Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/884/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , фактичного власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0004033 від 16.09.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в якому просив накласти арешт на автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з встановленою забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.
Клопотання обґрунтовано тим, в невстановлений час за адресою: м. Київ, вул. Копилівська, 68, невстановлена особа, незаконно заволоділа автомобілем марки «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 . В ході огляду місця події від 08.11.2017 р. за адресою: м. Київ, вул. Семена Сверстюка, 11-Б, було виявлено та вилучено автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився гр. ОСОБА_5 .
У кримінальному провадженні № 0004033 10.01.2018 р. призначено транспортно - трасологічну експертизу. На даний час, експертиза не виконана та отримано від експертів Київського міського НДЕКЦ клопотання про надання об`єкту дослідження на огляд до експертної установи. Автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 , є предметом вчинення злочину, є доказом злочину. Також, наявні підстави вважати, що автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 , є доказом вчинення злочину, а саме, за допомогою проведення певних слідчих дій та експертиз можливо буде встановити ряд обставин які мають важливе значення для проведення об`єктивного досудового розслідування, а саме, достовірно встановити ідентифікуючі номери даного транспортного засобу, що буде сприяти встановленню первинного власника автомобіля та повернення автомобіля в його власність. Автомобіль «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 визнаний 10.01.2018 р. речовим доказом, про що винесено відповідну постанову. Враховуючи вищезазначені обставини, у кримінальному провадженні № 0004033 від 16.09.2017 р. слідчий повторно звернувся з вищезазначеним клопотанням до суду.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 внесене до суду клопотання підтримав.

ОСОБА_5 , як фактичний власник майна, в якого також був вилучений транспортний засіб, в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, при цьому зазначив, що не перешкоджає кримінальному провадженню, бажає сприяти у досудовому розслідуванні, на першу вимогу готовий надати транспортний засіб на проведення необхідний дій.

У судовому засіданні передставник потерпілого адвокат ОСОБА_4 внесене до суду клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, надав свої пояснення з приводу клопотання про накладення арешту

Заслухавши слідчого, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, у зв`язку з наступним.

Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Автомобіль було вилучено без відповідного судового рішення, що не заперечувалось стороною обвинувачення та про що також було зазначено адвокатом ОСОБА_8 в протоколі огляду місця події від 08.11.2017 р., а відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучення транспортного засобу мало відбуватись у порядку тимчасового вилучення майна, передбаченому главою 16 КПК України.

23.01.2018 р. слідчий СВ Подільського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_6 , повторно, в межах кримінального провадження, внесеному до ЄРДР під № 0004033 від 16.09.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з встановленою забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Судом було досліджено Ухвалу Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/14725/17 від 10.11.2017 р. та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017 р.
Так, 10.11.2017 р. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/14725/17 клопотання слідчого про арешт майна було задоволено.
Відповідно до Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017 р. апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 було задоволено, Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 10.11.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004033 від 16.09.2017 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Подільського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_10 , про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене за протоколом огляду місця події від 08.11.2017 р., а саме автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_11 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 скасовано, постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , із встановленою забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном відмовлено.
Під час розгляду колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва було встановлені обставини за яких:
«…Разом з тим, дослідивши обставини кримінального провадження, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов до помилкового висновку про необхідність в накладенні арешту на автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_11 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки власнику майна ОСОБА_5 в кримінальному провадженні №0004033 від 16.09.2017 року станом на даний час не повідомлено про підозру, при цьому підстав, передбачених ч. 4 ст. 170 КПК України за матеріалами судового провадження не вбачається.
Окрім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
На підставі викладеного колегія суддів ставиться критично до тверджень слідчого та прокурора про те, що вилучений під час обшуку автомобіль, має доказове значення в даному кримінальному провадженні.
Зокрема, оскільки автомобіль у встановленому порядку не визнаний органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення на них арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи викладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.
Як встановлено колегією суддів, надані матеріали клопотання не містять процесуальних документів, що підтверджують належність ОСОБА_5 до категорії осіб, вказаних в ст. 170 КПК України в якості власника майна, на яке може бути накладено арешт.
Так, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Разом з тим, є слушними доводи апелянта щодо відсутності у сторони обвинувачення достовірних даних того, що автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , є об`єктом кримінального правопорушення або отриманий внаслідок злочинної діяльності.
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження…»
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
При розгляді даного клопотання враховується той факт, що 10.01.2018 р. вилучений автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню № 0004033.

Станом на час розгляду клопотання про арешт майна в суді, до суду не надано відомостей стосовно особи до якої висунуто підозру.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
У відповідності до п. 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В судовому засіданні стороною обвинувачення, станом на час розгляду клопотання про накладення арешту в суді, з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, не є також переконливою розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження. А відтак, в судовому засіданні стороною обвинувачення не була доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 167 - 168, 170 - 173, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0004033 від 16.09.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, про накладення арешту на майно відмовити;

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1