Справа № 536/563/13-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових задінь в місті Кременчуці справу за поданням заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури про заміну покарання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Тбілісі, жителя

АДРЕСА_1 , особи без громадянства, засудженого 01 квітня 2013 року Кременчуцьким районним

судом Полтавської області за ч. 1 ст. 249 КК України до штрафу в сумі 1700 грн.

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2017 року до суду надійшло подання заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури про заміну покарання ОСОБА_5 де зазначено, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 249 КК України до штрафу в сумі 1700 грн. 07 травня 2013 року засуджений повідомлений про необхідність сплатити штраф у добровільному порядку в місячний строк, але до теперішнього часу не його сплатив.

Просив замінити засудженому ОСОБА_5 несплачену суму штрафу 1700 грн. покаранням у виді 100 годин громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до п. 2 ч.4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи у відсутність засудженого, підтримав подання та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Судом встановлено, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року, який набрав чинності 07 травня 2013 року, ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 249 КК України до штрафу в сумі 1700 грн., який до теперішнього часу не сплачений.

07 травня 2013 року, 20 червня 2013 року, 03 липня 2013 року засудженому ОСОБА_5 надсилалися повідомлення про набрання вироком законної сили та пропонувалося сплатити штраф в добровільному порядку з наданням оригіналу квитанції про сплату штрафу до канцелярії суду та роз`яснено наслідки несплати штрафу.

Відповідно до повідомлення Камянського відділу поліції Південного відділення поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області від 17 березня 2017 року кримінальне провадження № 0001237 від 21 листопада 2014 року відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України закрито 24 квітня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обчислення строку давності виконання вироку, а саме 2 роки починається з травня 2013 року і закінчується у травні 2015 року.

Давність виконання обвинувального вироку це перебіг визначеного законом часу з моменту набрання обвинувальним вироком законної сили і приведенням його до виконання, протягом якого покарання не було застосовано до засудженого і вирок залишився не виконаним.

Підставою виконання покарання вважається набрання обвинувальним вироком суду законної сили. Початком виконання вважається день набрання обвинувальним вироком чинності, а кінцевим день закінчення його виконання. Тривалість часу давності обвинувального вироку залежить від виду призначеного судом покарання та від ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється закінчення встановлення в законі строків з дня вступу обвинувального вироку в законну силу, в зв`язку з чим засуджений звільняється від виконання призначеного судом покарання.

Як вбачається з Постанови від 24.12.2015 року № 5-324кс15 Верховного Суду України стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженим особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що термін виконання вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року сплив, обставин, які б свідчили про ухилення засудженим ОСОБА_5 від відбування покарання не встановлено, нового злочину він не вчинив, що свідчить про його виправлення, втрату ним суспільної небезпечності і застосування покарання не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про можливість та доцільність звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання в зв`язку зі сплавом строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст.ст.537-539 КПК України, на підставі ст.80 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Заступнику прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури у задоволенні подання про заміну покарання ОСОБА_5 відмовити.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузія , жителя АДРЕСА_1 від відбування покарання, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року за ч.1 ст.249 КК України до штрафу в сумі 1700 грн. у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом семи діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1