Дата документу Справа № 314/3238/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 314/3238/17 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/1035/17 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7
розглянула 20 вересня 2017року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000931 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження слідчий в рамках кримінального провадження № 0000931 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно: автомобіль Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , який зберігається за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, зазначаючи, що 25.08.2017 року, о 00.00 годині водій автомобілю Hyundai Accent р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , 1984 року народження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по а/д "Значково-Васильківське-Микільське", поблизу с.Задорожне, Вільнянського району, Запорізької області, рухаючись по напрямку с.Микільське, Вільнянського району, Запорізької області, не впорався з керуванням автомобілем, допустив виїзд за межі проїзної частини та перекидання автомобіля в кювет, в наслідок чого пасажир вказаного автомобілю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: "сочетанної травми, закритої травми живота з розривом селезінки та печінки.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя, переконавшись, що застосування арешту в іншому обсязі та порядку не забезпечить завдання арешту майна, прийшов до висновку про доведеність слідчим, що автомобіль Hyundai Accent р.н. НОМЕР_1 є доказом злочину, та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, посилається на недотримання строків, передбачених чинним законодавством для винесення ухвали про арешт майна та неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна. Вказує про відсутність доказів того, що автомобіль Hyundai Accent р.н. НОМЕР_1 має ознаки речових доказів. Просить ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Твердження захисника щодо необхідності відмови у задоволенні відповідного клопотання з приводу недотримання слідчим строків звернення до слідчого судді є таким, що не впливає на вірність висновку суду про необхідність накладення арешту на певний транспортний засіб.
Більш того, зазначений довід не може бути взятий до уваги з огляду на положення ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки вказаний автомобіль було тимчасово вилучено не на підставі ухвали слідчого судді, а слідчий звернувся з відповідним клопотанням до суду на наступний робочий день після вилучення майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частинами 1,3 ст. 170 КПК України передбачена можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив, врахував розумність та співрозмірність такого втручання з потребами кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.
Суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у доводах заявника при зверненні з клопотанням про накладення арешту на автомобіль порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Так, за матеріалами провадження вбачається, що автомобіль Hyundai Accent р.н. НОМЕР_1 , на якому водій ОСОБА_9 здійснив виїзд за межі проїзної частини з подальшим його перекиданням, є доказом злочину в рамках вказаного кримінального провадження.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні призначена авто технічна експертиза, яка на теперішній час не проведена.
Судова колегія звертає увагу на фактичні обставини даного провадження у вигляді порушення правил безпеки дорожнього руху при керуванні ОСОБА_9 даним транспортним засобом, специфіку майна щодо якого йдеться у відповідному клопотанні, яке належить до рухомого майна, що вже само по собі при користуванні цим майном може призвести до негативних наслідків, передбачених ч.11 ст. 170 КК України, а також вказує на можливість в інший спосіб їм розпорядитися, що негативно відобразиться на ході слідства по даному кримінальному провадженню.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000931 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4