11.04.2018
Справа № 642/3185/17
н/п 1-кп/642/49/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться зазначена кримінальна справа.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строки застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 , що тримається під вартою, строк якого закінчується.
Захисник та обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання заперечували, вважали за можливе обрати більш м`який запобіжний захід.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились.
Вказане свідчить про те, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що він обвинувачуються у скоєнні умисного тяжкого злочину, з врахуванням тяжкості покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, можливість переховуватися від суду, і, таким чином, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Оцінюючи сукупність обставин, що враховуються під час дії запобіжного заходу, які визначені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, його репутацію, вік та стан здоров`я, відомості про його особу, вважає за необхідне подовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на 60 діб, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.
Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27), обраний відносно ОСОБА_5 продовжити на строком на 60-днів, до 09 червня 2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1