УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троянів Житомирського району та області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
-обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,
За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 27 вересня 2017 року о 18 годині 13 хвилин ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN 70X02A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом поблизу будинку № 113 по вул. Чуднівській в м. Житомирі в напрямку до м. Чуднів, водій ОСОБА_8 в порушення вимог пункту 2.3.б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог пункту 1.7. вказаних Правил, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками 5.35.1. та 5.35.2. Правил, не був уважним до такої категорії учасників дорожнього руху як діти, та в порушення вимог пунктів 12.3., 18.1. вищевказаних Правил, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки щоб дати дорогу пішоходам, які перебували на пішохідному переході, в результаті чого, передньою частиною транспортного засобу здійснив наїзд на пішоходів - малолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які переходили проїзну частину з права наліво відносно напрямку руху транспортного засобу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітнім пішоходам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а пішоходу ОСОБА_14 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_8 при керуванні ним транспортним засобом вимог пунктів 1.7, 2.3.б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 19 січня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Закрито провадження по справі, в частині стягнення матеріальної шкоди за позовами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у зв`язку з відмовою від позову.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь:
- ОСОБА_9 39053 грн. у відшкодування моральної шкоди;
- ОСОБА_10 42747 грн. у відшкодування моральної шкоди;
- ОСОБА_11 42632 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальні витрати в загальній сумі 2473,10 грн., пов`язані з залученням експертів для проведення експертиз технічного стану засобу та механізму і обставин ДТП.
Арешт накладений на автомобіль марки «VOLKSWAGEN 70X02A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_8 вирішено скасувати після виконання судового рішення в частині відшкодування моральної шкоди, -
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Вказує, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд безпідставно визнав шире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання. Застосування вимог ст. 75 КК України судом не вмотивовано. Також зазначає, що судом не вмотивовано призначення саме мінімального розміру виду покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Крім того, звертає увагу, що суд на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням як основного так і додаткового.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, які надійшли від законних представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 , йдеться про необґрунтованість доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, представників потерпілих, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання місцевим судом враховано характер і ступень тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини справи, розмір завданої майнової шкоди, дані про особу обвинуваченого.
Судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав повністю, раніше не судимий, має похилий вік, який становить 68 років, на його утриманні перебуває дружина, яка на даний час хворіє тяжкою хворобою та потребує постійного догляду і лікування, критично ставиться до вчиненого, приніс публічні вибачення потерпілим та законним представникам потерпілих.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.
Також, суд врахував думку законних представників потерпілих та відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 під час досудового розслідування витрат понесених лікувальним закладом (державою) на лікування потерпілих в сумі 4257 грн.
Враховуючи наведене, необережну форму вини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин по справі, суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, та обрав йому покарання в межах санкції статті, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, із позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідно п.2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
З врахуванням наведеного, колегія судді погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.
Посилання апелянта на те, що суд безпідставно визнав шире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання апеляційний суд вважає необґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 критично ставиться до вчиненого, приніс вибачення потерпілим та законним представникам потерпілих. Щодо активного сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд звертає увагу на те, що дана обставина зазначена в обвинувальному акті в даному кримінальному провадженні, який затверджений апелянтом.
Посилання апелянта на те, що суд не мотивував вид та розмір покарання призначеного обвинуваченому і без призначення покарання вирішив питання про звільнення його від відбування покарання, апеляційний суд вважає необґрунтованим.
Так, у мотивувальній частині вироку суду зазначено, що суд обирає обвинуваченому покарання в межах санкції статті, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, із позбавленням права керування транспортними засобами.
З резолютивної частини вироку вбачається, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та застосував ст.ст. 75, 76 КК України.
Таким чином, апелянтом не наведено обґрунтованих підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 75 КК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, місцевий суд при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання як основного так і додаткового в порушення вимог закону.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що слід скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання з наведених мотивів та ухвалити новий вирок.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду міста Житомира від 19 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року іспитового строку, якщо він протягом визначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: