АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/563/17-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1669/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.05.2017 року, стосовно ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 травня 2017 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайський, Харківської області, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, учень Лозівського професійного ліцею, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до Лозівського міськрайонного відділу з питань пробації; повідомляти Лозівський міськрайонний відділ з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з Лозівським міськрайонним відділом з питань пробації.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 03 січня 2017 року близько 16-50 години зателефонував ОСОБА_9 та домовився з ним зустрітись на території Лозівської загальноосвітньої школи № 1 за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 5, будинок 3, для розмови.
Близько 18-00 години, ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_9 в обумовленому місці. В ході їхньої розмови, у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів особистих неприязних стосунків, з метою заподіяти потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, наніс останньому один удар лівою рукою по обличчю. Внаслідок нанесеного удару, ОСОБА_9 втратив координацію і повернувся до ОСОБА_7 спиною. Після чого ОСОБА_7 обхопив ОСОБА_9 двома руками ззаду та здійснив борецький кидок, внаслідок якого ОСОБА_9 впав на лівий бік. Надалі ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 не менше 6 ударів ногою в область голови, заподіявши тілесні ушкодження потерпілому у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді садна на крововиливній основі в правій скроневій області, забитої рани в області кута нижньої щелепи справа та струсу головного мозку, крововиливу на потиличній поверхні правої кісті в області проекції 2-4 п`ясних кісток (7х5 см), садна на передній поверхні шиї в середній третині в 5 см вправо від середньої лінії (1х0,8 см), що згідно висновку експерта є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.05.2017 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі.
В обгрунтування вимог вказує на те, що суд при призначені покарання не в повній мірі врахував характерезуючі обставини обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений до позбавлення волі з іспитовим строком, негативно характеризується за місцем навчання, зухвалий та запальний.
Крім того посилається, що відповідно до вимог ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу , але судом ОСОБА_7 призначено більш суворе покарання, без врахування зазначених вимог закону.
Заслухавши доповідача; думку прокурора , який підтримав апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора в частині порушення судом вимог ст.69-1 КК України при визначенні ОСОБА_7 розміру покарання колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Так відповідно до вимог ч.1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Я вбачається з вироку, ОСОБА_7 визнав себе винним у скоєнні злочину , відповідно до вимог п.1,2 ч.1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого визнано щире каяття та відшкодування моральних збитків та моральної шкоди потерпілому.
Максимальний строк найбільш суворого виду покарання у виді обмеження волі, передбачений санкцією ч.2 ст. 125 КК України складає 2 роки. Тому з врахуванням положень вимог ч.1 ст.69-1 Кк України суд не мав права призначати ОСОБА_7 покарання більш ніж 1 рік 4 місяці обмеження волі.
Відповідно ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни вироку.
Згідно ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:
1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;
2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;
3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;
4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи зазначене апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі.
Посилання прокурора на необґрунтованість звільнення судом ОСОБА_7 від покарання з випробуванням є безпідставними. При цьому колегія суддів враховує молодий вік обвинуваченого, невелику тяжкість скоєного злочину , щире каяття обвинуваченого, наявність двох обставин, які суттєво зменшують суспільну небезпеку його особи, позитивну характеристику за місцем мешкання.
Посилання прокурора на погашену судимість обвинуваченого як обставину яку суд повинен врахувати при призначенні покарання не відповідає вимогам статей 65, 66, 67 КК України.
Негативна характеристика ОСОБА_10 за місцем навчання з врахуванням невеликого ступеню суспільної небезпеки скоєного злочину не є достатньою підставою для реального обмеження волі обвинуваченого який має постійне місце мешкання, навчається і може, на думку колегії суддів, стати на шлях виправлення без реального відбуття покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України , колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 травня 2017 року, відносно ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 Кк України до 1 року 3 місяців обмеження волі.

На підстав ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 в період іспитового строку періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -