Справа 127/4584/18
Провадження 1-кс/127/2239/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна,

ВСТАНОВИВ:
Начальник відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_3 01.03.2018 року звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що відділенням розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0005677 від 06.12.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що до СВ Вінницького ВП ГУПН у Вінницькій області із письмовою заявою звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 з приводу того, що ОСОБА_6 , будучи матеріально відповідальною особою здійснив привласнення коштів.

Зокрема встановлено, що ФОП ОСОБА_5 являється приватним підприємцем і здійснюю свою господарську діяльність по реалізації кави та іншої продукції. Відповідно до свідоцтва остання являється платником єдиного податку та здійснює господарську діяльність спільно із ФОП ОСОБА_7 про що є відповідний договір про співпрацю.

Оскільки ФОП ОСОБА_5 самостійно не може забезпечити реалізацію продукції остання 01.08.2017 уклала цивільно-правовий договір із ОСОБА_6 відповідно до якого останній зобов`язувався надати їй послуги (виконати роботу), а вона в свою чергу оплатити дані послуги. Даний договір був підписаний особисто ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5 .

Відповідно до покладених завдань на ОСОБА_6 останньому було передано на зберігання кавові апарати, які останній мав передати клієнтам при цьому із ОСОБА_6 було укладено договори зберігання кавових апаратів та акт приймання передачі кавових апаратів із вказанням марок та серійних номерів. В тому числі між ФОП ОСОБА_5 та іншими суб`єктами господарювання було укладено договори на поставку кави тобто даних клієнтів мав обслуговувати ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_6 відповідно до визначених завдань у цивільно-правовому договорі отримував на складі кавову продукцію для подальшої реалізації при цьому складались відповідні прибуткові ордери на внутрішнє переміщення тобто про відпуск товару в яких вказувалась найменування товару, його кількість інколи вказувалась балансова вартість, про факт отримання товару ОСОБА_6 особисто розписувався в прибуткових ордерах на внутрішнє переміщення. Після чого отримавши товар ОСОБА_6 самостійно на своєму автомобілі поставляв товар до суб`єктів господарювання, яким передавав даний товар для реалізації і при цьому виписував видаткову накладну в якій також вказувалась назва товару його кількість та вартість, а також дані підприємця якому передавався товар.

В подальшому після поставки продукції ОСОБА_6 другий примірник накладної передавав касиру ОСОБА_8 , яка робила відповідні відмітки програмі «Раджа» та відповідно якщо клієнт одразу не розрахувався за поставлену продукцію з ОСОБА_6 то за даним клієнтом рахувалась дебіторська заборгованість перед ФОП ОСОБА_5 .

Після підписання договору цивільно-правової відповідальності ОСОБА_6 виконував відповідні завдання по реалізації продукції, однак наприкінці вересня за клієнтами яких обслуговував ОСОБА_6 рахувалась велика заборгованість.

В подальшому було проведено вибіркову взаємозвірку із клієнтами яких обслуговував ОСОБА_6 та встановлено, що клієнти сплатили кошти ОСОБА_6 в підтвердження чого надали документи, що вказували, що кошти отримав ОСОБА_6 . В підтвердження цього ФОП ОСОБА_5 звернулась до боржників із відповідними листами, які в свою чергу надали відповіді, що заборгованості не має.

Також, встановлено, що ОСОБА_6 не повернув кошти від реалізованої ним кави та пообіцявши повернути кошти, покинув, територію України, а саме вибув до республіки Польща.

30.09.2017 року ФОП ОСОБА_5 було проведено ревізію в ході якої було встановлено, що до каси від суб`єктів господарювання не поступили кошти за поставлену продукцію згідно накладних, в тому числі від ФОП ОСОБА_9 по накладній РН№Н-7917 від 11.09.17 на суму 385 грн.

28.02.2018 року під час огляду місця події в приміщенні ФОП ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено накладну РН№Н-7917 від 11.09.17 на суму 385 грн.

Таким чином, виникла необхідність у призначенні у кримінальному провадженні судової почеркознавчої експертизи, для проведення якої потрібно отримати зразки підписів та почерку ОСОБА_6 .

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просить дане клопотання розглянути без його участі. Вищевказане клопотання підтримує в повному обсязі.

Фізична особа підприємець ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути клопотання у його відсутності відповідно до вимог ст.172 ч.1 КПК України.

Відповідно до ст. 107 ч. 4 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи те, що учасники процесуальної дії не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.
Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, дійшов до висновку, що клопотання є обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 ч. 1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 170 ч. 1 абз. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст. 173 ч. 2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З протоколу огляду місця події від 28.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 , будучи матеріально відповідальною особою здійснив привласнення коштів ФОП ОСОБА_9 , а тому у приміщенні ФОП ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено накладну РН№Н-7917 від 11.09.17 на суму 385 грн.

Згідно ст. 170 ч. 2 п. 1 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 170 ч. 3 КПК України у випадку, передбаченою ст. 170 ч. 2 п. 1 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Наведене свідчить про те, що накладна РН№Н-7917 від 11.09.17 на суму 385 грн., яку було вилучено 28.02.2018 року під час огляду місця події, є тимчасовим вилученим майном, оскільки були вилученні під час огляду та обшуку, та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 167, 170, 172, 173, КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно у вигляді документів, що були вилучені у фізичної особи підприємця ОСОБА_9 в ході огляду місця події, а саме: накладної РН№Н-7917 від 11.09.17 року на суму 385 грн.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати старшого слідчого повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: