016.

Відповідно до інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 21.04.2017.

Розпорядженням Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» № 148 від 30.06.2017 «Про скасування розпорядження № 129 від 02.06.2017 про зміну договору найму житлового приміщення», вказане розпорядження скасовано та з ОСОБА_6 розірвано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю у датах: фактичної реєстрації - 21.04.2017, даті вказаній у довідці № 796 від 10.05.2017 21.04.2016.

Таким чином, Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією встановлено факт фальсифікації документів з метою протиправно заволодіти майном комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Так, в ході досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту на наступне майно, а саме об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, що підтверджується ордером № 21333 від 21.01.1960 виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 96941081 від 11.09.2017.

Вивчивши надані в обґрунтування клопотання матеріали, з метою забезпечення даного арешту, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання проводиться без повідомлення та участі власників грошових коштів.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, прокурором доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, арешт зазначеного майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження. Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим на законі. Арешт вищезазначеної квартири ніяким чином не зачіпає права третіх осіб. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до ордеру № 21333 від 21.01.1961 виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 96940367 від 11.09.2017 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1