АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/9005/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/210/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України

ВИРОК
18 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисника ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження №11кп/790/210/18 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-
- 10.08.1988 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.117 КК України (в редакції від 1960 року) на 5 років позбавлення волі, ухвалою Харківського обласного суду від 30.08.1988 року вирок змінено, призначено покарання - 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст.45 КК України звільнений від відбування покарання умовно з іспитовим строком на 2 роки. 29.03.1990 року Ленінським районним судом м. Харкова направлений до місць позбавлення волі на строк 3 роки. Звільнений 29.03.1993 року за відбуттям строку покарання.
- 09.09.1994 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140 КК України(в редакції від 1960 року), із застосуванням ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 07.02.1998 року за відбуттям строку покарання;
- 12.09.2000 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.229-6 КК України (в редакції від 1960 року) на 2 роки позбавлення волі. Звільнений 06.01.2001 року за відбуття строку покарання;
- 05.07.2001 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140 КК України (в редакції від 1960 року), ухвалою Апеляційного суду Харківської області дії ОСОБА_8 перекваліфіковано на ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання 1 рік позбавлення волі. Звільнений 14.02.2002 року умовно-достроково на 2 місяці 12 днів;
- 01.08.2003 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 17.05.2005 року за відбуттям строку покарання;
- 29.08.2007 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
- 22.01.2009 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.345 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.02.2013 року за відбуттям строку покарання;
- 17.04.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на 4 місяці арешту. Звільнений 27.05.2016 року за відбуттям строку покарання.
- 09.03.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, на 4 місяці арешту,-
засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 6 місяців арешту.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 6 місяців арешту.
Зазначене кримінальне провадження було розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Як установив суд, 12 листопада 2016 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_8 знаходився поблизу станції метро «Холодна гора» напроти будинку №155 по вул. Полтавський Шлях м. Харкова, де помітив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , у якої з кишені сумки було видно грошові кошти. Саме в той час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаних грошових коштів.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно витягнув із задньої кишені сумки грошові кошти в сумі 1400 грн.
Після цього ОСОБА_8 , звернувши на свою користь викрадені грошові кошти потерпілої ОСОБА_9 , залишив місце скоєння злочину з тим, щоб в подальшому розпорядитися грошима на власний розсуд.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначив, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді арешту, не в повному обсязі врахував, що ОСОБА_8 раніше дев`ять разів судимий, як до реального позбавлення волі, так і звільнявся від відбування покарання з випробуванням, у тому числі за вчинення корисливих злочинів і вчиняв нові злочини через 1-2 роки після звільнення з місць позбавлення волі; будучи працездатною особою, не працює, що свідчить про те, що вчинення крадіжок є єдиним джерелом його доходів. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначити остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону, у зв`язку з чим помилково призначив ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.
В обґрунтування можливості призначення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді арешту, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Однак, судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений раніше дев`ять разів засуджувався, у тому числі за умисні, корисливі злочини, звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, а також звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 .
Крім того, при призначенні покарання у виді арешту судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 вже засуджувався 17 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова до покарання у виді арешту строком на 4 місяці, 27.05.2016 року був звільнений за відбуттям строку покарання, після чого, менш ніж через пів року, знову вчинив умисний аналогічний злочин.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині призначеного покарання та відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України більш суворе за своїм видом та розміром покарання, із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України.
Керуючись ст.ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного йому покарання, скасувати.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України покарання - 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його фактичного затримання на виконання вироку апеляційного суду.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: