Постанова
Іменем України
05 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 215/5972/15-к
провадження № 51-669км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Казанджика Республіки Туркменістан, жителя АДРЕСА_1 , судимого за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 1998 року за статтями 94, 198-2 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, звільненого 08 вересня 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 3 дні,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_7 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 16 вересня 2015 року близько 20:00 у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин завдав ОСОБА_8 удар ножем у грудну клітину, умисно вбивши останнього.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , а скаргу прокурора задовольнив: вирок місцевого суду змінив, виключив із його вступної частини посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2011 року і вніс до тієї ж частини посилання на непогашені судимості ОСОБА_7 за вироками цього ж суду від 29 червня 1998 року та 03 грудня 2009 року, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на недоведеність його винуватості, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що не мав умислу на вбивство, а лише намагався налякати потерпілого ножем, який, будучи фізично сильнішим та раніше судимим за убивство, першим напав і наштовхнувся на ніж, після чого ОСОБА_7 одразу викликав швидку допомогу, однак місцевий суд цих доводів не врахував, як не врахував і показань експерта ОСОБА_9 з цього приводу. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на аналогічні доводи сторони захисту і в всупереч вимогам ст. 88 КК включив до вироку місцевого суду дані про попередні судимості ОСОБА_7 . Крім того, засуджений стверджує, що на технічних носіях інформації відсутній аудіозапис початку судових засідань, і вказує на недоліки технічного характеру, допущені, на його думку, під час формування матеріалів кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважав оскаржені судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Загальні вимоги до змісту вироку суду визначено у ст. 374 КПК. Зокрема, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК встановлено, що у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, мотивів, способу вчинення й наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Однак суд першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні 16 вересня 2015 року умисного вбивства ОСОБА_8 особою, котра раніше вчинила умисне вбивство, за що була засуджена вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 1998 року. Цього обвинувачення суд першої інстанції не змінював і визнав його доведеним.
Однак при викладенні фабули обвинувачення, яке суд першої інстанції визнав доведеним, не було зазначено жодних даних про судимість ОСОБА_7 за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 1998 року за вчинення умисного вбивства (ст. 94 КК 1960 року), отже фабула обвинувачення не містить ознаки об`єктивної сторони злочину, котра давала б суду першої інстанції підстави кваліфікувати дії ОСОБА_7 як умисне вбивство, скоєне особою, котра вчинила умисне вбивство (п. 13 ч. 2 ст. 115 КК).
Це порушення згідно з ч. 1 ст. 412 КПК є істотним, і перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги, у зв`язку з чим касаційну скаргу ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Новий розгляд кримінального провадження суду першої інстанції необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, під час якого перевірити інші доводи, наведені в касаційній скарзі ОСОБА_7 , а також урахувати, що строк погашення його судимості за вироком від 29 червня 1998 року, який обчислюється за правилами КК 1960 року, переривався судимостями від 03 грудня 2009 року та від 30 березня 2011 року, погашеними на час вчинення злочину 16 вересня 2015 року.
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою попередження ризику його переховування від суду (оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного засудження за висунутим йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК), ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК, а отже обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення цього питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_7 залишити під вартою до вирішення судом першої інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 діб.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3