Справа № 1311/1609/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/14/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за апеляцією захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а :
оскаржуваною постановою Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Будапешт, Угорщина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації на примусове лікування у відповідний психіатричний заклад з суворим наглядом.
Вирішено запобіжний захід підписку про невиїзд ОСОБА_10 після поміщення його у психіатричний заклад скасувати.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно постанови Жовківського районного суду Львівсько області від 25 истопада 2016 року ОСОБА_7 31 серпня 2010 року, приблизно о 14 годині 10 хвилин, знаходячись на городній ділянці своєї бабці ОСОБА_11 , що в с. Великосілки Кам`янка-Бузького району Львівської області вчинив суспільно небезпечне діяння, а саме вбивство потерпілої ОСОБА_11 , під час раптово виниклого словесного конфлікту з останньою, умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів лопатою по голові та тілу, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, зайшов у будинок, де взяв молоток, та, повернувшись на городню ділянку, вказаним молотком умисно наніс численні удари по голові потерпілої, спричинивши, тілесні ушкодження у вигляді дрібно уламкових переломів правої скроневої, тім`яної та чолової кісток, розриву твердої мозкової оболонки в правій скроневій ділянці, крововиливу під тверду мозкову оболонку в правій скронево-потиличній ділянці та забою головного мозку, крововиливу в м`які тканини голови по внутрішній поверхні в правій скронево-тім`яно-чоловій ділянці, рани в скроневій ділянці справа, перелому правої гілки нижньої щелепи, переломів 3-6 ребер по середньо-ключичній лінії справа та грудини в 3-му міжребер`ї, крововиливів в м`язи огруддя та міжреброві м`язи справа, синяків в ділянці правого кута нижньої щелепи, правої вилиці, по правій бічній поверхні шиї, грудної клітки справа та грудини, по зовнішній поверхні правого плеча з середній третині, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та призвели до смерті потерпілої, тобто умисно вбив ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з постановою Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляцію, в якій просить її скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі.
В обґрунтування своїх вимог, адвокат ОСОБА_12 покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції допущено однобічність та неповноту судового слідства. Під час досудового слідства та на самому судовому засіданні жоден із свідків, а також потерпілий ОСОБА_13 не підтвердили факту скоєння ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння. Також не можуть бути належними доказами пояснення працівників міліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Окрім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги, що жодна з експертиз не підтвердила наявності будь-яких біологічних слідів наявності крові потерпілої на лопатах та одязі ОСОБА_16 .
На його переконання, судом не було аргументовано, з яких підстав суд не прийняв до уваги висновок стаціонарної судової психіатричної експертизи від 19.10.2010 року № 240 про те, що ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Заслухавши доповідача, захиисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_9 на підтримання поданої апеляції, прокурора, який просить залишити без змін постанову суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується зібраними стороною обвинувачення та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_9 в суді першої інстанції та під час перевірки постанови в суді апеляційної інстанції заперечила факт вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, вказавши на відсутність прямих доказів, які би стверджували про вчинення саме ним суспільно небезпечного діяння. Зазначила, що тіло її матері ОСОБА_11 було виявлено 31 серпня 2010 року на городі, на ньому побачила синці з правого боку, а над правим оком було розсічення, проте на такі особливої уваги не звернула, оскільки матір була пристарілою, хворіла та часто падала. Вказала, що займалася організаціє поховання матері.

У сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами суд першої інстанції належно оцінив такі показання представника ОСОБА_7 ОСОБА_9 , грунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин провадження, і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності, та взяв за основу прийняття рішення у справі показання потерпілого, свідків, які підтверджуються іншими доказами, а саме: протоколами слідчий дій та висновками експертиз.

Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції дав показання про те, що у вересні 2010 року він був працівником Кам`янко-Бузького РВ ГУМВС України у Львівській області. Підтвердив, що на попередньому слідстві (досудовому слідстві) ОСОБА_7 давав показання, згідно яких ствердив, що вчинив дане суспільно небезпечне діяння, вказавши, що 31 серпня 2010 року перебував у с. Великосілки Кам`янка-Бузького районі Львівської області у своєї бабці, де копав разом із нею картоплю, під час чого вдарив її лопатою, після чого пішов у будинок та взяв молоток і завдав ще декілька ударів молотком. Ствердив, що саме ОСОБА_7 при розмові чітко вказував на предмети, якими наносив удари та куда наносив удари, а саме лопатою та молотком по голові.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції дав показання про те, що працював у Кам`янко-Бузькому РВ ГУМВС України у Львівській області. Підтвердив, що перебував на місці події вчинення суспільно небезпечного діяння. При огляді померлої ОСОБА_11 було виявлено з правої сторони в скроневій частині гематому, що підтверджувало ознаки насильницької смерті. При огляді місця події було вилучено лопату та молоток, якими було заподіяно удари ОСОБА_11 .

Потерпілий ОСОБА_13 в суді першої інстанції дав показання, згідно яких при огляді тіла померлої ОСОБА_11 було виявлено на обличчі зправа рану та пошкодження черепа, які могли утворитися від нанесення тілесних ушкоджень. Зазначив, що зі слів ОСОБА_9 йому стало відомо, що ОСОБА_7 31 серпня 2010 року перебував у ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції показав, що разом з братом приїхав на похорон сестри ОСОБА_11 , на тілі якої побачив тілесні ушкоження, а саме на голові. Зі слів сусідів йому відомо, що ОСОБА_7 перед тим перебував у ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в суді першої інстанції дали показання, що зі слів тітки ОСОБА_9 їм стало відомо про смерть бабці ОСОБА_11 . Коли прибули у село, то разом з сусідом ОСОБА_20 перенесли тіло померлої з городу. Зі слів тітки ОСОБА_9 їм стало відомо, що смерть бабці настала внаслідок того, що вона вдарилась головою об лопату.

Свідок ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в суді першої інстанції дали показання про те, що ними було виявлено тіло померлої ОСОБА_11 на її городі, після чого повідомили про дані обставини ОСОБА_9 . Вказали, що від сусідів довідались про те, що ОСОБА_11 померла внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , даними ним в суді першої інстанції, про те, що зі слів сусідів йому стало відомо про смерть сусідки ОСОБА_11 . Ствердив, що йому не відомо про обставини настання смерті ОСОБА_11 .

Дані показання є належними, допустимими та достовірними та узгоджуються з іншими доказами у справі, а відтак підстав не надавати віри в суду апеляційної інстанції немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що жоден з свідків не підтвердив факт скоєння ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, то такі є безпідставиними.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката про те, що відомості отримані з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 прямо не вказують на ОСОБА_7 , як на особу, що скоїла суспільно небезпечне діяння, то такі колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що зазначені свідки працівники поліції, які безпосередньо здійснювали допит ОСОБА_7 , безпосередньо після вчинення суспільно небезпечного діяння. Зазначені показання свідків є належними, допустимими, достовірними та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Крім того, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що ОСОБА_7 під час опитування повідомив про вбивство бабці ОСОБА_11 .

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не використовував молоток для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , на переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу, адже згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що ОСОБА_7 сам повідомив ОСОБА_14 про молоток, яким завдавав удари ОСОБА_11 та місце його знаходження та після того даний молоток було знайдено в тому місці, на яке вказував ОСОБА_7 .

Крім того, в суді першої інстанції встановлено та підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 22/2010 від 2.09.2010 року про те, що смерть ОСОБА_11 наступила від черепно-мозкової травми у вигляді множинних переломів кісток склепіння черепа з руйнуванням твердої мозкової оболонки крововиливів в м`які тканини голови та під тверду мозкову оболонку, що підтверджується характерними змінами, виявленими при дослідженні трупа.

Висновки експертизи належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечить іншим доказам по справі, а тому суд правомірно поклав їх в основу постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інсанції не надав належної оцінки висновку експертизи № 347/2010 ц від 21.10.2010 року, з якого вбачається, що у накладеннях речовини бурого кольору на молотку виявлено кров людини з антигеном А ізосерологічної системи АВО і клітини плоского епітелію, статева належність яких не встановлена через відсутність ядер, статева належність крові не встановлена через відсутність її формених елементів, виявлена кров походить від особи (осіб), в крові якої міститься антиген А і може походити від трупа ОСОБА_11 , а також доводи апеляційної скарги про те, що слідів нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 саме молотком у матеріалах справи немає, то такі не заслуговуються на увагу, то колегія суддів дійшла висновку, що відсутність таких слідів не виключає самої події вчинення суспільно небезпечного діяння.

З врахуванням обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про непричетність ОСОБА_7 до даного суспільно небезпечного діяння є безпідставними та не приймаються до уваги.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не відповідають дійсності. Суд дослідив всі представлені докази, яким дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України, на основі чого дійшов до висновку про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.

Підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що порушується питання в апеляційній скарзі, немає.

Крім того, вивчивши клопотання прокурора, суд першої інстанції законно та обгрунтовано прийшов до висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом, перебувала в стані неосудності, до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, суд визначає вид примусового заходу медичного характеру залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.
Крім того, суд першої інстанції вірно врахував вимоги ч.5 ст. 94 КК України, згідно якої госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Суттєвих порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а :
в задоволенні апеляції адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 відмовити, а постанову Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4