Справа № 305/1379/17
Провадження № 11-кп/777/346/18

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

30.03.2018 м. Ужгород
Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подала прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 (далі прокурор),
В С Т А Н О В И В :
вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2018 року

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК Україна у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин, а за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання.

Цивільних позовів у кримінальному провадженні не заявлено.

Розміри витрат на залучення експерта - відсутні.

Речові докази: гаманець чорного кольору, посвідчення про право на керування транспортним засобом на ім`я ОСОБА_4 , 3 банківські картки, дисконтна картка та візитка «TENTE», - ухвалено повернути власниці ОСОБА_4 .

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

Згідно вироку, ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

29 квітня 2017 року приблизно о 21 год. 50 хв., неповнолітній ОСОБА_3 , знаходячись у службовому приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вулиці Центральній, 163, в с. Кваси Рахівського району Закарпатської області, де він працював, побачивши через відчинені двері дерев`яного шкафчика, спеціально призначеного для зберігання особистих речей працівниці ОСОБА_4 , гаманець чорного кольору марки «AVON», вартість якого 82,50 грн., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав гаманець, в якому зберігались гроші в сумі 900 гривень та металеві сережки (біжутерія) вартістю 50 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1032 грн. 50 коп..
29 червня 2017 року приблизно о 24-ій годині, неповнолітній ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , де він працював, побачивши на поличці за стійкою бару гаманець, власником якого являється ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав із гаманця гроші в сумі 300 гривень, купюрами номіналом 200 грн. та 100 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 300 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, а також призначене за ч. 1 ст. 185 КК України покарання, вказує на те, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що, призначаючи ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді обмеження волі, суд не врахував те, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 був неповнолітнім, що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України свідчить про те, що ОСОБА_3 не могло бути призначено покарання у виді обмеження волі. Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання змінити, призначивши за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, а в решті вирок залишити без зміни.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам цієї норми права.

Так, ставлячи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі, тобто більш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, і при цьому, порушуючи питання про зміну вироку, прокурор не врахував вимоги ст. 408 КПК України, відповідно якої вирок підлягає зміні лише у випадку, якщо така зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Разом із тим, прокурором не наведено будь-яких мотивів із приводу необхідності призначення обвинуваченому, який є неповнолітнім, найбільш суворого за видом покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, і при цьому, не врахувала роз`яснення, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Також, як убачається зі змісту вироку, обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», однак, із цього приводу в апеляційній скарзі прокурором не наведено жодних доводів.

Крім того, у порушення вимог передбачених п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України, прокурор не подала клопотання (не зазначила в апеляційній скарзі), у якому б указувала на те, які саме докази (документи), що підтверджують наведені нею в апеляційній скарзі доводи та обґрунтовують висунуті до суду апеляційної інстанції вимоги, необхідно дослідити апеляційному суду під час розгляду апеляційної скарги, а також не зазначила у чому саме полягає неповнота при дослідженні цих доказів місцевим судом, і які саме факти можуть бути підтверджені в апеляційному суді при дослідженні цих доказів.

При цьому, у порушення передбачених ч. 6 ст. 396 КПК України вимог прокурором не додано до апеляційної скарги копії в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження, зокрема, надавши три копії апеляційної скарги, прокурор не врахувала те, що окрім сторони обвинувачення, учасниками кримінального провадження є обвинувачений, його захисник та двоє потерпілих.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Вищенаведені недоліки апеляційної скарги унеможливлюють її прийняття до розгляду та, з урахуванням визначених КПК повноважень апеляційного суду, прийняти за наслідками її розгляду законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим, подана прокурором апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням достатнього строку для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подала прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2018 року, ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого за ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_3 , залишити без руху.

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_2 ..

Встановити строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків апеляційної скарги 10 (десять) днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6 Стан