УХВАЛА
28 березня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Катеринопіль Черкаської
області, громадянина України, не зареєстрованого, без
місця проживання,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 08 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року, остаточно призначено йому покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вид та розмір призначеного покарання, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року.
Апелянт просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання по день набрання вироком законної сили. Обвинувачений зазначає, що оскільки положення вищевказаного Закону погіршують становище обвинуваченого, тому суд повинен був застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 08 серпня 2016 року приблизно в 19 год. 00 хв., перебуваючи поблизу Національної бібліотеки України імені І.В. Вернандського, розташованої у будинку № 3 по проспекту Голосіївському в м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до раніше незнайомої йому ОСОБА_8 та ривком руки зірвав з її шиї золотий ланцюжок вартістю 13000 гривень із золотими хрестиком вартістю 2000 гривень та кулоном вартістю 1500 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 16500 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 15 червня 2016 року приблизно в 19 год. 00 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, розташованої поблизу будинку № 3 по проспекту Голосіївському в м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 та ривком руки зірвав з її шиї золотий ланцюжок з кулоном загальною вартістю 15000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 15000 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 23 червня 2016 року приблизно в 15 год. 30 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, розташованої поблизу будинку № 3 по проспекту Голосіївському в м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до раніше незнайомої йому ОСОБА_10 та ривком руки зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком, загальною вартістю 5000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 5000 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 06 липня 2016 року приблизно в 11 год. 45 хв., перебуваючи поблизу будинку № 110 по проспекту Голосіївському в м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до раніше незнайомої йому ОСОБА_11 та ривком руки зірвав з її шиї золотий ланцюжок, вартістю 20000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 20000 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 15 серпня 2016 року приблизно в 23 год. 05 хв., перебуваючи поблизу будинку № 15 по вулиці Академіка Кащенка в м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_12 ззаду та різко, ривком руки схопив її сумку, вартістю 700 гривень, всередені якої знаходився гаманець, вартістю 350 гривень з грошовими коштами в розмірі 3957 гривень та 1 долар США, що згідно курсу Національного банку України станом на 15 серпня 2016 року становило 25 гривень 04 копійки, та духи вартістю 1500 гривень, після чого, з метою подолання волі потерпілої ОСОБА_12 до опору, штовхнув її, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, від чого вона впала на землю, і подолавши таким чином волю потерпілої до опору, відкрито заволодів її майном, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 6532 гривні 04 копійки.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, в повній мірі дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, за місцем попереднього ув`язнення характеризується посередньо.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, суд обґрунтовано визнав обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за попереднім місцем реєстрації скарги від сусідів на нього не надходили.
В той же час, ОСОБА_5 раніше судимий за злочин проти власності і в період іспитового строку знову вчинив аналогічний злочин, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для пом`якшення йому покарання немає.
Призначивши ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд призначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ст. 186 ч. 2 КК України.
Підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.
Одночасно в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язненні з моменту його затримання по день набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року), в разі засудження особи до позбавлення волі, в рамках того самого кримінального провадження їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2016 року часу його фактичного затримання до 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 29 січня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
З огляду на те, що ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) втратила чинність з 21 червня 2017 року, а вирок суду першої інстанції ухвалений 29 січня 2018 року, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_5 про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення по день набрання вироку законної сили відповідно до вищевказаної норми закону не підлягають задоволенню, оскільки принципи, викладені в ст. 5 КК України, стосуються дії в часі закону про кримінальність відповідальність, а положення ст. 72 КК України регулюють порядок зарахування строку покарання.

Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», мотивуючи це тим, що він відбув більше половини строку покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року.
Колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 не ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 12 жовтня 2015 року обвинувачений ОСОБА_5 засуджений Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку три роки.
В той же час, відповідно до оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_5 в період іспитового строку, зокрема 08 червня 2016 року, 23 червня 2016 року, 06 липня 2016 року, 15 серпня 2016 року знову вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3