йСправа № 304/27/18 Провадження № 1-кс/304/11/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2018 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000010 від 04 січня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000010 від 04 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України про накладення арешту на тимчасово затриманий міні-екскаватор марки «VOLVO», моделі ЕС-35, в передній частині каркасу якого наявні металеві бирки з написом «Model/Type-283, Identification НОМЕР_1 , Manufacturing year 2006», документи на право власності якого відсутні, а також на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», р/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , жительці АДРЕСА_1 . Клопотання мотивує тим, що 04 січня 2018 року, до чергової частини Перечинського відділення Ужгородського відділу ГУ НП в Закарпатській області надійшла письмова заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 , в якій вона просить прийняти міри до невідомих осіб, які 04 січня 2018 року близько 12.00 год. на вантажному автомобілі вивозили річковий гравій в с. Сімер. Дану подію слідчим СВ Перечинського ВП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 04 січня 2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000010, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. Під час огляду місця події на відстані 130 м від будинку АДРЕСА_2 , а саме на березі русла річки Тур`я було виявлено міні-екскаватор марки «VOLVO», моделі ЕС-35, в передній частині каркасу якого наявні металеві бирки з написом «Model/Type-283, Identification НОМЕР_1 , Manufacturing year 2006», яким на той час користувався громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 . Будь-які документи, які б вказували на право власності або власника даного екскаватору відсутні. Також під час огляду місця події було виявлено вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», р/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , жительці АДРЕСА_1 та яким на момент огляду користувався громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_4 . Вказаний міні-екскаватор марки «VOLVO» за добровільної згоди та на підставі письмової заяви ОСОБА_5 , а також вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», р/н НОМЕР_2 , на підставі письмової заяви та за добровільної згоди ОСОБА_8 , були поміщені на майданчик тимчасового тримання Перечинського ВП. Оскільки тимчасово затримані міні-екскаватор марки «VOLVO», моделі ЕС-35 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», р/н НОМЕР_2 , є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, окрім цього є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, тому слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проти накладення арешту на належне їм майно заперечили та просили передати його на їх відповідальне зберігання. Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що належний йому екскаватор марки «VOLVO» є сучасною вантажною машиною та відповідно оснащений високотехнологічним обладнанням (комп`ютерами), що потребує спеціальних умов зберігання при відповідній температурі.

Прокурор у судовому засіданні клопотання слідчого підтримав та просив таке задовольнити. Вирішення питання щодо передачі арештованого майна на зберігання власників залишив на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, власників майна, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів справи, 04 січня 2018 року до чергової частини Перечинського відділення Ужгородського відділу ГУ НП в Закарпатській області надійшла письмова заява ОСОБА_7 про те, що невідомі особи з русла біля р. Тур`я в с. Сімер Перечинського району вивозять гравійну суміш.

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 04 січня 2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000010 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 240 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000010 від 05 січня 2018 року (а. с. 3).

Крім цього, як вбачається з протоколу огляду місця події від 04 січня 2018 року проведеного на відстані 130 (сто тридцять) мерів від будинку АДРЕСА_2 , а саме на березі русла річки Тур`я було виявлено міні-екскаватор марки «VOLVO», моделі ЕС-35, в передній частині каркасу якого наявні металеві бирки з написом «Model/Type-283, Identification НОМЕР_1 , Manufacturing year 2006». Також під час огляду місця події було виявлено вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», р/н НОМЕР_2 . Вказані міні-екскаватор марки «VOLVO», моделі ЕС-35 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», д/н НОМЕР_2 , вилучено та за згоди ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які на момент огляду користувалися вказаними екскаватором та автомобілем, поміщено на майданчик тимчасового тримання Перечинського ВП (а. с. 7-13).

Постановою слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 від 04 січня 2018 року міні-екскаватор марки «VOLVO», моделі ЕС-35 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ», д/н НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Так, як вбачається з Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102, тимчасово затримані транспортні засоби зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках, на підставі чого слідчий суддя приходить до висновку, що такі зберігаються на відкритому повітрі, у зв`язку з чим піддягають дії атмосферних опадів, що істотно псує транспортні засоби, тобто речові докази зберігаються неналежним чином.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити, передавши при цьому транспортні засоби на відповідальне зберігання їх власникам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :

клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на міні-екскаватор гусеничний марки «VOLVO», модель ЕС35, в передній частині каркасу якого наявні металеві бирки з написом «Model/Type-283 Identification НОМЕР_1 , Manufacturing year 2006», що належить на праві користування ОСОБА_5 .

Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель 4505, р/н НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_1 .

Передати міні-екскаватор гусеничний марки «VOLVO», модель ЕС35, в передній частині каркасу якого наявні металеві бирки з написом «Model/Type-283 Identification number-28319182, Manufacturing year 2006» та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель 4505, р/н НОМЕР_4 , на відповідальне зберігання власників ОСОБА_5 , (паспорт НОМЕР_5 , виданий 28 січня 2002 року), та ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_1 , відповідно, забезпечивши слідчому у разі необхідності доступ до вказаних транспортних засобів.

Попередити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області на протязі п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1