Справа № 215/5262/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001817 від 30.09.2017 р.,
ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2017 р. застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту по 28.11.2017 р., включно.
Ухвалою від 18.10.2017 р. Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 листопада 2017 року.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Захисник заперечував проти продовження строку тримання під вартою, вважає, що документально не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, посилався на рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 р. у справі № 1-28/2017, а саме на те, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що необхідно задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Суд в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 30 вересня 2017 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 01 жовтня 2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 30 вересня 2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 30 вересня 2017 року, протоколом огляду місця події від 30 вересня 2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками від 01 жовтня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , який впізнав ОСОБА_4 як чоловіка, який в ніч з 29.09.2017 року на 30.09.2017 року стріляв в нього в кафе «Ширван», протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками від 01 жовтня 2017 року за участю свідка ОСОБА_8 , який впізнав ОСОБА_4 як чоловіка, який в ніч з 29.09.2017 року на 30.09.2017 року стріляв в потерпілого ОСОБА_7 в кафе «Ширван» та іншими доказами, долученими до клопотання слідчого.

Апеляційним переглядом було встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, один з яких є особливо тяжким злочином, вчинений із застосуванням насильства. На підставі ст. 81 КК України ОСОБА_4 був звільненим від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 25 днів, однак, не зважаючи на це, у період умовно-дострокового звільнення повторно обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового тяжкого умисного злочину, поєднаного із застосуванням насильства, що, на думку колегії суддів, свідчить про його стійку, злочинну поведінку та можливість вчинення нових злочинів.

Дійсно, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, зокрема тяжкого злочину, обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків, потерпілих, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника на рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 р. у справі № 1-28/2017, суд вважає недоречним, оскільки у зазначеному рішенні йдеться про те, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. В цьому ж рішенні зазначено, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою ст. 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканість, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи, що існують обґрунтовані ризики переховування обвинуваченого від суду за скоєння тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, а також що обвинувачений знаходячись на свободі може вчинити новий злочин, ухилитися від слідства, впливати на свідків, а також перешкоджати іншим чином з огляду на його процесуальну поведінку в межах цього кримінального провадження, а також дані про особу підозрюваного, який має непогашену судимість, не працює, тобто не має офіційного джерела доходів, у зв`язку з чим твердження про перебування на його утриманні малолітньої дитини є необґрунтованим, та необхідності судового розгляду, суд вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів по 25 січня 2018 р., включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: