Справа № 750/4301/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/334/2018
Категорія - ст. 124 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 05 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001773, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2018 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Чернігова, тимчасово не працюючої, перебуваючої в цивільному шлюбі, в силу ст.89 КК України не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , -

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2018 року ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати рішення суду та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

В обґрунтування викладених ним вимог вказує на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не були всебічно з`ясовані обставини вчиненого кримінального правопорушення. Зокрема стверджує, що обвинувачена вдарила потерпілого ОСОБА_7 ножем з метою захисту від небезпечного посягання, а оскільки вона перебувала у стані сильного душевного хвилювання внаслідок дій потерпілого, втекти чи покликати на допомогу ОСОБА_10 , батька потерпілого, який в цей час знаходився в квартирі, вона не могла. Вказує, що протокол проведення слідчого експерименту від 06 березня 2017 року та відеозапис до нього за участю свідка ОСОБА_10 , безпідставно покладений в основу доказової бази при винесенні вироку, оскільки даний свідок відмовився від дачі показань під час розгляду справи в суді, що унеможливило перевірку інформації здобутої під час проведення слідчого експерименту за його участі. Звертає увагу колегії суддів на те, що в даному випадку дії обвинуваченої ОСОБА_9 слід вважати необхідною обороною, оскільки з боку потерпілого ОСОБА_7 мало місце вчинення суспільно небезпечного посягання і створення подальшої (продовжуваної) реальної загрози заподіяння їй шкоди.

Суд першої інстанції встановив, що 05 березня 2017 року, приблизно о 20 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кухні квартири АДРЕСА_3 , висловлюючи погрозу життю та здоров`ю ОСОБА_9 , з мотивів неприязних відносин, умисно наніс останній не менше 2 ударів в область голови та правої нижньої кінцівки, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та правої нижньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Сприймаючи дії ОСОБА_7 як реальну загрозу для її життя та здоров`я, не маючи змоги через обмежений вільний простір кухні та фізичну перевагу ОСОБА_7 іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди її здоров`ю, захищаючись від суспільно-небезпечного діяння з боку ОСОБА_7 , який наносив їй удари, ОСОБА_9 з метою самозахисту та подальшого припинення протиправних дій потерпілого, невірно оцінивши небезпечність посягання та обстановку захисту, маючи при цьому реальну можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, з мотивів самозахисту, нанесла ОСОБА_7 ножем, який випадково знаходився біля неї, один удар в область живота, чим спричинила йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням петлі тонкого кишківника і прядки великого сальника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №251 від 03 квітня 2017 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 , обвинувачену ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти вимог, викладених в цій скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги встановлено, що вина ОСОБА_9 у вчиненні умисного заподіяння тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

В Постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» вказано, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме вона полягає.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги були дотримані в повному обсязі.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, та в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України не визнала, та показала, що проживає з потерпілим та його батьком, який в день вчинення кримінального правопорушення був вдома. 05 березня 2017 року близько 20 год. 00 хв. повернувшись додому та перебуваючи з ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння в них виникла сварка, в ході якої потерпілий, який до цього неодноразово її бив, наніс їй два удари, штовхав, та словесно погрожував вбивством. Коли ОСОБА_7 почав наступ на неї, то вона схопила ніж, що лежав поруч, і вдарила ним потерпілого, щоб захиститися, вказуючи про те, що іншої можливості уникнути нападу на той час у неї не було.

Вищенаведені показання обвинуваченої були підтверджені показаннями потерпілого ОСОБА_7 , наданих ним в судовому засіданні суду першої інстанції та під час розгляду справи в апеляційному суді, з яких вбачається, що він є співмешканцем обвинуваченої. Неодноразово, після вживання алкогольних напоїв траплялись випадки, коли він завдавав їй тілесних ушкоджень. 05 березня 2017 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у них з обвинуваченою стався конфлікт, в ході якого він наніс останній удар ногою по лівій нозі, кулаком в область ока, та мав намір продовжувати, але обвинувачена вдарила його ножем, який лежав під рукою, через 1-2 секунди після удару в обличчя. Вважає дії обвинуваченої необхідною обороною, претензій до неї не має і просив ухвалити виправдовувальний вирок.

Вищенаведені показання обвинуваченої ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 узгоджуються з даними, які містяться в протоколах слідчих експериментів від 17 березня 2017 року, які проводились за їх участі (а.к.п. 110-111, 114-115).

Так, зокрема вина ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ст. 124 КК України кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який хоча і відмовився від дачі показань під час розгляду справи в суді, однак надав їх під час проведення слідчого експерименту від 05 березня 2017 року, які зафіксовані в протоколі проведення слідчої дії, з якого вбачається, що він проживає зі своїм сином та його співмешканкою ОСОБА_9 , яка зловживає спиртними напоями. 06 березня 2017 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи вдома, він чув як ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сварились на кухні, а коли туди прийшов, то побачив, що ОСОБА_9 вхопила ніж та раптово нанесла ним удар в живіт ОСОБА_7 , після чого підбіг до останньої та забрав ножа, а потім викликав карету швидкої допомоги.

Крім того, суд першої інстанції свої висновки про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, окрім вищевикладених показань, обґрунтував відомостями, що містяться у: протоколі огляду місця події від 06 березня 2017 року з план-схемою та фотознімками до нього, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_3 було виявлено ніж, та зроблено змиви слідів бурого кольору з одвірків на кухні; висновку експерта №192 від 30 березня 2017 року, згідно якого, на клинку ножа, вилученому при огляді місця події, виявлена кров людини, що може належати обвинуваченому; висновку експерта №193 від 30 березня 2017 року, відповідно до якого речовина, виявлена при огляді місця події, є кров`ю людини, що може належати як потерпілому, так і обвинуваченій; протоколі огляду місця події від 05 березня 2017 року з фотознімками до нього, відповідно до якого були вилучені речі потерпілого ОСОБА_7 з плямами бурого кольору на них, та футболку з прорізом в області живота; висновках експерта №№ 189, 190, 191 від 30 березня 2017 року, з яких вбачається, що на чоловічих трусах, спортивних штанях та чоловічій майці, які належать потерпілому, знайдена кров людини, що може належати потерпілому; висновку експерта № 214 від 14 березня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя та правої нижньої кінцівки, котрі виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару, по давності утворення можуть відповідати даті 05 березня 2017 року, і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; висновку експерта №251 від 27 березня 2017 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкоджені у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням петлі тонкого кишківника і прядки великого сальника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, а вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії гострого предмету, що має колючо-різальні властивості, по давності утворення, можуть відповідати даті 05 березня 2017 року, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та не могли утворитись в результаті нахромлення на лезо ножа за обставин, коли інша особа тримала ніж в руці в направленні лезом до потерпілого; виписці із медичної карти № 582, ОСОБА_9 , з якої вбачається, що 05 березня 2017 року о 22 год. 20 хв. вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін кримінального провадження в судовому засіданні, надав належну оцінку дослідженим доказам та виклав їх критичний аналіз, на підставі яких обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Кваліфікуючи дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ст. 124 КК України, суд встановив, в чому саме та яким чином виражалось посягання потерпілого від якого обвинувачена захищалась, прийняв до уваги, що потерпілим ОСОБА_9 протягом їх конфлікту також наносились тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 214 від 14 березня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та врахував ту обставину, що конфлікт між ними відбувався за наявності в квартирі свідка ОСОБА_10 , до якого вона мала змогу звернутись за допомогою в такій ситуації, однак не зробила цього, вдавшись до більш радикальних дій, які виразились у нанесенні потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження ножем, який знаходився біля неї.

Так, фактичні обставини кримінального провадження свідчать, що дії обвинуваченої ОСОБА_9 мали умисний протиправний характер, а тому відповідальність за заподіяну шкоду повинна наставати на загальних підставах, як за умисний злочин.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 про невідповідність кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 124 КК України, так як злочин було вчинено в стані необхідної оборони, не знаходить свого обґрунтування та спростовуються вищенаведеними доказами, які судом першої інстанції були досліджені з дотримання в вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Доводи сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_10 , які були надані ним під час проведення слідчого експерименту та викладені в протоколі проведення даної слідчої дії, не можуть бути взяті до уваги та покладені в основу вироку, оскільки останній відмовився від дачі показань під час розгляду справи в суді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки даний свідок є батьком потерпілого ОСОБА_7 , та у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України свідок має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї.

При цьому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийняв до уваги дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 06 березня 2017 року з відеозаписом до нього, який був проведений за участю свідка ОСОБА_10 , оскільки даний доказ був предметом дослідження під час розгляду справи в суді, під час якого було здійснено перегляд відеозапису вищевказаної слідчої дії, після чого, як вбачається з журналу судового засідання від 24 листопада 2017 року, жоден з учасників процесу не заявив заперечень щодо його належності та допустимості.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про необхідність закриття провадження по справі в зв`язку з позицією потерпілого ОСОБА_7 в суді першої інстанції про необхідність постановлення відносно ОСОБА_9 виправдувального вироку, оскільки прийняття такого рішення можливе лише під час кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, однак дане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України до таких не відноситься.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність врахування позиції потерпілого ОСОБА_7 по відношенню до обвинуваченої при призначенні їй виду та міри покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_9 виду та міри покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, та наслідки, які настали в зв`язку з його вчиненням, характер кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, яка тимчасово не працює, має формально позитивну характеристику за місцем реєстрації, її вік, стан здоров`я та матеріальний стан, притягнення до адміністративної відповідальності, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а тому, на переконання колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт.

Всі обставини, які слід врахувати під час визначення міри та виду покарання, місцевим судом були враховані та, на думку колегії суддів, ним в повній мірі були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б як наслідок тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4