1кп/336/454/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 листопада 2017 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Яблуновиця Оратівського району Вінницької області , громадянина України,з середньою освітою,розлученого,не працює, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
у скоєнні злочину,передбаченого ч.3 ст.408 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
З 01.04.2016 р.до цього часу молодший сержант ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира гармати 1 гарматної артилерійської батареї 1 гарматного артилерійського дивізіону.
01.04.2016 р. молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військовій частині польова пошта НОМЕР_1 та призначено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р.(із змінами)визначено,що особливий період-період,що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію(крім цільової)або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації,воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Молодший сержант ОСОБА_4 ,будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
14.04.2017 року під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ,яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 ,молодшого сержанта ОСОБА_4
Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог,молодший сержант ОСОБА_4 ,умисно,з метою ухилитись від військової служби ,в умовах особливого періоду,14.04.2017 р.самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ,яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 ,свої обов*язки не виконував,заходів для повернення до військової частини не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби до 12.08.2017 р.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину та щиро розкаявся у скоєному.Пояснив,що з 01.04.2016 р.за власним бажанням уклав контракт та став до військової служби,яку проходив у в/ч ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .На початку 2017 р.у його сім*ї виникли важкі обставини,а саме захворіли бабуся та мати,які не могли самостійно пересуватися та себе обслуговувати,через що він хотів звільнитися з лав Збройних Сил,в чому йому відмовили.Коли у квітні 2017 р.він приїхав додому у відпустку,то через ці сімейні обставини вирішив після її закінчення до місця служби не повертатися,тому 14.04.2017 р.до розташування військової частини не прибув,жив вдома,доглядав рідних та господарство,а 12.08.2017 р.після його розшуку з*явився до органів військової прокуратури та готовий понести відповідальність за свій вчинок,сприяв слідству.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії по ч.3 ст.408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби,вчинене в умовах особливого періоду,крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину,та враховує відомості про особу обвинуваченого:раніше не судимий,має постійне місце проживання,відповідно до характеристики за місцем служби зарекомендував себе позитивно,мав заохочення.
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
Обставинами,що пом*якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину,наявність на утриманні обвинуваченого хворих матері,батька та бабусі.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості про особу обвинуваченого у сукупності із пом*якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.408 ч.3 КК України для застосування ст.75 КК України,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків уповноваженим органом з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Відповідно до обвинувального акту,процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст.408 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки:періодично з*являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місця роботи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1