АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Озерного Житомирського району Житомирської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у термін відбуття покарання строк його перебування під вартою з 25.08.2016 по 19.05.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 12.08.2016 в період часу між 18 - 19 годинами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні жилої кімнати двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел направлений на вчинення умисного вбивства, підійшов до ліжка, на якому лежала його нерухома матір ОСОБА_11 , 1937 року народження, яка внаслідок перенесеного інсульту була паралізованою і не могла самостійно пересуватись, та, на грунті особистих уявлень про евтаназію, вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме: умисно накрив подушкою обличчя своєї матері та почав її душити. В результаті вчинення своїх протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв своїй матері тілесні ушкодженя у виді: двох синців на обличчі; дрібно-цяткових крововиливів на обличчі та синців на правій руці; крововиливів в слизовій оболонці повік та крововиливів в сполучно- тканинній оболонці очей; набряку головного мозку; двобічних переломів ребер; крововиливів в м`які тканини спини ліворуч; крововиливів під лівою плеврою; набряку легень, внаслідок отримання яких потерпіла ОСОБА_11 померла на місці.

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України та призначити покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, мотивуючи тим, що умислу позбавляти матір життя він не мав і не душив її подушкою.

Крім того, звертає увагу на безпідставність посилання суду у вироку на дані аудіо-, відео контролю від 20.08.2016, оскільки вони здобуті у спосіб, що суперечить КПК України;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 порушує питання про зміну судового рішення через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що виразилось у суперечностях в доказах, які мають істотне значення та просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України, призначивши відповідне покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з урахуванням того, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, має проблеми зі здоров`ям та щиро розкаюється у вчиненому.

Апелянт зазначає, що саме неповнота викладених у вироку суду показань обвинуваченого та перекручування показань потерпілої стала підставою для неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, коли як його дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Звертає також увагу на те, що судом належим чином не оцінено висновки судово-медичних експертиз, які містять суперечності між собою щодо механізму спричинення постраждалій тілесних ушкоджень. Стверджує, що висновки первинної додаткової експертизи мають бути оцінені критично, як такі, що не обґрунтовані будь-якими доказами.

Крім того, апелянт просить дослідити повторно, шляхом прослуховування аудіозапису судового засідання, наступні докази, зокрема: показання обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 та експертів;

- потерпіла ОСОБА_9 порушує питання про зміну судового рішення в частині кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки він вчинив вбивство з необережності, а не умисне вбивство, як про це зазначено в вироку. Крім того, просить призначити обвинуваченому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги визнавальні показання обвинуваченого щодо вчинення ним злочину з необережності, висновки судово-медичної експертизи проведеної експертом ОСОБА_13 , щодо механізму заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, а її показання, викладені у вироку, не відповідають тим, які вона давала в суді першої інстанції;

- прокурор у кримінальному провадженні, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, порушує питання про скасування судового рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить, дослідивши характеризуючі дані на ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким засудити останнього за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повному обсязі виконано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та не враховано, що останній вчинив особливо тяжкий злочин щодо особи похилого віку, яка перебувала в безпорадному стані, перебуваючи, при цьому, в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, звертає увагу на відсутність посилань у вироку як на учасника судового процесу іншого державного обвинувача, а саме прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_10 .

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_14 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, що не перешкоджає проведенню судового розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційних скарг останніх та потерпілої ОСОБА_9 в повному обсязі та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, міркування прокурора в підтримку апеляційних вимог прокурора в кримінальному провадженні та безпідставність інших апеляційних вимог, думку потерпілої ОСОБА_9 про задоволення в повному обсязі її апеляційної скарги та апеляційних скарг обвинуваченого та сторони захисту, та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, повторно дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про перекваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 119 КК України і призначення покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не належать, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано в повному обсязі.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне позбавлення життя людини, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечуючи факту спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 , не визнав себе винуватим в частині пред`явленого йому органом досудового розслідування обвинувачення та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України і показав, що у його матері ОСОБА_11 стався інсульт, у звя`зку з чим вона не могла ходити. 12.08.2016 він двічі робив ОСОБА_11 реанімаційні дії, зокрема масаж серця та штучне дихання. Оскільки він стояв на одній нозі, йому прийшлося сісти на потерпілу і робити їй штучне дихання. Так як мати потребувала постійного догляду, він погано спав і, після реанімаційних заходів, для того, щоб розслабитися, випив горілки. Коли знов пішов до ОСОБА_11 , перечепився хворою ногою через собачку, впав на матір і, на деякий час, втратив свідомість. Коли прийшов до тями, побачив, що потерпіла не дихає, вона задихнулась під його животом. Одразу ж він знову почав робити потерпілій реанімаційні заходи, які не дали ніякого результату. Коли впевнився, що ОСОБА_11 померла, він подзвонив до дядька, а потім викликав швидку допомогу та поліцію. Родичам він сказав, що накрив потерпілу подушкою, оскільки йому було соромно зізнатись в тому, що він її задушив своїм животом.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за обставин наведених в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які вона дала в ході судового розгляду в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_11 являється її бабусею, після інсульту її паралізувало і догляд за нею здійснював її батько ОСОБА_7 . Про обставини смерті ОСОБА_11 їй відомо зі слів ОСОБА_7 , який зателефонував зранку і, в ході розмови, повідомив, що зробив матері евтоназію. У ОСОБА_11 з ОСОБА_7 були дуже добрі відносини, коли бабуся перебувала у лікарні, батько приносив їй їжу та ліки.

Допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_14 показав, що ОСОБА_7 зателефонував йому близько 12 години і повідомив, що ОСОБА_11 померла. Остання давно хворіла, а потім у неї стався інсульт. У ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були нормальні стосунки.

Як вбачається з показань ОСОБА_15 , допитаної судом першої інстанції в якості свідка, 12.08.2016 вона заснула раніше свого чоловіка ОСОБА_7 . Коли спала, то чула як останній дзвонив своєму дядькові ОСОБА_14 , а потім в швидку допомогу та в поліцію, казав, що ОСОБА_11 померла. ОСОБА_7 був трохи випивший і схвильований.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується, зокрема даними:

- протоколу огляду місця події від 12.08.2016 з фотознімками до нього, якими зафіксовано місце розташування трупа ОСОБА_11 та наявні на ній тілесні ушкодження;

- висновку судово-медичної експертизи трупа № 03-02/604 від 15.08.2016 про те, що причиною смерті ОСОБА_11 є механічна асфіксія внаслідок удавлення та задушення, що підтверджується видовими ознаками крововиливами в слизові оболонки повік, крововиливами в слизову оболонку губ, численими дрібно-цятковими крововиливами на обличчі, загально-асфіктичними ознаками: рідким станом крові, набряком та емфіземою легень, крововиливами під легеневою плеврою, ознаками мимовільного випорожнення, даними судово-гілстологічної експертизи. Механічна асфіксія відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та могла виникнути від закриття отворів носу та роту. За ознаками трупних явищ, смерть настала за 2-3 доби тому назад від часу проведення експертизи трупа в морзі;

- протоколу огляду трупа в умовах моргу від 15.08.2016 з фотознімками до нього, якими зафіксовано процес розтину та наявні у ОСОБА_11 тілесні ушкодження;

- протоколу № 1294т про результати аудіо-, відео контролю особи від 20.08.2016, яким зафіксовано діалог ОСОБА_7 з ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 та факт визнання ОСОБА_7 вбивства своєї матері ОСОБА_11 ;

- висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 03-01/604/2 від 09.11.2016, проведеної з урахуванням допиту підозрюваного від 31.10.2016 та даних протоколу проведення слідчого експерименту від 01.11.2016, в тому числі, зафіксованих на електронному носії інформації.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_17 підтримав даний ним висновок додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 09.11.2016, зазначивши, що переломи третього ребра зліва і справа виникли за життя, а інші після або посмертно, в різні проміжки часу, та зазвичай отримуються від дії тупих предметів. Самостійно ОСОБА_11 не могла завдати собі такі тілесні ушкодження.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства і його дії за ч.1 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковано правильно, а тому доводи обвинуваченого, його захисника та потерпілої ОСОБА_9 про необхідність кваліфікувати його дії за ст. 119 КК України, оскільки умислу на спричинення смерті потерпілої ОСОБА_11 він не мав, злочин вчинив з необережності, так як впав на останню і втратив свідомість, а вона задихнулась під його животом, не узгоджуються з встановленими обставинами провадження.

Версія подій, на яку посилається сторона захисту, в повному обсязі спростована висновком додаткової судово-медичної експертизи № 03-01/604/2 від 09.11.2016, проведеної у зв`язку з наданням обвинуваченим ОСОБА_7 показань про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 він наніс ненавмисно та відтворенням механізму їх спричинення в ході слідчого експерименту.

Зокрема, як вбачається з висновків даної експертизи, виникнення синця на носі у вигляді півмісяця та довгастого в горизонтальному напрямку синця на верхньому повіці правого ока від «ляпасів» долонею руки по щоках, а також при здійсненні такої складової реанімаційних заходів, як дихання рот в рот, як показав ОСОБА_7 при слідчому експерименті неможливе, на що вказують локалізація та властивості зазначених ушкоджень, а також механізм дій останнього. Виникнення переломів ребер за обставин, наведених ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, неможливе на що вказує характер, локалізація виявлених переломів та дані судово-гістологічної експертизи, а саме: при реанімаційних діях порушення цілісності тканин грудної клітки відбуваються з іншою локалізацією та їх характером; дані експертизи трупа та судово-гістологічної експертизи вказують на те, що переломи ребер виникли в різні проміжки часу. Виникнення механічної асфіксії у ОСОБА_11 за обставин, вказаних ОСОБА_18 , неможливе, на що вказує: наявність синців в ділянці носу та верхнього повіка правого ока, які за таких обставин виникнути не могли; в такому положення, як показав ОСОБА_18 , його тіло обов`язково повинно було сповзти донизу на підлогу, так як скелетні м`язи при втраті свідомості розслабляються. Синці в ділянці правого передпліччя та правого променево-зап`ясткового суглобу могли виникнути від дії пальців рук нападника (нападників) при вчиненні опору потерпілою. Синець на носі та на верхньому повіці правого ока потерпілої не могли виникнути навіть від щільного контакту з животом ОСОБА_7 , на що вказує їх характер та локалізація. Виникнення синця на носі найбільш ймовірне від дії кінцевої частини одного з пальців рук нападника, на що вказує його форма. Синець на верхньому повіці правого ока не має виражених ідентифікуючих ознак, що не виключає можливості виникнення від дії пальців рук нападника (нападників).

Сумніви сторонни захисту щодо обгрунтованості наведених у висновку додаткової судово-медичної експертизи № 03-01/604/2 від 09.11.2016 даних, будь-якими доказами не підтверджені.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги висновок № 22 від 23.03.2017 спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_13 , оскільки він спростовується матеріалами кримінального провадження, в тому числі висновками судово-медичної експертизи трупа № 03-02/604 від 15.08.2016 та додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 03-01/604/2 від 09.11.2016.

На наявність умислу у ОСОБА_7 направленого на заподіяння смерті ОСОБА_11 вказують також і дані протоколу № 1294т від 20.08.2016 про результати аудіо-, відео контролю особи ОСОБА_7 , якими зафіксовано діалог останнього з ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , в ході якого обвинувачений підтвердив факт умисного протиправного заподіяння смерті своїй матері. Дані негласні слідчі дії проведені відповідно до вимог процесуального закону, зокрема ст.ст. 246-256 КПК України, а тому посилання обвинуваченого на їх недопустимість, є недоречним.

Зважаючи на встановлені вище обставини та правові позиції ВСУ, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство своєї матері ОСОБА_11 , а тому в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_7 про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_11 об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують його версію подій, а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту з метою зменшення відповідальності за вчинене і, як наслідок, призначення більш м`якого покарання.

Що стосується призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, його відношення до вчиненого, при не встановлені обставин, що пом`якшують покарання останнього та при наявності обствин, що його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді реального позбавлення волі, яке є наближеним до мінімального.

З огляду на наведене, колегією суддів не беруться до уваги твердження прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості, оскільки обставини наведені апелянтом в апеляційній скарзі в повній мірі були враховані судом при винесенні вироку і не слугують підставами, з урахуванням встановлених в провадженні обставин в їх сукупності, для призначення останньому більш суворого покарання. На думку колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає загальним засадам призначення покарання і його меті, є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, в період з 20.05.2017 по 20.06.2017 включно.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що резолютивна частина вироку суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, зокрема не містить рішення щодо долі речових доказів, однак зазначене підлягає усуненню судом першої інстанції в порядку ст. 537 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2017 року, - без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 травня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення її копії.

Головуючий :

Судді :