В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2018 Справа №607/6514/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000859 від 13 березня 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , несудимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
11 березня 2017 року близько 17.30 год. обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу таємно викрав із ліжка, на якому відпочивав потерпілий ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Нокіа 2108» S/N: НОМЕР_1 вартістю 250 гривень, у якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн.

З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 275 грн.

Окрім цього, 11 березня 2017 року, близько 22.00 год., обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи по вул. Коновальця в м. Тернополі, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, із використанням попередньо викраденого мобільного телефону марки «Нокіа 2108» S/N: НОМЕР_1 , підійшов до банкомату, та намагався зняти готівку, попередньо ввівши мобільний номер телефону потерпілого ОСОБА_5 та пін-код, який був надісланий йому оператором ПАТ КБ «ПриватБанку». Проте при введені пін-коду, останній ввів його невірно, після чого зателефонував до оператора ПАТ КБ «ПриватБанку» та із зазначенням підтверджуючих даних потерпілого ОСОБА_5 , а саме зазначення дати народження, надав оператору можливість перерахувати із банківської картки останнього грошові кошти у сумі 1000 грн. із комісією 2 грн. на рахунок ОСОБА_8 . Після чого 11 березня 2017 року близько 23.00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по вул. Ст. Бандери, зустрівся із ОСОБА_8 , якому не було відомо про те, що перераховані йому кошти є викраденими, останній передав йому грошові кошти в сумі 1000 грн.

З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1002 грн.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні вказав, що 11 березня 2017 року близько 17.30 год. перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_2 та викрав із ліжка, на якому відпочивав ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Нокіа» із сім-карткою мобільного оператора «Київстар» та виік, а цього ж дня, близько 22.00 год., перебуваючи по вул. Коновальця в м. Тернополі, підійшов до банкомату, та намагався зняти готівку, попередньо ввівши номер мобільного телефону потерпілого ОСОБА_5 та пін-код, який був надісланий йому оператором ПАТ КБ «ПриватБанку». Проте, він ввів пін-код невірно, після чого зателефонував до оператора ПАТ КБ «ПриватБанку» та із зазначенням підтверджуючих даних потерпілого ОСОБА_5 , а саме дати народження, надав оператору можливість перерахувати із банківської картки грошові кошти у сумі 1000 грн. із комісією 2 грн. на рахунок ОСОБА_8 . Після чого по вул. Ст. Бандери в м. Тернопіль, зустрівся із ОСОБА_8 , якому не було відомо про те, що перераховані йому кошти є викраденими, та останній передав йому грошові кошти в сумі 1000 грн. Просить суд врахувати його щире каяття, повне відшкодування шкоди потерпілому, та з врахуванням, того, що його мати ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 70-річного віку, і в неї немає інших працездатних дітей, застосувати до нього ЗУ «Про амністію в 2016 році».

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за:

-ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

-ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, його позитивні характеристики за місцем проживання, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, повне добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого суд не вбачає.

На підставі наведеного, враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, а саме за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту та за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, та у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання за вчинені кримінальні правопорушення шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 подав суду письмове клопотання про застосування до нього п. «є» ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки він на день набрання чинності цим Законом має матір, яка досягла 70- річного віку і в неї немає інших працездатних дітей.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечила щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«є`ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. 07.09.2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12.2016 року "Про амністію у 2016році".
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили: а саме, п. є) які на день набрання чинності цим законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто досягла 70-річного віку, і в неї немає інших працездатних дітей окрім ОСОБА_10 на момент набрання чинності ЗУ «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_9 виповнилося 75 років.

У зв`язку із вищенаведеним суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього п. «є» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягає до задоволення та його слід звільнити від відбування покарання.

У ході досудового розслідування кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди в сумі 1277 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн. Однак, 18 січня 2018 року потерпілим ОСОБА_5 подано клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із добровільним його відшкодуванням. За вказаних обставин, позов ОСОБА_5 підлягає залишенню без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту;
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього п. «є» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди в сумі 1277 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн. залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1