УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна ОСОБА_2

секретаря ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання ТОВ ««ФК «Дніпрофінансгруп» про скасування арешту на нерухоме майно в рамках кримінального провадження № 0000515, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 04.02.2015 року

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про скасування арешту на нерухоме майно в рамках кримінального провадження № 0000515, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 04.02.2015 року.

В обґрунтування клопотання заявником зазначено, що на даний час ГСУ СБ України проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000515, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно ПАТ АБ «Порто-Франко».

При цьому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року було задоволено клопотання слідчого про арешт майна та накладено арешт на перелік зазначеного у клопотанні майна.
Як підставу для скасування арешту майна представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» посилається на те, що на даний час відпала потреба у накладенні арешту на вказане у клопотанні майно, а саме на квартиру, загальною площею 61,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_2 ) в забезпечення кредитного договору № 1397/2-07 від 30.05.2007 року укладеним між Акціонерним комерційним банком ПОРТО-ФРАНКО (теперішня назва банку ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК ПОРТО-ФРАНКО) та ОСОБА_4 , з огляду на те, що насьогодні ПАТ АБ «Порто-Франко» вже не має жодного права вимоги ані за кредитиними, ані за іпотечними договорами, право вимоги за якими було відступлено на законних підставах внаслідок проведення електронних торгів до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Представник заявника у судовому засіданні підтримав клопотання та просив про його задоволення, вказавши на те, що реалізацію заставного майна банку уповноваженим ФГВФО було здійснено відкрито, через систему електронних торгів, а накладення арешту на майно на даний час не дає законному володільцю реалізувати своє право щодо вільного володіння та розпорядження майном, окрім іншого вказав на те, що кримінальне провадження перебуває сьогодні на розгляді суду по суті.
Слідчий у судове засідання не з*явився, про розгляд клопотання був повідомлений належним чином, що не перешкоджає його розгляду на підставі наявних доводів.
Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, заслухавши учасника судового розгляду, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Встановлено, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000515 від 19 листопада 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 10 квітня 2014 року між Національним банком України та ПАТ АБ «Порто-Франко» (, м. Одеса, вул. Пушкінська, 10 (Банк)) укладено кредитний договір № 47, відповідно до якого НБУ надав Банку кредит для збереження ліквідності у сумі 57500000 гривень під забезпечення застави майнових прав за кредитними договорами, укладеними між Банком та фізичними і юридичними особами.

Відповідно до рішення Управління НБУ в Одеській області № 30 від 11 серпня 2014 року «Про застосування заходу впливу до ПАТ АБ «Порто-Франко», Банку заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам Банку, третім особам майно та активи Банку без погодження з НБУ.

13 серпня 2014 року на виконання рішення Наглядової ради Банку № 84/1 від 12 серпня 2014 року в.о. Голови правління ПАТ АБ «Порто-Франко» ОСОБА_6 надано ОСОБА_7 довіреність з переліком необхідних повноважень, в тому числі з правом укладення/внесення змін до діючих кредитних договорів та договорів іпотеки.

В подальшому службові особи Банку за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» (, м. Київ, вул. Гайцана, 6), зловживаючи своїм службовим становищем та діючи всупереч ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту ПАТ АБ «Порто-Франко», якими визначено порядок відчуження активів товариства,без відповідного рішення Загальних зборів Банку та без погодження НБУ уклали від імені ОСОБА_7 (діючого на підставі довіреності Банку) та ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» договори факторингу № 1 від 16 серпня 2014 року, № 2 від 22 серпня 2014 року, № 3, № 4 та № 5 від 26 серпня 2014 року, внаслідок яких заволоділи активами ПАТ АБ «Порто-Франко» (в тому числі майновими правами за 12 кредитними договорами, які, в свою чергу, за кредитним договором № 47 від 10 квітня 2014 року виступали майновим забезпеченням за кредитом в розмірі 57500000 гривень, отриманим від НБУ для збереження ліквідності Банку) на загальну суму понад 510000000 гривень.

Надалі службові особи ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», діючи за попередньою змовою із службовими особами Банку, у серпні 2014 року легалізували (відмили) вказані активи Банку в особливо великому розмірі шляхом вчинення правочинів нотаріально посвідчених договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, укладеними Банком з фізичними та юридичними особами.
При цьому слідчим суддею встановлено, що в рамках вищезазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року було накладено арешт на перелік нерухомого майна, в тому числі і на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 61,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_2 ) в забезпечення кредитного договору № 1397/2-07 від 30.05.2007 року укладеним між Акціонерним комерційним банком ПОРТО-ФРАНКО (теперішня назва банку ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК ПОРТО-ФРАНКО) та ОСОБА_4 .

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливого цивільного позову чи можливої конфіскації майна, а також з метою застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру, у даному кримінальному провадженні накладено арешт на зазначене у клопотанні майно.
При цьому, відповідно до ухвал Апеляційного суду м.Києва від 11.03.2015 року та 03.06.2015 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно залишено без змін.
Як зазначено Апеляційним судом міста Києва у вищевказаних ухвалах, судом першої інстанції вірно визначено, що арештоване майно виступає предметом кримінального правопорушення і набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому накладений арешт відповідає засадам розумності та співмірності.
В той же час, як зазначає заявник, зважаючи на визнання недісним Господарським судом м.Києва договорів відступлення права вимоги, за яким право вимоги на нерухоме майно ПАТ АБ «Порто-Франко» переходило до ТОВ ««ФК «Топ-Фінанс», та подальшу реалізацію права вимоги на заставне майно ПАТ АБ «Порто-Франко» на привселюдних електронних торгах, ТОВ ««ФК «Дніпрофінансгруп» на законних підставах набуло право вимоги на майно, щодо якого просить скасувати арешт, в той же час наявна заборона на його відчуження порушує права юридичної особи на володіння та розпорядження нерухомим майном.
Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
При цьому, доводи сторони заявника, що насьогодні відпала необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, щодо якого йдеться у клопотанні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки останнє досі є предметом розслідуваного кримінального правопорушення та відомості про скасування рішення УНБУ в Одеській області № 30 від 11.08.14 р. щодо заборони передачі активів ПАТ АБ «Порто-Франко» третім особам без відповідного погодження з НБУ, у суду відсутні.
В той же час перевірка законності набуття ТОВ ««ФК «Дніпрофінансгруп» нерухомого майна у власність, шляхом придбання на електронних торгах, може бути здійснена, у даному випадку, тільки повноважною особою (слідчим або прокурором) у кримінальному провадженні, зважаючи на відсутність у суду належним чином посвідчених документів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення щодо розтрати майна, шляхом зловживання службовим становищем, в особливо великих розмірах, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про скасування арешту на нерухоме майно в рамках кримінального провадження № 0000515, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 04.02.2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя :