Справа № 159/461/17 Провадження №11-кп/773/379/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000033 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою - спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні 2 осіб, раніше не судимого,
Засуджено:
- за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту затримання у зв`язку з приведенням вироку до виконання.
Прийнято відмову потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від цивільних позовних вимог, провадження у справі в частині цих позовних вимог закрито відповідно до положень ст.ст.205, 206 ЦПК України.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд
В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він о 05 год. 00 хв. 01.03.2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області у напрямку: зі сторони вул. Володимирської м. Ковеля Волинської області в напрямку м. Луцька, проявив безпечність, неуважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, в момент виявлення перешкоди пішохода - на проїзній частині дороги, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух та скоїв наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_12 , яка перебувала у вертикальному положенні і стояла на проїзній частині дороги біля бордюрного каменю навпроти буд. № 144 по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області. В результаті дорожнього транспортної пригоди потерпіла за висновком СМЕ № 44 від 12.04.2016 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості стосовно живої особи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що стало причиною її смерті. У прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали, стало грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_7 як водієм наступних пунктів ПДР України, затверджених постановою КМ України № 1 306 від 10.10.2001 року:
- п. 2.3 «б», згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
- п. 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок таким що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Вважає, що судом при обранні міри покарання обвинуваченому не в повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Зокрема, що від його злочинних дій, вчинених в стані алкогольного сп`яніння, настали тяжкі та незворотні наслідки смерть особи.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважають, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного судом покарання, просять звільнити ОСОБА_7 із покарання з випробовуванням відповідно до ст.75 КК України та покласти на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України без застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. Зазначають, що судом при обранні покарання не враховано те, що потерпілі просили не позбавляти обвинуваченого волі. Також вважають, що судом безпідставно взято до уваги те, що ОСОБА_7 тричі притягався до адміністративної відповідальності, оскільки станом на 01.03.2016 року ОСОБА_13 вважався таким, що не піддавався адміністративному стягненню. Також вказують на те, що судом належним чином не вмотивував необхідність застосування додаткової міри покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке покарання не є обов`язковим відповідно до ч.2 ст.286 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які свою апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника заперечив, представника потерпілих, який апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника підтримав, апеляційну скаргу прокурора просив відхилити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора, до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 , ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оціненими судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за частиною другою статті 286 КК України і ніким не оспорюються.
Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не вказано та не в повній мірі враховано дані, що характеризують особу засудженого, обставини, які пом`якшують покарання та обставини справи, які давали підстави для застосування ст.75 КК України.
Так, по справі встановлено, що ОСОБА_7 вину визнав повністю, виключно позитивно характеризується по місцю проживання; не уникав спілкування з потерпілими задля вибачень та висловлення бажання допомогти у трагічній ситуації, що сталась, здійснює догляд за двома інвалідами 1 групи особами похилого віку, має задовільний стан здоров`я, двох утриманців: малолітню дитину та непрацездатну дружину, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.
Добровільно відшкодував потерпілим майнові збитки та моральну шкоду, завдану злочином, повністю, що підтверджується розписками потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У зв`язку з чим потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 подали до апеляційного заяви, в яких просили змінити призначене ОСОБА_7 покарання та застосувати щодо нього інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таку позицію представник потерпілих підтримав в суді апеляційної інстанції.
Отже, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
За таких обставин, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, який вину визнав повністю, виключно позитивно характеризується по місцю проживання; не уникав спілкування з потерпілими задля вибачень та висловлення бажання допомогти у трагічній ситуації, що сталась, здійснює догляд за двома інвалідами 1 групи особами похилого віку, має задовільний стан здоров`я, двох утриманців: малолітню дитину та непрацездатну дружину, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, відшкодував завдану шкоду, думку потерпілих, які жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають і просять призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливо без ізоляції від суспільства, із звільненням його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку суду апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.
Що стосується клопотання захисника та обвинуваченого про зміну вироку в частині застосування додаткового покарання, а саме, позбавлення права керування транспортними засобами то воно не заслуговує на увагу. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 злочин вчинив будучи в стані алкогольного сп`яніння, позицію усіх трьох потерпілих, які не пробачили останнього, наслідки, що настали і обрав обвинуваченому покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк, з чим погоджується і апеляційний суд.
При цьому, з врахуванням вказаних обставин, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше притягався до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, однак вину визнав повністю, виключно позитивно характеризується по місцю проживання; не уникав спілкування з потерпілими задля вибачень та висловлення бажання допомогти у трагічній ситуації, що сталась, здійснює догляд за двома інвалідами 1 групи особами похилого віку, має задовільний стан здоров`я, двох утриманців: малолітню дитину та непрацездатну дружину, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, відшкодував завдану шкоду, думку потерпілих, які жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають і просять призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином, повністю спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
За таких обставин підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку щодо ОСОБА_7 із призначенням останньому більш суворого покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404, 407, 415 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуваним строком на 3 роки.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: