Номер провадження: 11-кп/785/843/14
Номер справи місцевого суду: 520/9110/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2014 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дрогобич Львівської області, не одруженого, із середньо-спеціальною освіта, працюючого слюсарем з ремонту та обслуговування автомобілів, колишнього військовослужбовця строкової служби військової частини НОМЕР_1 , солдата запасу, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 406 ч.2 КК України, та йому призначено покарання позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.74 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, -

встановила:

Як вказано у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину за наступних обставин:

ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем строкової служби, проходячи з 14 листопада 2012 року по 12 листопада 2013 року строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548, діючи умисно, продовжуючи негативні традиції «дідівщини», бажаючи продемонструвати солдатам молодшого строку призову свою уявну перевагу та фізичну силу над ними, добитися від солдат молодшого строку призову виконання його незаконних вимог, тим самим затвердити у військовому колективі свій хибний авторитет, під надуманими приводами, у період з 14 по 20 червня 2013 року, на очах інших військовослужбовців строкової служби умисно, наніс побої солдатам молодшого строку призову, а саме: Так, 14 червня 2013 року солдату ОСОБА_10 , 15 червня 2013 року солдату ОСОБА_11 , 14 та 20 червня 2013 року солдату ОСОБА_12 , з якими не перебував у відносинах підлеглості. Тобто, солдат ОСОБА_9 умисно порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, вчинене щодо кількох осіб.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати, як незаконний, необґрунтований, і закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст. 406 КК України, посилаючись на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, що призвело до невідповідності висновків сулу першої інстанції фактичним обставинам справи та ухвалення незаконного вироку, оскільки інкримінованого йому злочину ОСОБА_9 не скоював і його винуватість у скоєнні даного злочину є не доведеною і не підтверджується доказами по справі у зв`язку з чим суд повинен був ухвалити виправдувальний вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинним у скоєнні даного злочину, виправдати його по суду у зв`язку із недоведеністю його участі у вчиненні цого злочину.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 який підтримав доводи апеляційної скарги і просив про її задоволення, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду першої інстанції законним на обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Оскаржуваний вирок місцевого суду є обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 в порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, а саме у відношенні потерпілих солдатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , при обставинах вказаних у вироку суду, не зважаючи на її невизнання обвинуваченим, підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_10 про те, що 14.06.2013р, о 21 год. 40 хв.

обвинувачений з приводу нібито неналежного виконання обов`язків військової служби, наніс йому по схрещених на лобі долонях побої у вигляді десяти сильних ударів кулаком правої руки. Під час ударів він відчував сильний біль. Також потерпілий був свідком, як за схожих обставин за надуманими мотивами ОСОБА_9 у присутності інших військовослужбовців застосував насильство щодо ОСОБА_13 ;

- показами потерпілого ОСОБА_11 про те, що 15.06.2013р., біля 9 год. 30 хв.

солдат ОСОБА_9 пред`явив претензії, що він зайшов до приміщення казарми без дозволу ОСОБА_9 , змусив прийняти його принизливу позу тварини «лося», після чого наніс п`ять сильних ударів кулаком правої руки в долоні рук, схрещених у лоба. Від вказаних ударів ОСОБА_11 відчував сильний біль і моральні страждання.

Потерпілий був також свідком як за схожих обставин за надуманими мотивами ОСОБА_9 у присутності інших військовослужбовців застосував насильство до ОСОБА_13 ;

- показами потерпілого ОСОБА_13 про те, що 14.06.2013р., біля 20 год. 30 хв. він умивався в туалетній кімнаті, куди зайшов ОСОБА_9 і пред`явив претензії до нього з приводу нібито неналежного виконання обов`язків військової служби, з-за того, що він не виконав команди «Дим 10». ОСОБА_9 змусив його встати струнко та виставити груди вперед після чого наніс йому п`ять сильних ударів кулаком правої руки в груди. Під час вказаних ударів ОСОБА_13 відчував сильний біль. Надалі потерпілий показав, що 20.06.2013р. він вранці прибирав територію. Біля 6 год. 30 хв., коли він зайшов до підвалу за інвентарем для прибирання там був солдат ОСОБА_9 . Під час вибору віника потерпілий зачепив лопату, яка впала на ОСОБА_9 . Тоді останній пред`явив претензії до ОСОБА_13 , що той без дозволу зайшов до підвалу, примусив прийняти принизливу позу «лося» і наніс йому десять сильних ударів кулаком правої руки в долоні рук, схрещених у лоба, завдавши при цьому потерпілому сильний біль та моральні страждання.

ОСОБА_13 був також свідком як ОСОБА_9 застосував насильство щодо солдатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- показами свідка солдата ОСОБА_14 про те, що він був присутній при застосуванні насильства ОСОБА_9 у відношенні солдатів ОСОБА_10 і ОСОБА_13 ;

- показами свідка солдата ОСОБА_15 про те, що він був присутній при застосуванні насильства ОСОБА_9 у відношенні солдатів ОСОБА_13 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Суд правомірно визнав наведені докази винуватості ОСОБА_9 допустимими і поклав їх в основу обвинувального вироку щодо останнього, оскільки ці докази зібрані органом досудового розслідування та безпосередньо перевірені судом відповідно до вимог КПК України.

Колегія суддів також вважає, що ставити під сумнів достовірність показів вказаних потерпілих та свідків підстав немає.

Слід зауважити, що в ході прокурорської перевірки доводів скарги сторони захисту про те, що вказані покази потерпілих та свідків нібито були отримані на досудовому слідстві з застосуванням психологічного тиску свого підтвердження не знайшли.

З іншого боку надані стороною захисту докази: покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , письмові докази копія акту службового розслідування в/ч НОМЕР_1 і копії пояснень військовослужбовців, доданих до цього акту, копії кількох аркушів з книги призначення добового наряду в/ч НОМЕР_1 та ком пакт-диск для лазерних систем зчитування із записами телефонних розмов суд визнав недопустимими, оскільки частина з цих доказів зібрані не в установлений процесуальним законодавством спосіб і, як визначив суд, спрямовані на підтвердження штучно створеного алібі обвинуваченого, а по змісту не доказують цього алібі обвинуваченого, та не спростовують докази обвинувачення, які суд визнав допустимими.

Так, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , безпосередніми свідками подій висунутого обвинувачення ОСОБА_9 не були, їх покази спростовуються показами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_14 . Крім того, свідок ОСОБА_16 , колишній військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 одного з ОСОБА_9 призову, перебуває у дружній відносинах з ним, вони досі товаришують, а тому суд поставився критично до його показань, розцінюючи їх з точки зору зацікавленості. Свідок ОСОБА_17 також військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , хоча і одного періоду призову із солдатами ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , але також перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_9 , вони досі товаришують та спілкуються по телефону, у тому числі з приводу результатів розгляду цього кримінального провадження, а тому з точки зору зацікавленості та поінформованості суд критично поставився до його показів. А свідок ОСОБА_19 офіцер в/ч НОМЕР_1 , при дачі пояснень не зміг підтвердити присутність ОСОБА_9 саме 20.06.2013р. у першій половині дня на роботах по усуванню наслідків стихійного лиха в м. Одесі.

Суд навів критичний аналіз показам свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також ОСОБА_19 та дійшов висновку про те, що покази вказаних свідків підганялися зацікавленими особами під конкретні дні і обставини, виходячи з отриманих цими особами документів внутрішньої діяльності в/ч НОМЕР_1 . При цьому свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_19 про події інших днів їх життя не пам`ятають.

Крім того, суду не були надані в якості речових та письмових доказів на розслідування оригінали документів на які посилається сторона захисту. Копія акту службового розслідування в/ч НОМЕР_1 від 09.09.2013р. за змістом не відповідає вимогам ст.ст. 99 ч.1, 84, 85 КПК України, оскільки не містить обставин, які підлягають доказуванню, останній складений без опитування осіб, які зазнали проявів негативного явища «дідовщини», які в даному провадженні є потерпілими та свідками. Акт складений під контролем керівництва військової частини, яке зацікавлене в результатах зазначеної в акті перевірки.

Наданий стороною захисту компакт-диск для лазерних систем зчитування із записами телефонних розмов, який був досліджений у судовому засіданні, визнаний судом як доказ недопустимим, оскільки інформація, що міститься на цих аудіо файлах ніяким чином не підтверджує та не спростовує існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню.

Файли надані в копіях, а не в оригіналах, що вбачається з пояснень ОСОБА_9 , після обробки на персональному комп`ютері.

Крім того, збирання і фіксація доказів із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» здійснені особою, яка не уповноважена на проведення вказаної діяльності.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стверджуючи про свою невинуватість, ОСОБА_9 в такий спосіб намагається уникнути відповідальності за скоєні правопорушення.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування з боку працівників прокуратури були порушені процесуальні права обвинуваченого під час судового слідства не знайшли свого підтвердження. ОСОБА_9 було забезпечено на його прохання захисником адвокатом ОСОБА_21 , в присутності якого проводились слідчі дії. На той час скарг ні від обвинуваченого, ні від адвоката не надходило. В підготовче судове засідання кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 було направлено разом з угодою про примирення.

В підготовчому судовому засіданні суд прийняв відказ обвинуваченого від адвоката ОСОБА_21 , оскільки у справі прийняв участь новий адвокат, запрошений матір`ю обвинуваченого.

Таким чином, на всіх стадіях процесу ОСОБА_9 був забезпечений захисником і його право на захист порушено не було.

Внаслідок прокурорської перевірки за заявою ОСОБА_9 про психологічний тиск на нього та залякування з боку слідчого ОСОБА_22 , вказані факти свого підтвердження не знайшли з зв`язку з чим начальником слідчого відділу слідчого управління прокуратури Південного регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_23 19.05.2014 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 10.04.2014р. за відсутністю події кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365 ч.2, 372 ч.2, 373 ч.2, 374 ч.1 КК України.

Дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковано судом за ч.2 ст. 406 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував, що винуватий вперше притягуються до кримінальної відповідальності, виховувався матір`ю без батька, який позбавлений рішенням суду батьківських прав, є єдиною дитиною у матері, яка є інвалідом третьої групи загального захворювання, має бабусю інваліда третьої групи, яка згідно довідки МСЕК потребує стороннього догляду, що він, маючи право на відстрочку, пішов служити, вислужив встановлений строк строкової військової служби, по службі характеризується задовільно, а вчиненню злочину у певній мірі сприяло неправильне, хибне уявлення ним військової дисципліни і правопорядку у Збройних Силах України та засоби і методи їх досягнення.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Досліджені судом відомості про особу винуватого, з урахуванням часу, який сплив з моменту вчинення злочину, як правильно вказав суд, свідчать про те, що на час завершення розгляду справи ОСОБА_9 не є суспільно-небезпечною особою.

Суд, з посиланням на ч. 4 ст. 74 КК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, оскільки останній будучи на момент розгляду справи суспільно-небезпечною особою, яка не потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, вислужив встановлені строки строкової військової служби та звільнений у запас, характеризується задовільно, після вчинення злочину інших злочинів не вчинив, ніяким чином себе не скомпрометував, є єдиним годувальником у матері, а потерпілі не наполягають на його суворому покаранні.

Рішення суду слід визнати законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката Приймака залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2014 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 406 ч.2 КК України, та, на підставі ч.4 ст.74 КК України, його звільнено від відбування призначеного покарання без змін.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4