Справа № 520/5235/17
Провадження № 1-кп/520/223/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.05.2018 року Київський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005292 від 18.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великі Зозулинці, Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює береговим матросом в ТОВ «Береговий сервіс», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ВСТАНОВИВ:

17.12.2016 року близько 22 годин 16 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля воріт будинку №4, розташованого по 2-му пров. Глазунова у м.Одесі, в ході виниклого конфлікту, умисно наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар стиснутим кулаком правої руки в область обличчя потерпілої, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна слизової оболонки верхньої губи, садна слизової оболонки нижньої губи, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3631 від 19.12.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Своїми діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину не визнав та пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_6 являється його сусідкою, проживає в сусідньому будинку. 16.12.2016 року йому на роботу зателефонувала дружина і повідомила, що зникла їх собака. Наступного дня, 17.12.2018 року жінка, яка орендувала у нього частину будинку і проживала на території його домоволодіння зізналась йому, що випустила собаку з будинку. На цьому грунті між ним та його квартиранткою виник конфлікт, вони гучно сварилися, у зв`язку з чим сусідка ОСОБА_6 викликала поліцію. Поліцейські приїхали, перевірили всі обставини, і у зв`язку з тим, що ні у кого не було претензій, поліцейські поїхали. Після чого він знаходився на вулиці біля будинку, де між ним і ОСОБА_6 виник конфлікт, який тривав близько 10 хвилин. В ході конфлікту ОСОБА_6 в нього плюнула, а він рукою відштовхнув ОСОБА_6 в обличчя, тілесних ушкоджень у потерпілої не було. Він повернувся до свого будинку. Потім відразу приїхали поліцейські, його вивели з будинку на вулицю, де співмешканець потерпілої його вдарив. Після чого всіх присутніх доставили до відділу поліції.

Просить суд застосувати до нього дію Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей.

В судовому засідання потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 , який проживає в сусідньому будинку АДРЕСА_2 . 17.12.2016 року ввечері з 22 до 23 годин вона почула, що на території домоволодіння, де проживає ОСОБА_7 відбувається конфлікт між ним і його квартиранткою, вона чула гучні крики ОСОБА_7 і жіночі крики, впізнала їх голоси, оскільки їх обох знає і знаходилась в 3-х метрах від місця конфлікту. Вона злякалась, що може статися лихо та викликала поліцію. Коли приїхала поліція, квартирантка ОСОБА_7 відмовилась писати заяву на ОСОБА_7 , тому поліцейські поїхали. Після того, як поліцейські поїхали ОСОБА_7 почав лаятися нецензурною лайкою вже до неї, кричав до неї, ображав її, після чого умисно вдарив кулаком її в обличчя за те, що вона не дала можливості ОСОБА_7 бити квартирантку. Після того, як ОСОБА_7 її вдарив вона повторно викликала поліцію. На місце скоєння правопорушення приїхали ті самі працівники поліції, які до цього вже були на місці правопорушення за її першим викликом, тільки від`їхали та повернулись. Поліцейські вивели ОСОБА_7 з будинку, після чого всі учасники події були доставлені у відділ поліції.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є працівником патрульної поліції. 17.12.2016 року він разом з іншими працівниками поліції, з поліцейською Арутунян прибули за викликом до будинку АДРЕСА_3 , депроживає ОСОБА_7 . Заявниця ОСОБА_11 пояснила їм, що вона викликала поліцію, оскільки чула, що на території домоволодіння ОСОБА_7 кричить знайома їй жінка, тому з метою їй допомогти викликала поліцію. ОСОБА_7 відкрив їм двері, впустив на територію свого проживання, провів їх до місця знаходження своєї квартирантки. Він побачив жінку із свіжими слідами побоїв на обличчі і руках, вона була налякана, однак від допомоги відмовилась, просила залишити її у спокої, хоча він бачив, що ця жінка потребує медичної допомоги. Поспілкувавшись з ОСОБА_7 та з іншими особами вони місце події залишили.

Через 5 хвилин повторно зателефонувала ОСОБА_6 і повторно повідомила про те, що ОСОБА_7 вже побив її, через що вони повернулись на місце події за місцем проживання ОСОБА_7 , де побачили ОСОБА_6 , у якої все обличчя було в крові. Він це встановив, оскільки до цього за 5 хвилин він її бачив. ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_7 сварився з нею, принижував її, погрожував та вдарив її в обличчя декілька разів. ОСОБА_7 вийшов зі свого будинку, підтвердив покази ОСОБА_6 , сказав, що він її вдарив, при цьому була присутня ОСОБА_6 . Тому, переконавшись, що потерпіла сказала правду про її побиття обвинуваченим, що підтвердив сам обвинувачений, виконуючи свої обов`язки з метою складання процесуальних документів і з метою недопущення подальшого побиття ОСОБА_7 жінок його квартирантки та сусідки ОСОБА_6 , вони наділи на ОСОБА_7 кайданки і доставили до відділу поліції. Він підтверджує, що встановлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 спричинені ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_7 17.12.2016 року ввечері її чоловік ОСОБА_7 з`ясовував стосунки з квартиранткою ОСОБА_13 з приводу зникнення їх собаки, вони між собою спілкувались на підвищених тонах. Їй зателефонувала сусідка ОСОБА_6 і сказала, щоб ОСОБА_7 і квартирантка перестали шуміти, інакше вона викличе поліцію.

Очевидцем конфлікту між обвинуваченим і потерпілою вона не була, весь час знаходилась вдома, що відбувалось на вулиці вона не бачила.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що 17.12.2016 року він був присутній під час конфлікту між його батьком ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_6 , він чув, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 розмовляли на підвищених тонах, його батько ОСОБА_7 декілька разів сказав потерпілій, щоб вона не лізла не в свої справи, а потерпіла погрожувала батькові та ображала його. Він не бачив, щоб його батько ОСОБА_7 наносив удари потерпілій ОСОБА_6 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини та його захисні версії, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 , за викладених вище обставин, у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, тобто в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, підтверджується, крім показань потерпілої і свідків, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.04.2017 року слідчому СВ Київського ВП в м.Одесі наданий тимчасовий доступ до камер відео спостереження, розташованих на будівлі гаражу за адресою: АДРЕСА_4 ;

З протоколу тимчасового доступу до речей і документів і опису речей, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 20.04.2017 року вбачається, що слідчим вилучений мобільний телефон «Prestigio», який належить ОСОБА_6 , в пам`яті якого міститься відеозапис з камери відео спостереження з місця події;

Протоколом огляду предмету від 20.04.2017 року, згідно якого слідчим оглянутий мобільний телефон «Prestigio», СD-R диск з відеозаписом та відеозапис, який міститься на СD-R диску;

З відеозапису, відтвореного у судовому засіданні вбачається, що 17.12.2016 року на вулиці обвинувачений ОСОБА_7 наносить удар потерпілій ОСОБА_6 кулаком правої руки в обличчя, що підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_6 після огляду в судовому засіданні відеозапису, яка пояснила, що відеозаписом зафіксовано як її вдарив саме обвинувачений ОСОБА_7 , поряд з яким знаходився його син.

Постановою слідчого про залучення речових доказів від 20.04.2017 року: мобільного телефону «Prestigio», СD-R диску з відеозаписом;

Згідно висновку судово-медичної експертизи №3631 від 19.12.2016 року у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна слизової оболонки верхньої губи, садна слизової оболонки нижньої губи, які утворилися 17.12.2016 року внаслідок стиснення м`яких тканин вказаних ділянок тупими твердими предметами, якими могла бути рука (стиснута в кулак) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_6 була повернена обличчям по відношенню до напрямку дії травмую чого предмета. Утворення зазначених тілесних ушкоджень в результаті падіння виключається.
На підставі досліджених судом доказів, які є належними, достовірними, допустимими і достатніми, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ст.125ч.1 КК України повністю доведена.

Потерпіла в судовому засіданні дала суду послідовні пояснення з приводу злочину проти неї, які підтверджуються дослідженими судом показаннями свідків, письмовими доказами по справі, відеозаписом з місця події, які повністю підтверджують вину обвинуваченого с скоєнні злочину, передбаченого ст.125ч.1 КК України.

Суд критично ставиться до стверджень обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілій удар кулаком в обличчя, а тільки відштовхнув її, оскільки такі доводи судом перевірені в ході судового розгляду, не знайшли свого підтвердження, які повністю спростовані дослідженими судом доказами, тому суд розцінює таку позицію обвинуваченого як спробу уникнути відповідальності за вчинений ним злочин.

Також суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_14 , який є очевидцем події, який пояснив, що не бачив як обвинувачений вдарив потерпілу, оскільки він являється зацікавленою особою., так як є рідним сином обвинуваченого ОСОБА_7 .

В діях обвинуваченого судом встановлений причинний зв`язок між його умисними діями і наслідками, які наступили від його умисних дій, тобто встановлені легкі тілесні ушкодження, отримані потерпілою, є закономірним результатом умисного протиправного діяння обвинуваченого, а не третіх осіб або будь-яких зовнішніх факторів.

Згідно ст.24 КК України злочин визнається скоєним умисно, якщо особа, яка його скоїла, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, а також коли особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Доводи захисту про те, що відеозапис з місця події, який міститься на диску СD-R, відтворений у судовому засіданні, є недопустимим доказом по справі судом перевірені.

З досліджених судом матеріалів кримінального провадження вбачається, що в період досудового розслідування органом досудового розслідування при отриманні доказів, не були допущені порушення норм КПК України, тобто судом не встановлено правових підстав, передбачених ст.86-87, 89 КПК України для визнання доказу недопустимим.

Оцінюючи досліджені судом докази, виходячи із сукупності всіх встановлених обставин події, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

Обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України судом не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує особу обвинуваченого, що має сім`ю, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, а також суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим умисного злочину, який згідно зі ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер умисного злочину, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого, враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому в межах санкції ст.125ч.1 КК України у виді громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявив суду клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції 28.01.2016 року і свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції 06.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_7 являється батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вислухавши клопотання обвинуваченого, дослідивши надані суду документи, враховуючи, що ОСОБА_7 являється батьком двох неповнолітніх дітей, скоїв умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, раніше не судимий, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції закону від 06.09.2017 року, тому на підставі ст.1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» та підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді громадських робіт.

Керуючись ст. 1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», в редакції закону від 06.09.2017 року, ст. 373, ст.374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

ОСОБА_7 на підставі ст.1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», в редакції закону від 06.09.2017 року від відбування основної міри покарання у виді 200 годин громадських робіт - звільнити.

Речові докази: диск з відеозаписом зберігати у матеріалах кримінального провадження, мобільний телефон, який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його оголошення, шляхом подачі скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1