11-кп/775/468/2017(м)
265/4903/16-к

Категорія: ч. 1 ст. 172 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000017 від 24.05.2016 року за апеляційною скаргою прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.10.2016 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, а саме в тому, що він, будучи засновником товариства з обмеженою відповідальністю «МЕХЕНЕРГОРЕМОНТ», та обіймаючи посаду директора зазначеного товариства, наділений повноваженнями виконувати адміністративно-господарські і організаційно-розпорядчі функції вказаного підприємства, у тому числі має право самостійно приймати на роботу та звільняти з роботи працівників штатних співробітників такого товариства.

Діючи з метою ухилення від сплати обов`язкових платежів і відрахувань з доходів співробітників, ОСОБА_7 в своїх особистих інтересах, незаконно, без належного оформлення трудових відносин використовував працю громадян: ОСОБА_10 , який працював в період часу з 19 грудня 2014 року по лютий 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_11 , який працював в період часу з 13 липня 2015 року по лютий 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_12 , який працював в період часу з 20 листопада 2015 року по лютий 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_13 , який працював в період часу з 26 листопада 2015 року по травень 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено.

Найману працю зазначених осіб ОСОБА_7 використовував під час проведення ремонтних робіт по вулиці Лепорського 1 в м. Маріуполі за договором підряду, укладеним між ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» та ТОВ «МЕХЕНЕРГОРЕМОНТ».

Використовуючи найману працю вказаних осіб без належного оформлення трудових відносин, ОСОБА_7 грубо порушив законодавство про працю, зокрема, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 21, 24, 48, 110, 254 Кодексу законів про працю України, ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.1 ст.8, п.1 ч.1 ст.11, ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст. 16, 18, 51, 168 Податкового кодексу України.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.172 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2016 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.172 КК України закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Не погодившись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, скасувати оскаржуване судове рішення, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 із звільненням останнього від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що висновок суду про задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з декриміналізацією діяння вчиненого обвинуваченим, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки на думку прокурора, незважаючи на зміни внесені до ч.3 ст.41 КУпАП законом № 77-VІІІ від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати правці» (зміни набрали чинності 01 січня 2015 року), не було скасовано кримінальну відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудового договору, та вказує, що в діях ОСОБА_7 мало місце саме грубе порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена саме ч.1 ст.172 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурора зазначено про порушення судом застосування закону України про кримінальну відповідальність, про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія судів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.172 КК України закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Постановляючи таке рішення, суд першої інстанції послався на Закон України № 77-VІІІ від 28.12.2014 року (зміни набрали чинності 01.012015 року) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного страхування та легалізації фонду оплати праці», яким було внесено зміни до ч.3 ст.41 КУпАП «Порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці», а саме: фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю. Тому, на думку суду, у відповідності зі змінами до Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_7 не підпадає під кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.4 ст.284 КПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Так, Законом України № 77-VІІІ від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати правці» (зміни набрали чинності 01 січня 2015 року), не було скасовано кримінальну відповідальність за грубе порушення законодавства про працю, передбачену саме ч.1 ст.172 КК України.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2015 року по справі № 5-106кс15, ВСУ було зазначено, що поняття «інше грубе порушення законодавства про працю» за ч. 1 ст. 172 КК має оціночний характер, тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння. При цьому визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: 1) характеру порушуваних трудових прав людини; 2) категорії працівника, права якого порушуються; 3) об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо); 4) суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).

Між тим, адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 41 КУпАП передбачена за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), тобто тільки за допуск і одного працівника.

Таким чином, вирішуючи питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, у кожному конкретному випадку суд має виходити з характеру порушених трудових прав людини, обставин, за яких вчинено це порушення, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора ТОВ «МЕХЕНЕРГОРЕМОНТ», прийнявши на роботу потерпілих, а саме чотирьох потерпілих за цим кримінальним провадженням, протягом тривалого часу, діючи усупереч вимогам чинного законодавства про працю, офіційно трудові відносини з останніми не оформляв, зокрема не уклав з ними трудовий договір та не зробив запис до їх трудових книжок, не проводив щодо потерпілих сплату трудових внесків та не звітував до податкової інспекції. При цьому відсутність офіційного оформлення трудових відносин зумовила несприятливий юридичний стан потерпілих у вигляді відсутності запису у трудовій книжці про трудовий стаж за фактично відпрацьований час, що слід розцінити як негативні юридичні наслідки для потерпілих у сфері трудових відносин, соціального та пенсійного забезпечення.

На підставі викладеного, за наведених обставин, колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 грубого порушення законодавства про працю.

Таким чином, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За відсутності апеляційних поводів, враховуючи вимоги статті 404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості усунути наведені порушення в рамках апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування вироку суду з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції для нового судового розгляду, задовольнивши апеляційні вимоги прокурора.

При новому розгляді справи суду першої інстанції належить врахувати наведене, прийняти заходи, передбачені КПК України щодо повного та всебічного дослідження доказів по справі, правильно встановити фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, з урахуванням апеляційних вимог прокурора, після чого прийняти по кримінальному провадженню законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.10.2016 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності, скасувати, з призначенням нового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3