АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2059/17 Справа № 191/4752/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 , прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000578 від 19 липня 2016 року, -

встановила:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним, у тому що він 18 липня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «CITROENJUMPY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Дніпропетровськ - Мелітополь» зі сторони м. Синельникове Дніпропетровської області в напрямку м. Дніпро. У ході руху по 24 км. + 600 м., який проходить по території Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 , з метою виконання повороту ліворуч, зупинив керований ним автомобіль «CITROENJUMPY».

Відновлюючи рух водій ОСОБА_7 перед початком маневру повороту ліворуч не переконався у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів, поновив рух внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу для руху, де сталося зіткнення правою боковою частиною керованого ним автомобіля «CITROENJUMPY» з передньою частиною мотоциклу «ІЖ», реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі руху.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б) та 10.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої, у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, серед яких тяжкі тілесні пошкодження за ознакою небезпеки для життя.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення судової транспортно - трасологічної експертизи №5/10.4-708 від 22 серпня 2016 року в розмірі 2 638 грн. 80 коп.; на проведення судової автотехнічної експертизи №5/10.1-875 від 20 вересня 2016 року в розмірі 703 грн. 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 ,витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 18 856 грн. 93 коп., та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Потерплий не погодившись з вказаним вироком в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 до покарання у виді 5 років позбавлення волі; цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не згоден з призначеним судом першої інстанції покарання, оскільки перелічені судом обставини, які було враховано при призначенні міри покарання не є підставами для застосування вимог ст. 75 КК України.

Вказує, що він, як учасник руху, не зобов`язаний враховувати можливість порушення ПДР ОСОБА_7 , він не передбачав, не зобов`язаний був та не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 виїде на зустрічну смугу, та не пропустить його мотоцикл.

Також вказує, що суд не зазначив у вироку підстави вважати, що його моральні страждання, ушкодження його здоров`я варті лише 20 000 гривень, які стягнуто з обвинуваченого. Суд, задовольнивши позовну заяву в цій частині частково, невірно поставив у залежність моральні страждання, спричинені ДТП та його поведінку під час цієї пригоди.

Прокурор в своїй апеляцій скарзі просить вирок скасувати у частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості; ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням додаткового покарання у види позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України не оцінив характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких і має підвищену суспільну небезпеку, так як фактично посягає на життя людей.

На його думку, суд не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

16 листопада 2017 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги потерпілого та прокурора, в яких просить вирок суду залишити без зміни, а подані апеляційні скарги без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом було ретельно вивчено матеріали провадження та прийнято законне та обґрунтоване рішення. Враховано, що злочин, вчинений обвинуваченим, є необережним, ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику з місця проживання, у вчиненому щиро розкаявся, свою вину визнав, допомагав матеріально потерпілому з перших днів його перебування у лікарні, тобто обвинувачений не намагався уникнути відповідальності чи перекласти її на когось.

Вказує, що судом першої інстанції було звернуто увагу на висновки експертизи, згідно яких, окрім визначення ступеню вини ОСОБА_7 , як водія транспортного засобу у скоєнні ДТП, визначено, що водій мотоциклу ОСОБА_9 повинен був діяти згідно вимог п.12.3 ПДР.

При даному механізмі пригоди дії водія мотоциклу ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням події ДТП.

Також вказує, що суд ретельно вивчив матеріали справи та обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора вказує, що ОСОБА_7 вчинив злочин з необережності, наявність посвідчення подія дає йому можливість заробляти певні кошти, і враховуючи дані про особу обвинуваченого, однорічний термін позбавлення його керування транспортними засобами буде достатньою мірою додаткового покарання.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги потерпілого заперечував.

Потерпілий та його представник підтримали апеляційну скаргу потерпілого, просили задовольнити її в повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Виходячи із положень ст.404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин скоїв з необережності, завдану потерпілому шкоду відшкодував частково, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом враховано що настанню дорожньо-транспортної пригоди сприяла також і винна поведінка потерпілого ОСОБА_9 , який мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця зіткнення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, із застосуванням вимог ст. 75,76 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги потерпілого та прокурора про те, що судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та, характер суспільної небезпеки, колегія суддів не вважає обґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності, у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо незаконності часткового задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з вироку, визначаючи розмір моральної шкоди, судом було враховано характер вчиненого правопорушення, який не є умисним та вчинений з необережності, ступінь вини обвинуваченого, оскільки настанню дорожньо-транспортної пригоди також сприяла і поведінка потерпілого, який мав можливість запобігти зіткненню транспортних засобів глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також вимоги розумності та справедливості.

А тому, рішення суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілого та прокурора та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4