Справа №467/1273/17 08.11.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 листопада 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка перебуває під екстрадицій ним арештом ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 ,
особа, яка перебуває
під екстрадиційним арештом ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді відносно громадянина Російської Федерацій ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації, але не більше ніж на дванадцять місяців з дня його затримання.
Ухвалено упродовж екстрадиційного арешту утримувати ОСОБА_5 у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 про застосування екстрадиційного арешту відносно нього.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що ухвала суду про застосування до нього екстрадиційного арешту винесена передчасно, без дослідження всіх обставин справи.
Вказує на те, що судом не прийнято до уваги його особу, а саме те, що він відбуваючи покарання в Арбузинській виправні колонії № 83 Миколаївської області за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.10.2014 р., ухвалою цього ж суду від 17.10.2017 р. звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що він своєю примірною поведінкою заслужив умовно-дострокове звільнення, а тому відсутні підстави вважати, що застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не дасть можливості у примусовому порядку видати його до іншої держави.
Також зазначає, що слідчим суддею не прийнято до уваги те, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована та постійно мешкає його матір ОСОБА_9 , яка не заперечує проти його проживання у вказаній квартирі, яка їй належить на праві приватної власності. Крім того, відповідно довідки ФОП ОСОБА_10 від 27.10.2017 р., з яким він протягом 2007 2014 років, співпрацював на підставі цивільно-правових договорів, даний ФОП готовий прийняти його на постійну роботу з виплатою заробітної плати.
Апелянт зазначає, що санкція ч. 1 ст. 228 КК Російської Федерації передбачає позбавлення волі на строк до трьох років, а ч. 2 ст. 15 КК Російської Федерації передбачає, що злочином невеликої тяжкості визнаються умисні і необережні дії, за вчинення яких максимальне покарання не перевищує трьох років позбавлення волі. Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 78 КК Російської Федерації особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння злочину невеликої тяжкості сплинуло два роки.
ОСОБА_5 вважає, що з урахуванням того, що він затриманий на території України 17.08.2014 р. про, що повідомлена Російська Федерація, а 24.09.2014 р. до Міністерства юстиції України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про його видачу, то з дня його затримання минуло більше трьох років, а отже він не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності на території Російської Федерації у зв`язку з мінуванням строків давності.
Враховуючи наведене, апелянт вказує на те, що відповідно ст. 10 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 р., видача не здійснюється, якщо відповідно особа, згідно із законодавством запитуючої або запитуваної Сторони не підлягає переслідуванню чи покаранню у зв`язку із закінченням строків давності.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
10.10.2014 р. до Міністерства юстиції України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що в провадженні Центрального районного суду м. Тюмень Російської Федерації перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 228 КК Російської Федерації (незаконне придбання та зберігання без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі). Постановою Центрального районного суду м. Тюмень від 27.12.2006 р. ОСОБА_5 змінено запобіжний захід на тримання під вартою та оголошено у розшук.
17.08.2014 р. ОСОБА_5 затриманий працівниками поліції за підозрою у скоєнні на території України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.10.2017 р. ОСОБА_5 звільнено умовно-достроково з місць позбавлення волі.
Відповідно наказу Міністра юстиції ОСОБА_11 від 16.07.2015 р., ОСОБА_5 необхідно видати Російській Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 228 КК РФ, з відстрочкою фактичної передачі за відбуттям ОСОБА_5 покарання чи звільнення його від покарання.
Засуджений вироком Братського районного суду Миколаївської області від 16.10.2014 р. ОСОБА_5 до 5 років позбавлення волі, ОСОБА_5 відбував покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 Миколаївської області.
19.10.2017 р. заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування екстрадиційного арешту, відносно ОСОБА_5 . Своє клопотання прокурор мотивував тим, що у ході проведення екстрадиційної перевірки встановлено, що ОСОБА_5 документовано паспортом громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 від 14.01.2004 р., останній з питань набуття громадянства України та статусу біженця, а також особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався, за станом здоров`я останній може етапуватись. Інкриміноване правоохоронними органами Російської Федерації ОСОБА_5 діяння відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України, є екстрадиційним, оскільки, передбачає покарання на строк понад 1 рік позбавлення волі. Вказане кримінальне правопорушення не належить до військових злочинів і не має політичного характеру Строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 49 КК України, не закінчився.
Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 584 КПК України, врахував, що ОСОБА_5 притягується до відповідальності правоохоронними органами Російської Федерації за діяння, яке відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання на строк понад 1 рік позбавлення волі, строки, передбачені ст. 49 КК України, на даний час не сплинули, а також те, що є запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу останнього для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину на території держави і проведено екстрадиційну перевірку відносно ОСОБА_5 , при цьому також врахував дані, що характеризують особу ОСОБА_5 , який не має дозволу на постійне мешкання на території Миколаївської області, до засудження не мав постійного місця роботи в Україні, родини, будучи обізнаним про притягнення його до кримінальної відповідальності на території Російської Федерації, умисно ухилився від судового слідства та від покарання, переїхавши на територію України, продовжив свою злочинну діяльність, за що був засуджений Братським районним судом Миколаївської області, застосування іншого запобіжного заходу не дасть можливості у примусовому порядку видати особу до іншої держави.
За наведеного, слідчий дійшов висновку про наявність реального ризику того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від компетентних органів як України, так і іноземної держави.
Також слідчий суддя зазначив, що наявні правові підстави, визначені ст. 584 КПК України для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) у відношенні ОСОБА_5 .
Заслухавши доповідь судді, особу яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги ОСОБА_5 , думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали клопотання про застосування екстрадиційного арешту, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.
Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та нормами міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а екстрадиційний арешт застосовується, як то визначено в п. 10 ст. 584 КПК України, до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Одночасно слідчий суддя при вирішенні даного питання має керуватися і ч. ч. 1, 2 ст. 585 КПК України. Зокрема, у разі наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом). При цьому слідчий суддя обов`язково має врахувати:
- відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;
- тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;
- вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;
- міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
За постановою Центрального районного суду м. Тюмень, в провадженні якого відносно ОСОБА_5 перебуває кримінальна справа, ОСОБА_5 оголошений у розшук.
Інкримінований ОСОБА_5 злочин, за законодавством України кваліфікуються за ч. 1 ст. 309 КК України і є екстрадиційним, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад один рік.
ОСОБА_5 будучи обізнаним про притягнення до кримінальної відповідальності на території Російської Федерації, умисно ухилився від слідства та від покарання, переїхавши на територію України.
Слідчий суддя, врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі його засудження, вік, стан здоров`я, які не перешкоджають етапуванню останнього, відсутність міцних соціальних зв`язків, які були б достатнім стримуючим фактором від ухилення від правосуддя, відсутність дозволу на постійне місце проживання на території Миколаївської області.
Отже слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування відносно ОСОБА_5 екстрадиційного арешту дотримані норми КПК України, міжнародно-правових актів, Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 року, Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 р., належним чином перевірені підстави для застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності та здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації, але на строк не більше 12 місяців, а тому на думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність обставин, які не можуть гарантувати запобігання втечі ОСОБА_5 та забезпечення у подальшому його видачі, без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Щодо доводів апелянта про мінування строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, апеляційний суд доходить наступного.
Відповідно матеріалам клопотання, постановою Центрального районного суду м. Тюмені від 27.12.2006 р. провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_5 зупинено до розшуку останнього. У разі зупинення кримінального провадження, за кримінальним процесуальним законодавством як України та і Російської Федерації перебіг давності зупиняється.
Оскільки, на виконання вироку Братського районного суду Миколаївської області від 16.10.2014 р. ОСОБА_5 відбував покарання у виді позбавлення волі, за наказом Міністра юстиції ОСОБА_11 від 16.07.2015 р. фактична передача ОСОБА_5 до Російської Федерації для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 228 КК Російської Федерації, була відстрочена до відбуття ОСОБА_5 покарання чи звільнення його від покарання.
Так відповідно ст. 10 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 р. видача не здійснюється, якщо відповідна особа, згідно із законодавством запитуючої або запитуваної Сторони, не підлягає переслідуванню чи покаранню у зв`язку із закінченням строку давності.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 589 КК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу.
Отже з огляду на те, що строки давності визначені ст. 49 КК України за інкриміноване ОСОБА_5 правоохоронними органами Російської Федерації діяння, яке відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України, не закінчились, доводи апелянта про мінування строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину на території Російської Федерації, є безпідставними.
Твердження ОСОБА_5 про наявність у нього матері, яка надає йому дозвіл на проживання у її квартирі, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризику переховування ОСОБА_5 від правосуддя та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 376, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3