АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0003954 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпро, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором ОСОБА_7 , та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 години 30 хвилин 11 лютого 2018 року включно, без визначення застави.
Слідчий суддя в обґрунтування прийнятого рішення зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, що підтверджується матеріалами доданими до клопотання слідчого, оскільки саме на нього вказав потерпілий як на особу, яка разом з іншими учасниками викрала та вимагала грошові кошти, подавляла волю потерпілого, шляхом демонстрації та погроз застосування вогнепальної зброї, а також безпосередньо отримувала від родичів потерпілого грошові кошти. Слідчий суддя вважав доведеними ризики у вигляді можливого незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, переховування від органу досудового розслідування або суду, так як він не має міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке призначено покарання на значний строк, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що запобігання вказаним ризикам можливо виключно шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що в ухвалі не правильно зазначені адреса проживання підозрюваного та прізвище потерпілого. Також зазначає про безпідставність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , так як такі висновки не підтверджуються жодними матеріалами, долученими до клопотання слідчого. Так, посилання слідчого судді на показання потерпілого, як на доказ причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину, на думку захисника, є безпідставними, оскільки потерпілий не вказав на ОСОБА_6 , а пояснював тільки про імена причетних осіб та їх прізвиська. Звертає увагу, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, при цьому не обґрунтував таке рішення жодним чином, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилався на її безпідставність та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він у співучасті з іншими особами, 29.11.2017 року о 18.00 годині, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, викрали ОСОБА_9 та до 09.00 годин 30.11.2017 року незаконно позбавили його волі, утримуючи у різних місцях та транспортних засобах, не даючи змоги вільно розпоряджатись своїми діями та пересуватися на власний розсуд, а також під загрозою насильства над потерпілим вимагали в нього грошові кошти у сумі 20 000 грн.
Перевіркою матеріалів встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, при цьому, обставини, що дають підстави підозрювати його у причетності до вказаних злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується доказами, наявними в матеріалах провадження, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_9 відповідно до протоколу допиту від 05.12.2017 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.12.2017 року; протоколом обшуку від 14.12.2017 року та іншими доказами, долученими до клопотання слідчого.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Також, апеляційний суд зауважує на початкову стадію досудового розслідування і, що у даному провадженні ще необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, чому і мають сприяти запобіжні заходи.
Вказані висновки узгоджуються з усталеною практикою ЄСПЛ, сформованою, зокрема, у рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», згідно якої не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Зважаючи на вказані вище положення рішень ЄСПЛ, колегія суддів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, оцінює вагомість вказаних доказів і вважає їх достатніми для висновку про ймовірність вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів та застосування щодо нього запобіжного заходу, у зв`язку з чим посилання захисника про необґрунтованість підозри, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновків слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання та ухвала слідчого судді в цій частині є обґрунтованими, а заявлені ризики у вигляді можливого впливу на свідків та потерпілого і переховування від органів досудового розслідування або суду, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи положення ст. ст. 177, 178 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про існування вказаних ризиків, зокрема, ризик впливу на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні існує з огляду на початковий етап досудового розслідування, а також, що обґрунтованість підозри на час розгляду даного клопотання, більшою мірою ґрунтується на їх показаннях. Крім того, колегія суддів зважує на підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, відсутність міцних соціальних зв`язків, оскільки офіційно не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, у зв`язку з чим висновки слідчого судді щодо можливості запобігання вказаним ризикам виключно шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованими. В той же час, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо недоведеності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Доводи захисника, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню з тих підстав, що в ухвалі не правильно зазначено прізвище потерпілого, замість « ОСОБА_11 » в ухвалі написано « ОСОБА_12 », а також щодо адреси місця проживання підозрюваного, колегія суддів вважає, що такий недолік, з огляду на матеріали провадження, є очевидною механічною опискою, яка може бути усунута, в тому числі, і за ініціативою захисника шляхом подання відповідної заяви, в порядку ст. 379 КПК України і не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не впливає на законність і обґрунтованість судового рішення по суті.

Щодо посилання захисника, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді і відмови в задоволенні клопотання слідчого, на відсутність в оскаржуваній ухвалі обґрунтування рішення не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід, колегія суддів вважає, що це є певною вадою юридичної техніки при складанні тексту ухвали, разом з тим, таке рішення повністю узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, якими слідчому судді надано дискреційні повноваження не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину вчиненому із застосуванням насильства.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, застосований судом запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і мотивованою та не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3