Справа №473/3276/17 24.01.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію 2016 році»
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції , застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що має батька інваліда І групи, який є лежачим хворим та потребує постійного догляду. Вказує, що дійсно у нього є сестра 1977 року народження, проте вона мешкає за містом та працює, а тому не може здійснювати належний догляд за батьком.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
28.09.2017 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «Вознесенська ВК-72» про застосування відносно нього Закону України Про амністію у 2016 році.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.є ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань не пов`язаних з позбавлення волі особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, або визнанні інвалідами 1-ї групи, за умови, що в цих батьків не має інших працездатних дітей. Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 має батька -. ОСОБА_7 , 1954 року народження, який є інвалідом 1-ї групи. Але також встановлено, що батьки ОСОБА_5 мають крім сина, ще і доньку ОСОБА_8 , 1977 року народження, яка проживає в с. Матвіївка Миколаївської області, не є інвалідом та є працездатною особою.
Вважав, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього Закону України Про амністію у 2016 році є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали судової справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.є ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань не пов`язаних з позбавлення волі особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, або визнанні інвалідами 1-ї групи, за умови, що в цих батьків не має інших працездатних дітей.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 був засуджений 12.02.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_5 був засуджений за скоєння злочинів середньої тяжкості.
Як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду Миколаївської області, ОСОБА_5 має батька - ОСОБА_7 , 1954 року народження, який є інвалідом 1-ї групи, також встановлено, що батьки ОСОБА_5 мають крім сина, ще і доньку ОСОБА_8 , 1977 року народження, яка проживає в мікрорайоні Матвіївка Центрального району м. Миколаєва, не є інвалідом та є працездатною особою.
Засуджений ОСОБА_5 не надав апеляційному суду доказів того, що батько знаходиться під його опікою відповідно до положень цивільного законодавства та що у нього немає інших працездатних дітей. Отже, встановлені в апеляційному суді обставини не приводять до висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 амністії відповідно до п."є" ст. 1 Закону.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог закону, відмовив засудженому про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Крім того, як вбачається із матеріалів судового провадження ОСОБА_5 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.03.2014 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Тобто, до закінчення іспитового строку ОСОБА_5 знову вчинив умисні злочини, передбачені ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України, за які відбуває покарання на даний час за вироком Заводським районним судом м. Миколаєва від 12.02.2015 року. Таким чином, після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, ОСОБА_5 знову вчинив умисні злочини.Тому відповідно до вимог п.а ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія до нього не застосовується.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532, ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, апеляційний суд,

постановив :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію 2016 році» - без змін.
Головуючий

Судді