АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/363/17 Номер провадження 11-кп/786/839/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000107 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької обл., який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

3.02.2016 Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного 3.02.2016 Харківським районним судом Полтавської області та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 3.04.2017 приблизно о 09:30 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, повторно, таємно, шляхом вільного доступу поблизу приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 , викрав належний потерпілому ОСОБА_9 велосипед вартістю 1080 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений, мотивуючи тим, що він є сиротою, має діда похилого віку, який потребує його допомоги по утриманню господарства, визнає свою вину у вчиненому злочині, просить пом`якшити покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, при цьому захисник просив зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2017 до 20.06.2017, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині визнав, фактичні обставини провадження учасниками не оспорювалися, через це суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Тому колегія суддів згідно ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряє фактичні обставини кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як повторне таємне викрадення чужого майна, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та обвинуваченим не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину проти власності, новий злочин вчинив протягом іспитового строку, за місцем роботи характеризується посередньо, суспільно-корисною працею не займається; думку потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні; наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів, окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, визнання вини у вчиненому злочині, те, що новий злочин обвинувачений вчинив протягом іспитового строку, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи (а.п.1).

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Твердження обвинуваченого про неврахування судом обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку є безпідставними.

Так суд першої інстанції врахував щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання, а щодо відшкодування шкоди потерпілому твердження обвинуваченого є необгурнтованими, так як шкода, завдана злочином, була відшкодована не обвинуваченим, а шляхом повернення потерпілому працівниками поліції велосипеда, який останніми був вилучений у обвинуваченого, що підтвердив сам ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції. Через це суд правильно не врахував добровільне відшкодування завданого збитку як пом`якшуючу обставину.
Доводи обвинуваченого про те, що він допомагає дідові похилого віку по утриманню господарства колегія суддів враховує, проте на правильність прийнятого рішення це не впливає.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину протягом іспитового строку свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення через це суд такі дії розцінює як порушення умов застосування ст. 75 КК України, а тому повторне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не максимального покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2017 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4