Справа № 368/1782/17
Провадження № 1-в/368/8/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю інших сторін провадження:
з участю прокурора: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
Засуджений: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику Київської області в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька ВК - 115 клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 15 січня 2016 року Золотонішським районим судом Черкаської області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування рансортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», щодо його умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В :
21.12.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 15 січня 2016 року Золотонішським районим судом Черкаської області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування рансортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», щодо його умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, в якій засуджений просить суд винести ухвалу, на підставі якої:
- застосувати до нього ст. 81 КК України та згідно даної статті звільнити його умовно достроково, оскільки він вже відбув половину призначеного покарання.
Своє клопотання засуджений ОСОБА_5 в мотивувальній частині обгрунтовує наступними обставинами.
Він, ОСОБА_6 , 1989 року народження, уродженець с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, освіта середня спеціальна, не одружений, має на утриманні п`ятьох дітей, раніше не судимий.
15 січня 2016 року засуджений Золотонішським міськрайонним судом Черкаської області до 4 ьох років позбавлення волі та 2 ох років позбавлення права керування транспортними засобами, засуджений за злочин з необережності.
13.04.2016 року прибув в Державну установу Кагарлицьку виправну колонію № 115. За час відбування покарання має 4 заохочення а також 4 стягнення, два з яких були зняті достроково, за добросовісне відношення до праці.
Згідно ст. 134 п. 14 КВК України, останнє стягнення втратило силу 26.07.2017 року.
З перших днів працює на молочно тваринній фермі, до праці відноситься добросовісно, за що неодноразово отримував подяки. Також сумлінно відноситься до робіт з благоустрою в установі та самозабезпеченні колонії продовольством. Заходи виховної спрямованості відвідує регулярно. Вину у вчиненому злочині визнає повністю та щиро розкаюється.
Станом на 19.11.2017 року відбув 1/2 призначеного судом основного строку покарання.
21.12.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
15.01.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено кримінальне провадження до слухання в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька виправна колонія (№115) на 15 год. 00 хв. 18.01.2018 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 18.01.2018 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині його клопотання, та які судом наведено вище.
В судовому засіданні, яке відбулося 18.01.2018 року, представник Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№115) ОСОБА_4 вирішення клопотання засудженого поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні, яке відбулося 18.01.2018 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , так як вважає, що даний засуджений за час відбування покарання своєю поведінкою не довів тієї обставини, що став на шлях виправлення та перевиховання.
Звернув увагу суду на ту обставину, що останнє дисциплінарне стягнення знято з засудженого ОСОБА_5 лише за десять днів до подачі засудженим клопотання про його умовно дострокове звільнення.
Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, громадянин України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 15 січня 2016 року Золотонішським районим судом Черкаської області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування рансортними засобами строком на 2 (два) роки.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_5 обрано у виді триманні під вартою, та взято під варту в залі суду.
Згідно вищевказаного вироку стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 кошти в сумі 400000 (чотириста тисяч) грн;
- 10 березня 2016 року Апеляційним судом винесено ухвалу, на підставі якої Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника, - адвоката ОСОБА_8 та прокурора залишено без задоволення, а вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2016 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 15.01.2016 року по 10.03.2016 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили № 695/3368/16 к від 22.03.2018 року, вирок Золотоніського районного суду Черкаської області від 15 січня 2015 року у відношенні засудженого ОСОБА_5 набрав законної сили 10 березня 2016 року, відповідно, засуджений ОСОБА_5 почав відбувати основне покарання у виді позбавлення волі з 10 березня 2016 року, - з моменту взяття під варту, після винесення вироку судом першої інстанції.
Початок строку покарання: «15» січня 2016 року.
Кінець строку покарання: «19» листопада 2019 року.
1/2 строку покарання: «19» листопада 2017 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Черкаського СІЗО, де утримувався з 15.01.2016 року, де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в Державну установу «Кагарлицька виправна колонія (№115) 13 квітня 2016 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
Отже, за час відбування покарання засджений ОСОБА_5 до праці не завжди відносився добре, завдану роботу не завжди виконував добросовісно, за час відбуття покарання характеризується посередньо, в період, що передував настанню пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, - заходи виховної спрямованості відвідував регулярно, станом на даний час реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:
1. 18.08.2016 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ Подяка Нач. ВК
2. 22.06.2017 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ Знято стягнення Нач. ВК
від 22.09.2016 р.
3. 21.09.2017 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ Подяка Нач. ВК
4. 08.12.2017 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ Знято стягнення Нач. ВК
від 29.09.2017 р.

дисциплінарні стягнення:
1. 22.09.2016 р. Порушення правил пожежної безпеки, курив Попередження Нач. ВСПС
в приміщенні МТФ. (знято22.06.2017 р.)
2. 08.12.2016 р. Самовільно залишив своє робоче місце. Догана Нач. ВК
(погашена 26.07.2017 р.)
3. 25.01.2017 р. Виявлено та вилучено заборонений предмет, Сувора догана Нач. ВК
а саме, - моб. Телефон.

3. 29.09.2017 р. Виявлено та вилучено заборонений предмет, Догана Нач. ВК
а саме, - моб. Телефон. (знято 08.12.2017 р.)
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, тому при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , судом в даному випадку не вирішується питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання достеменно не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, то така відсутня в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений за весь час відбування покарання мав як 4 заохочення, так і 4 стягнення, відповідно, щодо кількості стягнень та заохочень існує простий партитет, який, звісно, виключає перевагу позитивних моментів засудженого над негативними, які мали місце під час відбування засудженим основного покарання у виді позбавлення волі, що, на думку суду та прокурора, - не може достеменно доводити ту обставину, що засуджений за час відбування покарання мав сумлінну поведінку та добросовісно відносився до праці.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за:
- вчинення необережного злочину, тобто, - за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який вчинений засудженим ОСОБА_5 є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за весь період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 15 січня 2016 року, - в Черкаському СІЗО, та з 13.04.2016 року, - в Державній установі Кагарлицька виправна колонія (№115).
Отже, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія (№115) орієнтовно 1 рік 9 місяців.
За вищевказаний період відбування покарання, як судом вазано вище, засуджений ОСОБА_5 отримав 4 стягнення за негативну поведінку, яка мала вираз у порушенні правил відбування покарання, та за неналежне ставлення до праці.
Дійсно, засуджений ОСОБА_5 поряд з цим мав 4 заохочення, проте, суд не розцінює такий факт з точки зору обставин, які дали б змогу застосувати до засудженого пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з огляду на наступне.
Проаналізувавши кількість заохочень, та дати їх отримання, їх періодичність, системність, суд переконаний в тому, що метою отримання таких заохочень є лише досягнення засудженим мети відсутності діючих стягнень на час настання пільги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 23.11.2017 року питання щодо умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 було розглянуто 23.11.2017 року на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених умовно дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та встановлення адміністративного нагляду, проте, у застосуванні такої пільги у відношенні засудженого, та, відповідно, направлення установою виконання покарань клопотання до суду було відмовлено, так як на думку комісії засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів своє виправлення, з огляду на ту обставину, що на час засідання комісії він мав одне не зняте та не погашене в установленому законом порядку стягнення, після чого засуджений покращив свою поведінку.
Суд вважає мотивом покращення поведінки засудженого ОСОБА_5 є погашення діючого стягнення, проте, аж ніяк ставлення на шлях виправлення та перевиховання.
З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_5 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, так:

- засудженим за весь період відбування отримано одинакову кількість як стягнень, так і заохочень, а тому, на думку суду отримання заохочень не може свідчити про безумовну підставу для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 81 КК України в діях засудженого повинна бути стабільність в отриманні заохочень, та повна відсутність (чи хоча б мінімальна кількість) отриманих стягень, а при наявності стягнень, кількість отриманих заохочень має значно превалювати над кількістю отриманих стягнень.

Відповідно, наявність чотирьох стягнень, хоча вони і зняті та погашені в установленому законом порядку, нівелює (зводить на нівець в розумінні обставин, які дають змогу застосувати положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі) наявність заохочень.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків.

Отже, суд відноситься критично до посилання представника установи виконання покарань, та засудженого ОСОБА_5 на його позитивне характеризування за місцем відбування покарання та відсутність діючих стягнень, так як вищевказані обставини не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив нг виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Окрім того, суд критично відноситься до тієї обставини, що засуджений ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітніх дітей, та те, що його звільнення засуджений також розцінює як покращення умов виховання дітей та їх матеріальне утримання.

Своє критичне відношення суд обгрунтовує наступним.

Як вбачається з мотивувальної частини Золотоніського районного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року, ОСОБА_5 схильний до вживання алкогольних напоїв, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 10.03.2016 року, в матеріалах кримінального провадження містяться дані про ту обставину, що сесією сільської ради по місцю проживання засудженого розглядалося питання про неналежне виконання ОСОБА_9 своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, що ставить під сумнів належне їх утримання останнім.

Відповідно, суд в даному випадку сприймає посилання засудженого ОСОБА_5 на наявність у нього неповнолітніх дітей як просту спекуляцію, яка ніяким чином не може вплинути в позитивному розумінні на застосування до нього пільги, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно вироку суду з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 стягнуто моральної шкоди в розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн., а засудженим ідшкодовано лише близько 3000 (три тисячі) грн., що, на думку суду, є не співрозмірним вчиненому злочину.

Відповідно, вищевказані обставини свідчать на думку суду лише про те, що засуджений ОСОБА_5 намагається отримати пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення, без реального каяття у вчиненому злочині, ставлення на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, на думку суду, відношення засудженого до вчиненого злочину вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу з моменту зняття останнього стягнення та подачею засудженим клопотання про застосування до нього положень ст. 81 КК України, - всього лише 10 днів, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність посередних (не негативних, не конкретно позитивних) чинників, які не дають змоги суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, став на шлях виправлення та виховання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 в установі відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку безпосередньо перед настанням пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для умовно дострокового звільнення засуджених, зокрема ОСОБА_5 , - в даному випадку, так як така поведінка є обов`язком засудженого, який покладається на засудженого на період відбування покарання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотаннязасудженого ОСОБА_5 щодо його умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, ОСОБА_10 , як вбачається з позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 15 січня 2016 року Золотонішським районим судом Черкаської області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування рансортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», щодо його умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1