АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/496/18 Справа № 216/773/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , та накладено арешт на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Е350», vin-code: НОМЕР_1 , р.н НОМЕР_2 , 2011 року випуску, чорного кольору, шляхом заборони власнику та уповноваженим ним особам розпоряджатись вказаним автомобілем. У задоволенні решти вимог клопотання слідчого відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині користування транспортним засобом та постановлення нової ухвали, якою накласти арешт на вказаний транспортний засіб шляхом заборони відчуження та розпорядження, та негайно повернути цей транспортний засіб власнику ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що як представник власника вилученого автомобіля, в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання слідчого в частині накладання арешту на майно та заборони його відчуження, однак категорично заперечував проти заборони використання автомобіля та зберігання його на автомобільному спецмайданчику поліції з огляду на необґрунтованість

заявленого слідчим клопотання.

Вказує, що покази допитаного в судовому засіданні ОСОБА_10 та пояснення

ОСОБА_8 повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, та підтверджують факт добросовісного набуття ОСОБА_7 вищевказаного автомобіля, та того, що остання відкрито користується автомобілем "MERCEDES-BENZ Е350", не приховувала, не приховує і не буде приховувати вищевказаний автомобіль, а також, при першій необхідності надасть його для проведення необхідних слідчих дій.

На думку апелянта, в своїй ухвалі від 04.04.2018 р. слідчий суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області погодився з доводами представника ОСОБА_8 про те, що слідчим не доведено існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони користування автомобілем, призведе до його втрати чи перетворення. Однак, всупереч цьому, в резолютивній частині ухвали не зобов`язав слідчого ОСОБА_9 повернути транспортний засіб "MERCEDES-BENZ Е350" vin-code: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, чорного кольору його власнику та встановити місце зберігання вищевказаного

автомобіля за адресою реєстрації її власника - ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що в провадженні СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000374 від 19.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, за заявами громадянки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

В ході досудового розслідування було встановлено, що досудовим слідством встановлено, що 19.02.2018 року до Криворізького ВП з письмовою заявою звернулась громадянка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м. Н-Тагіл, Свердловської обл., РФ, пенсіонер, заміжня, мешкає: АДРЕСА_1 , яка повідомила, що директор авто площадки в Саксаганському районі м. Кривого Рогу ОСОБА_12 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 450 000 гривень.

Крім того, досудовим слідством встановлено, що на початку вересня 2017 року ОСОБА_12 , знаходячись поблизу будинку №8 по вул. Волейбольній в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 500 000 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вищевказану суму.

30.03.2018 року транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Е350» vin-code: НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, чорного кольору, було вилучено під час огляду.

Постановою слідчого від 30.03.2018 року вилучений автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е350» vin-code: НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, чорного кольору, визнано речовим доказом у кримінальному проваджені № 0000374.

Слідчий у своєму клопотанні про арешт майна посилається на те, що зазначений транспортний засіб має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки він набутий протиправним шляхом, тому існує реальна загроза його зникнення, пошкодження або переховування та настання інших наслідків, які можуть перешкоджати у кримінальному провадженні.

Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.

З приводу апеляційних вимог про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині користування транспортним засобом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року було частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Е350» шляхом заборони власнику та уповноваженим ним особам розпоряджатись вказаним автомобілем.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна, по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Тож, в даному випадку судом першої інстанції не було порушено право власника на користування належним йому майном, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4