Єдиний унікальний номер 341/1929/17
Номер провадження 1-кп/341/55/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Галичі кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про примирення щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, згідно вимог ст. 89 КК України не судимому,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Злочин вчинено за наступних обставин.

25.08.2017 близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_4 прогулювався по лівому березі водоскидного каналу Бурштинської ТЕС у м. Бурштин Івано-Франківської області. При цьому він побачив на стоянці поблизу моста, що веде до водосховища Бурштинської ТЕС, автомобіль марки «Фольксваген-Транспортер Т4», р.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , який у цей час разом з своєю дружиною та подружжям ОСОБА_7 , залишивши свої особисті речі у салоні вказаного транспортного засобу та не закривши дверцята з опушеним склом, не звертали увагу на автомобіль та проводили свій відпочинок на лівому березі водоскидного каналу Бурштинської ТЕС.

Наблизившись до вказаного автомобіля, ОСОБА_4 крізь вікно побачив на передньому сидінні пасажира належну ОСОБА_5 жіночу сумочку, після чого у нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що у передній правій дверці вказаного транспортного засобу було опушене скло, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає і, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно викрав з пасажирського сидіння майно ОСОБА_5 жіночу сумку з шкірозамінника, виробника КНР, вартістю 250 грн. та відійшов з нею на відстань близько 50 м від даного автомобіля.

Продовжуючи свої злочинні дії та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 відкрив викрадену ним сумку, з якої таємно викрав портативний комп`ютер (планшет) марки «SAMSUNG SM-T561» у корпусі чорного кольору, виробництва Республіки В`єтнам, у комплекті із зарядним пристроєм до нього загальною вартістю 6547 грн. 90 коп. та з жіночого гаманця грошові кошти у сумі 1000 гривень.

Після цього ОСОБА_4 викинув вказану сумку разом з гаманцем та іншими речами у ньому і втік з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 7547 грн. 90 коп.

У подальшому ОСОБА_4 витратив викрадені кошти на власні потреби, а портативний комп`ютер (планшет) зберігав та користувався ним за місцем свого постійного проживання у своїй квартирі у АДРЕСА_1 , де той і був виявлений та вилучений працівниками поліції 21 грудня 2017 року.

Кримінальне провадження надійшло до суду з угодою, укладеною під час досудового розслідування між підозрюваним та потерпілим про примирення від 26 грудня 2017 року, згідно з умовами якої потерпілий та підозрюваний дійшли згоди, що злочин підозрюваним було вчинено саме при викладених вище обставинах, підозрюваний беззастережно та у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину, підозрюваний добровільно у повному обсязі відшкодував заподіяну потерпілому матеріальну шкоду, у потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає.

Згідно вказаної угоди сторони дійшли згоди, що дії підозрюваного слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна та сторони узгодили покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вказаному злочині визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про примирення від 26 грудня 2017 року просив затвердити.

Потерпілий підтримав думку обвинуваченого, просив затвердити угоду про примирення.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права передбачені ч.5 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди передбачені ч.1 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування,статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та потерпілого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винним, та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про примирення при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.471 КПК України, а обвинувачення, з якими погоджується обвинувачений ОСОБА_4 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.1 ст.185 КК України, так як обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, що ґрунтується на зазначених вище обставинах кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого правопорушення, як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, обставини, що обтяжують покарання відсутні, що відповідає як закону, так і фактичним даним кримінального провадження.

Визначаючись у призначенні покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу. Наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, сторонам зрозумілі.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діяння ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України є правильною, а запропоноване угодою покарання у вигляді штрафу також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, санкції ч.1 ст.185 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про примирення укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, керуючись розділом ІІІ вказаної Рекомендації та практикою Європейського Суду з прав людини щодо її застосування, ст.ст.314, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Угоду про примирення від 26 грудня 2017 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Речові докази по даному кримінальному провадженні, портативний комп`ютер (планшет) марки «SAMSUNG SM-T561» у корпусі чорного кольору, вважати повернутим потерпілому.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Суддя:ОСОБА_1