АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002721 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, освіта середня, неодруженого, не працюючого, без реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-05.07.2012 року Беляєвським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
-29.04.2015 року Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5

за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Соломянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього його майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2015 року більш суворим, призначеним даним вироком, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього його майна.
Ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1 399 грн. 22 коп..
Ухвалено стугнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 93 559,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього в сумі 108 559,00 грн..
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_5 01.04.2014 року приблизно о 23 год. 20 хв. за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) вчинили розбійний напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у житло за адресою: АДРЕСА_2 .
В кінці березня 2014 року невстановлена досудовим розслідуванням особа через електронну мережу «Інтернет» познайомилась з потерпілим ОСОБА_8 ..
Ввечері 01.04.2014 року дана особа згідно з відведеною їй роллю, в телефонній розмові домовилась з останнім про зустріч у нього вдома, за адресою: АДРЕСА_2 , повідомивши про те, що прийде з другом.
В подальшому 01.04.2014 року близько 23 год. 20 хв. ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) приїхав до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звідки дана особа через домофон зателефонувала до кв. АДРЕСА_4 вищевказаного будинку, де проживає ОСОБА_9 для того, щоб останній відчинив двері до під`їзду, на що останній погодився та відкрив двері.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, ОСОБА_5 разом з невстановленою особою, обманним шляхом під приводом зустрічі, зайшли до місця проживання ОСОБА_10 , а саме, до квартири АДРЕСА_3 та почали оглядати квартиру.
Зайшовши до кімнати вказаної квартири, ОСОБА_5 дістав предмет схожий на пістолет та почав погрожувати фізичною розправою потерпілому, тим самим здійснив погрозу застосування насильства небезпечного для життя, після чого його рукояткою почав наносити удари в голову ОСОБА_11 , тим самим застосувавши насильство небезпечне для здоров`я останнього. В результаті ударів в область голови, потерпілий ОСОБА_8 присів на підлогу.

Після цього ОСОБА_5 здійснив постріл з даного предмету, схожого на пістолет, в бік стіни. В цей час невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи спільно та узгоджено з обвинуваченим, тримаючи у руках предмет, схожий на ніж з довжиною леза приблизно 5 см вийшла з кімнати та пішла на кухню, повернувшись, тримала в руках кухонний ніж з червоною рукояткою та погрожувала фізичною розправою потерпілому ОСОБА_12 тим самим здійснивши погрозу застосування насильства небезпечного для життя.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 наказав потерпілому віддати грошові кошти та цінні речі, на що потерпілий, відчуваючи реальну загрозу для життя, дістав із кишені штанів, в які був одягнений мобільний телефон «Nokia» вартістю 5000 гривень та мобільний телефон «Iphone 5s» вартістю 19 000 грн., після чого ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа наказали потерпілому ОСОБА_12 віддати гаманець, на що потерпілий повідомив, що гаманець знаходиться в рюкзаку в іншій кімнаті, після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа пішла до даної кімнати, де взяла рюкзак ОСОБА_13 та дістала звідти гаманець, з якого в подальшому забрала грошові кошти у розмірі 8000 гривень та 500 євро (що згідно курсу НБУ станом на 01.04.2014 становить 7582 гривні) та повернувшись до кімнати, де знаходився потерпілий передала ОСОБА_5 гаманець.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу невстановлена досудовим розслідуванням особа повернулася до тієї ж кімнати, де зі столу взяла ноутбук марки «Dell» вартістю 8000 грн. та фотоапарат «Nikon D-5200» вартістю 15000 гривень з об`єктивом марки «Sigma» вартістю 10 000 гривень, які помістила до рюкзаку, який належить потерпілому та не становить матеріальної цінності, після чого дістала з полиці мобільний телефон «Sony Ericcson К750», вартістю 5000 гривень, який також поклала до рюкзаку.

Перебуваючи поряд з потерпілим, ОСОБА_5 тримаючи в руках гаманець ОСОБА_8 дістав звідти 2 банківські картки, а саме картка «Приватбанку», з якої в подальшому зняв грошові кошти в розмірі 7500 гривень та картку «ОТП банку», з якої в подальшому зняв грошові кошти в розмірі 1807,57 гривень. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа взяла в руки два рюкзаки з речами, в одному з яких також знаходився ноутбук марки «Lenovo» вартістю 10 000 гривень та планшет «Ipad 3» вартістю 18 000 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_8 та попрямував з ними до виходу з квартири. Покинувши квартиру, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа із зовнішньої сторони зачинили двері квартири.
Заволодівши чужим майном, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 93559,00 грн..

Згідно висновку експерта № 1138У від 20.06.2014 року потерпілому ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забійні рани тім`яної ділянки зліва, підшкірна гематома лобно-скроневої ділянки зліва, садна скроневої ділянки зліва, задньої поверхні грудної клітини зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого просить скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання. Постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна та на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього його майна.
В якості обґрунтування прокурор, з посиланням на положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та ст. 65 КК України зазначає про те, що при призначенні ОСОБА_5 покарання, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особу, що на думку прокурора призвело до призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, яке не відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Зазначає, що районним судом не в повній мірі враховано те, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, надавав неправдиві показання з метою уникнення відповідальності за вчинене, також те, що ОСОБА_5 не працює, не має реєстрації на території України, раніше неодноразово судимий, крім того, будучи раніше засудженим за ч.3 ст. 185 КК України, під час іспитового строку вчинив новий злочин проти власності, що свідчить про не бажання останнього стати на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, мотивуючи тим, що суд при призначенні йому остаточного покарання в повній мірі не врахував обставини, які пом`якшують покарання, те, що він визнав вину, активно сприяв слідству у розкритті злочину, а також ту, обставину, яка сприяла вчиненню ним кримінального правопорушення скрутне матеріальне становище.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , який заперечував щодо апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дав належну та об`єктивну оцінку, а висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу винного, який раніше судимий за корисливий злочин та повторно вчинив умисний особливо тяжкий корисливий злочин, не працює, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину.

Відсутність обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Враховуючи, зухвалий характер та спосіб заволодіння ОСОБА_5 чужим майном, поєднаного із насильством, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який будучи раніше судимий, знову вчинив умисне, особливо тяжке, кваліфіковане, корисливе кримінальне правопорушення проти власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_5 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання, підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, - відсутні.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що при призначенні міри покарання не достатньою мірою враховано особу обвинуваченого та життєві обставиниє безпідставними, констатуються останнім з формальних підстав, оскільки належно, повно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.
Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів також не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора на те, що при призначенні покарання обвинуваченому не достатньою мірою враховано особу обвинуваченого та суспільну небезпеку вчиненого є необґрунтованими, оскільки дане належно, повно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

З огляду на викладене підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420, 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду м. Києва може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ _________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3