У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2017 Справа №607/10826/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду у м. Тернополі, кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 22 грудня 2017 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.205-1 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.205-1 КК України.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого, які щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не заперечили, суд приходить до висновку, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з таких обставин.
Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт це кримінальний процесуальний акт, в якому відображається рішення слідчого, затверджене прокурором, чи самого прокурора про закінчення досудового розслідування і переведення обвинувачення до суду. Він повинен бути складений із суворим дотриманням процесуального законодавства, щоб не допустити порушення прав та свобод обвинуваченої особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Законодавством чітко закріплено основу діяльності прокурора та слідчого, яким дозволено робити лише те, що чітко визначено законом.

Так, згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті даної статті має відображатися у обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, зокрема передбаченого ч.1 ст. 209 КК України (в редакції Закону №770-VIII від 10 листопада 2015 року), та його дії кваліфіковано, як легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, а саме:

- вчинення фінансових операцій та правочину, з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів;

- вчинення дій спрямованих на маскування незаконного походження таких коштів чи володіння ними, прав на такі кошти;

- набуття, володіння або використання коштів, одержаних внаслідок вчинення, суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Відповідно до п.п. 8, 9 Постанови Пленуму ВС України №5 від 15 квітня 2005 року «Про практику застосування судами законодавства про кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом», під діями, спрямованими на приховання чи маскування незаконного походження коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння, чи володіння ними, а так само прав на них, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, слід розуміти будь-які дії особи, за допомогою яких маскується чи приховується факт одержання таких коштів або іншого майна, що передував легалізації (відмиванню) цих доходів, вчинені

як особою, котра одержала ці кошти або майно таким шляхом, так і будь-якою іншою особою. Такі дії можуть бути спрямовані на: зміну правового статусу коштів або іншого майна шляхом підроблення документів, що засвідчують право власності; отримання фіктивних документів на придбання майна; вчинення цивільно-правових угод (удавана купівля у комісійному магазині, ломбарді тощо); оформлення права власності на підставних осіб; укладення фіктивних угод про надання кредитів або різноманітних послуг - юридичних, аудиторських та ін.; внесення коштів на банківські рахунки юридичних і фізичних осіб, у тому числі в офшорних зонах; переміщення коштів з одного рахунку на інший - за умови, що всі зазначені дії не були способом

вчинення предикатного діяння; Під набуттям коштів чи іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння, та володінням ними потрібно розуміти відповідно одержання їх у фактичне володіння або перебування їх у господарському віданні за недійсними правочинами (якими одержанню таких коштів чи майна або володінню ними надано правомірного вигляду і тим самим - нібито легального статусу їм самим), тобто набуття особою права власності (володіння) на такі кошти чи майно при усвідомленні нею, що вони одержані іншими особами злочинним шляхом. Використання коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння, - це таке їх використання чи розпорядження ними, яке може бути й не пов`язане зі вчиненням фінансової операції чи укладенням угоди щодо них, оскільки такі дії названі в диспозиції ч.1 ст. 209 КК (2341-14) як самостійні способи вчинення злочину. Зазначені кошти чи майно можуть бути використані, зокрема, при здійсненні господарської діяльності, в

тому числі підприємницької. Під використанням коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння, для здійснення господарської діяльності слід розуміти їх використання у процесі легальних виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, торгівлі суб`єктами господарювання (підприємництва), зареєстрованими як такі в установленому законом порядку, а саме: 1) будь-яке інвестування зазначених коштів або іншого майна у господарську діяльність (внесення їх до статутного фонду такого суб`єкта або безоплатна передача йому, інвестування у спільну господарську діяльність тощо); 2) придбання за такі кошти сировини, продукції, іншого майна для використання у господарській діяльності; 3) використання такого майна як напівфабрикатів, сировини тощо. Використання зазначених коштів та майна може бути як пов`язане, так і не пов`язане з їх відчуженням, тобто з передачею іншим особам.

При складанні слідчим обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 , та його затверджені прокурором, в порушення положень п.5 ч.2 ст. 291 КПК України не зазначені фактичні обставини злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України (в редакції Закону №770-VIII від 10 листопада 2015 року), які підлягають доказуванню, а саме: в обвинувальному акті не зазначено місце та час укладення договору позики від 12 серпня 2016 року та не зазначено наслідки його укладення, зокрема факту отримання грошових коштів обвинуваченим та не розмежовано чи це саме ті кошти, які ПП «Компанія «Європейські дороги» отримала на виконання договору №1М/08-16 від 08 серпня 2016 року; не зазначено яким чином було легалізовано грошові кошти в сумі 26064,02 грн., оскільки описані в обвинувальному акті фінансові операції проведенні ОСОБА_3 на суму 33462,50 грн., при тому що у винну останньому становиться легалізація 59526, 52 грн.

Також не вказано, які саме дії вчинив обвинувачений ОСОБА_3 , що на думку органу досудового розслідування були спрямовані на маскування незаконного походження отриманих коштів чи володіння ними, прав на такі кошти; набуття, володіння або використання коштів, одержаних внаслідок вчинення, суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, тобто формулювання обвинувачення не відповідає кваліфікації злочинів відображених в акті.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України та його дії кваліфіковано як заволодіння та привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Однак, при викладенні фактичних обставин вказаного злочину, орган досудового розслідування не зазначив, які саме дії ОСОБА_3 вчинив для заволодіння чужим майном, а які дії для привласнення чужого майна. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», у вказаних формах вчинення злочину наявні різні предмети, зокрема предметом привласнення є чуже майно, яке було ввірене особі, а предметом заволодіння незаконне обертання чужого майна на свою користь або на користь інших осіб. Також, в цій частині обвинувачення не зазначено та не описано факт невиконання договору №1М/08-16 від 08 серпня 2016 року укладеного між директором ПП «Компанія «Європейські дороги» та Залозецькою селищною радою, а саме не вказано чи цей договір не виконано повністю чи частково. Також, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 205-1 (в редакції Закону №835-VІІІ від 26 листопада 2015 року), що є злочинами у відповідності до ст. 12 КК України середньої та невеликої тяжкості, та за ч.1 ст. 209 КК України (в редакції Закону №770 від 10 листопада 2015 року), який є тяжким злочином, і місце вчинення якого згідно пред`явленого обвинувачення пов`язується із заволодінням та привласненням коштів Залозецької селищної ради в результаті невиконання робіт відповідно до договору. ОСОБА_7 протягом періоду з 13 серпня 2016 року по 28 серпня 2016 року, використовуючи банківську карту ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що прив`язана до банківського рахунку ПП «Компанія «Європейські дороги», що за адресою в м. Теребовля Тернопільська область - №1286, набув та заволодів коштами із подальшим безготівковими оплатами за товари і послуги. Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні більш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 209 КК України, яке вчинене в м. Теребовля Тернопільської області.

Згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зазначені недоліки на думку суду є суттєвими, створюють обвинуваченому перешкоди для належного здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушують право такого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України, та перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, що в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, у зв`язку з чим обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 22 грудня 2017 року підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 22 грудня 2017 року ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.205-1 КК України - повернути прокурору, який направляв його до суду, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддяОСОБА_1