Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 26 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
за касаційною скаргою представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія (ПрАТ)
ОСОБА_6 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року, за обвинуваченням
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Радехіва Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком міського суду ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців
із позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів
на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю
1 рік 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь Хмельницької обласної лікарні 7037,36 грн, а також із ПрАТ на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 20 518,38 та 5000 грн відповідно.
Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.
За вищевказаним вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, котра керує транспортним засобом, що призвело до заподіяння тілесних ушкоджень, у тому числі тяжкого, за таких обставин.
03 вересня 2015 року приблизно о 20.30 год. ОСОБА_7 у стані алкогольного спяніння, керуючи належним йому автомобілем марки
ЗАЗ-ТF 698 К (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і рухаючись
по вул. Соловївській у м. Нетішині в напрямку м. Острога, на автошляху Городище-Рівне-Старокостянтинів на 221 км + 100 м усупереч пунктам 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху проявив необережність, не вибрав безпечної для руху швидкості, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, у результаті чого наїхав
на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які переходили проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого останнім було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Крім того, ОСОБА_7 після вчинення ДТП всупереч п. 2.10
(«а», «б», «в», «д», «е») Правил дорожнього руху, поставивши
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у небезпечний для їх життя стан
і достовірно знаючи, що останні позбавлені можливості вжити заходів
до самозбереження у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями,
на вищевказаному автомобілі зник із місця події.
Апеляційний суд у результаті розгляду кримінального провадження частково задовольнив апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ, змінив вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову і зменшив розмір суми, стягнутої в рахунок моральної шкоди моральної шкоди з ПрАТ на користь ОСОБА_9 , до 1025,91 грн. У решті вирок суду залишив без зміни.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача
ОСОБА_6 просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. На думку представника, як місцевий суд, так і суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізували положень законів та обставин кримінального провадження в частині вирішення цивільного позову, в результаті чого дійшли передчасного висновку, що позовні вимоги до страховика як договірні зобовязання можуть бути розглянуті в межах цього кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав,
що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження
й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційній скарзі, а тому колегія суддів не перевіряла доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 1
ст. 135 КК, виду та розміру призначеного засудженому покарання, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржувалися.
За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які було підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.
Твердження представника про незаконність судових рішень у частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_9
до ПрАТ у зв`язку з тим, що було порушено механізм страхового відшкодування, колегія суддів вважає безпідставними.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов
до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, котра за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 1194 ЦК передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди
та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), так і для захисту майнових інтересів страхувальників.
У п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку з цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому
ст. 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові
до завдавача шкоди у відповідному розмірі.
Згідно зі ст. 3 Закону та ст. 1194 ЦК питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застраховано, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого
ст. 33 Закону обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.
У ході судових розглядів було встановлено, що 03 вересня 2015 року
в результаті допущених порушень Правил дорожнього руху
ОСОБА_7 наїхав на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , внаслідок чого останнім було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 червня 2015 року № АІ/5172477 страховиком є ПрАТ, а страхувальником ОСОБА_7 , забезпеченим транспортним засобом автомобіль марки ЗАЗ-ТF 698 К (державний номерний знак НОМЕР_1 ), строк дії договору
з 28 червня 2015 року по 27 червня 2016 року (т. 2, а. к. п. 28-29), тобто цивільно-правову відповідальність цивільного відповідача ОСОБА_7 на момент вчинення останнім ДТП було застраховано.
Відповідно до статей 62, 127, 128 КПК потерпілий ОСОБА_9 пред`явив до ОСОБА_7 та ПрАТ цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який було розглянуто місцевим судом в ході судового провадження кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , з чим погоджується й колегія суддів.
Як видно зі змісту касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження, аналогічні доводи щодо неправильного розв`язання цивільного позову у справі висловив представник ПрАТ у своїй апеляційній скарзі, які апеляційний суд обґрунтовано частково задовольнив. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином вмотивував у прийнятому рішенні. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень у справі, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів
Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області

від 25 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3