В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/286/18

Провадження № 1-кп/348/171/18

05 квітня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000012 від 30.01.2018 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с. Половинкине, Старобільського району, Луганської області, місце реєстрації АДРЕСА_1 фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого по тимчасових заробітках, на час вчинення злочину військовослужбовця, механіка-водія гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, учасника АТО, згідно ст. 89 КК України несудимого, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем нез`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

31.05.2016 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.12.2016 року № 278-РС солдат ОСОБА_4 призначений на посаду старшого водія 1 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2017 року № 25 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або

доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту

введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час

мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення

воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2017 року № 75 солдат ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку строком на 18 діб з 12.04.2017 року по 30.04.2017 року.

В подальшому, 03.05.2017 року о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за місцем постійного проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

26.06.2017 року о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2017 року № 50-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти даної військової частини.

Своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

01.02.2018 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 , який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.4 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто гривень) грн.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абз.1,3,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 01 лютого 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто гривень) грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1