АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3433/16-к Номер провадження 11-кп/786/139/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області на вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, маючого неповнолітню дитину 2015 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 28.06.2016 року, близько 02:20 год., він таємно проник до приміщення гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , звідки намагався викрасти зварювальний апарат, вартістю 1000 грн. Виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але з причин, що не залежали від його волі, не зміг довести їх до кінця, так як був затриманий на місці вчинення злочину свідком ОСОБА_10 . Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 міг спричинити потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 1000 грн.

Крім того, 10.07.2016 року, близько 23:30 год., ОСОБА_8 , правомірно знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, повторно викрав мобільний телефон марка «Леново А536» IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 4000 грн.

Крім того, 06.08.2016 року, близько 12:40 год. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку № 77-а, що розташований по вул. Соборності в м. Полтава, діючи умисно, повторно, з корисливою метою особистого збагачення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом стиснення рукою горла потерпілої ОСОБА_12 , відкрито викрав грошові кошти в сумі 1150 грн., чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на вищевказану суму.

Крім того, на початку серпня 2016 року, точного часу встановити не вдалося, ОСОБА_8 , перебуваючи у кім. АДРЕСА_4 , умисно, повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно, викрав велосипед 28 «Турист» бордового кольору, що належить ОСОБА_13 , вартістю якого, згідно висновку експерта № 2608/8 від 24.08.2016 року, становить 1975,89 грн. У подальшому викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_8 звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині засудження його за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду щодо викрадення зварювального апарату у потерпілого ОСОБА_9 , та за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду щодо викрадення велосипеду у потерпілого ОСОБА_13 , а провадження закрити у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення його вини в суді.

На обґрунтування вимог вказує, що по епізоду за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України (епізод щодо викрадення зварювального апарату у потерпілого ОСОБА_9 ) прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів належності зварювального апарату громадянину ОСОБА_9 на праві власності.

Крім того, по епізоду за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (епізод щодо викрадення велосипеду у потерпілого ОСОБА_13 ), прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження факту таємного викрадення велосипеда у ОСОБА_13 , твердження обвинуваченого про те, що між ним особисто та потерпілим ОСОБА_13 мали місце виключно приятельські добросусідські відносини ніким не оспорювалися, факт досягнення згоди щодо продажу велосипеду саме ОСОБА_15 (давньому знайомому ОСОБА_13 ) спростовуються виключно самим потерпілим, так як останній перебував у стані алкогольного сп`яніння і на наступний день вже нічого не пам`ятав про їх спільну домовленість, а єдиного свідка тих подій, племінника потерпілого, ОСОБА_16 , прокурор не запросив в судове засідання щодо розгляду даного кримінального провадження виключно з тих підстав, що останній навчається в іншій області.

Крім того, просить суворо не карати та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду щодо відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 та за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду щодо викрадення мобільного телефону «Леново А536» у потерпілого ОСОБА_11 , оскільки суд при призначенні покарання за вказаними епізодами належним чином не врахував дані про його особу та наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин.

Прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому, всупереч вимогам чинного законодавства, судом недостатньо приділена увага тяжкості вчинених злочинів, його мотивам та особі обвинуваченого, зокрема поведінці та матеріальному стану.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив ряд умисних злочинів з корисливих мотивів, не працює та не має офіційних джерел доходів.

Крім того, потерпіла ОСОБА_12 наполягала на суворому покаранні, так як ОСОБА_8 пограбував із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вдень в центрі міста та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу прокурора не підтримав, прохав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст.185 (за епізодом від 10.07.2016 року) КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і ніким із учасників процесу не оспорюється.

Правильно суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим і у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 (по епізоду викрадення велосипеда потерпілого ОСОБА_13 ) КК України, тобто у закінченому замаху на таємне викрадення майна (крадіжку), поєднану з проникненням в приміщення та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вина ОСОБА_8 підтверджена доказами, визнаними судом допустимими, належними, та достатніми, яким суд дав належну оцінку.

Так, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_15 , наданими в ході судового слідства, даними протоколів огляду місця події від 28.06.2016 року та 23.08.2016 року.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 пояснював, що саме йому належать як гараж, так і зварювальний апарат, який ОСОБА_8 намагався викрасти з належного йому гаража, в зв`язку з чим він і звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. Інші особи, яким ОСОБА_8 по даному епізоду спричинив би шкоду, з відповідною заявою до поліції не зверталися, відповідно, підстави ставити достовірність показань потерпілого ОСОБА_9 під сумнів не вбачається.

Потерпілий ОСОБА_13 в ході судового слідства, всупереч тверджень обвинуваченого ОСОБА_8 , заперечив наявність між ним та обвинуваченим домовленості про продаж велосипеда.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_16 зазначив, що в його присутності між його дядьком ОСОБА_13 та ОСОБА_8 ніякої розмови про продаж велосипеда не було. Вказав, що ОСОБА_8 , коли ОСОБА_13 спав, самостійно взяв велосипед.

З огляду на викладене, ствердження ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що він зазначених кримінальних правопорушень не вчиняв, а сторона обвинувачення в ході судового розгляду не надала переконливих доказів його вини у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням в приміщення та таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_13 , вчиненого повторно - не знайшло свого підтвердження.

Відповідає вимогам ст.ст. 65, 70 КК України і призначене ОСОБА_8 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі і на ті, які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, а також думку потерпілих щодо призначення обвинуваченому покарання.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції визначено ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України та за сукупністю злочинів, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, підстав вважати покарання несправедливим унаслідок суворості чи м`якості та, відповідно, його пом`якшення або посилення, немає.

З урахуванням наведеного апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора задоволенню не підлягають.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі положень ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році». Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення заявленого клопотання, оскільки зазначена норма Закону передбачає звільнення від відбування покарання осіб, що є засудженими, тобто вироки щодо яких набрали законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4