1Справа № 335/9587/17 1-кс/335/6418/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,
В обґрунтування клопотання вказав, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2016 задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .
Заявник вважає, що на теперішній час підстави для подальшого обмеження власника вилученого майна ОСОБА_5 у користуванні вилученим майном відсутні.
Таким чином, на теперішній час встановлене ухвалою слідчого судді від 11.03.2016 обмеження власника вилученого майна у користуванні ним є безпідставним та необґрунтованим з огляду на відсутність відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно є предметом чи знаряддям вчинення злочину. Тобто ті обставини, які слугували підставою для накладення судом арешту, фактично перестали існувати.
У судовому засіданні заявник підтримав клопотання про скасування арешту та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Заслухавши пояснення представника заявника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту з майна та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
24.02.2016 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшло інформація про телефонний дзвінок ОСОБА_5 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , померла ОСОБА_6 , 1939 року народження. З метою перевірки обставин смерті ОСОБА_6 працівниками поліції здійснено виїзд за вказаною адресою, в подальшому за даною адресою виявлено труп ОСОБА_6 , без явних ознак насильницької смерті. 24.02.2016 лікарем ОСОБА_7 було видано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , в якому зазначено причину смерті церебральний атеросклероз 3-го ступеню, при цьому, ні судово-медичний, ні патологоанатомічний розтин трупу ОСОБА_6 не проводився.
11.04.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено спадковий договір, за яким ОСОБА_8 (набувач) зобов`язується виконувати передбачені в цьому договорі розпорядження ОСОБА_6 (відчужувача), і в разі її смерті набуває право власності на предмет договору квартиру АДРЕСА_1 . 02.02.2016 даний договір між сторонами було розірвано через непорозуміння які виникали між ними.
02.02.2016 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області звертався ОСОБА_9 із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомого чоловіка, який погрожує йому та вимагає розірвати договір довічного утримання із ОСОБА_6 .
05.02.2016 ОСОБА_6 за своїм місцем свого мешканням. видано генеральну довіреність на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , якою ОСОБА_6 доручає вказаним особам розпорядитись власним житловим помешканням.
17.02.2016 між ОСОБА_10 , яка діє від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу № 398 квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_12 .
Під час досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, зокрема: огляд спірної квартири, допит свідків, проведено судово-медичну експертизу трупу ОСОБА_6 від 19.04.2016, згідно якої причину смерті ОСОБА_6 встановити не вдалось.
У зв`язку із тим, що органом досудового розслідування не встановлено ознак насильницької смерті ОСОБА_6 , однак в ході розслідування здобуто достатньо доказів того, що право власності на належну ОСОБА_6 квартиру було набуто внаслідок шахрайських дій слідчим ОСОБА_13 прийнято рішення про зміну кваліфікації злочину.
Відповідно до постанови від 27.02.2017 потерпілою стороною визнано Запорізьку міську раду, адже як зазначено в постанові ОСОБА_6 близьких родичів, які входять до кола спадкоємців за законом не мала.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2016, який укладено між ОСОБА_6 , в інтересах якої діяла ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони, та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріальної округу ОСОБА_12 , належить на праві власності ОСОБА_5 .
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Своєю чергою, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.
За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Поряд із цим, статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За нормою пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з пунктом 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Як встановлено слідчим суддею, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , перешкоджає останній вільно розпоряджатись належним їй майном, органом досудового розслідування створено у цьому перешкоди.
За змістом прийнятої слідчим суддею ухвали від 11.03.2016, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 було накладено відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема як на предмет, що може бути об`єктом кримінального правопорушення.
При цьому підстав для збереження арешту майна в межах проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не встановлено.
Так, заявник вказує, що в ході досудового розслідування слідством не отримано жодних об`єктивних даних, які б свідчили, що вищевказане нерухоме майно являється предметом будь-якого кримінального правопорушення.
Доказів протилежного слідчому судді не надано.
Таким чином, на теперішній час встановлене ухвалою слідчого судді від 11.03.2016 обмеження власника вилученого майна у користуванні ним є безпідставним та необґрунтованим з огляду на відсутність відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно є предметом чи знаряддям вчинення злочину.
Також варто відзначити, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Прокурором у судовому засіданні не зазначено, яке саме доказове значення для досудового розслідування кримінального провадження має квартира АДРЕСА_1 та яким саме критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України вона відповідає.
Згідно зі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2016 на квартира АДРЕСА_1 , з огляду на що задовольняє клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ?