АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1439/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/659/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження кримінальне провадження №0000616, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2017 рокуза апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2017 рокуза обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Курськ, Російська Федерація, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -
за участю:

прокурора ОСОБА_8

в режимі відіоконференції: обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В обґрунтування доводів скарги, прокурор послався на те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що без належної уваги суду залишився той факт, що ОСОБА_7 раніше був засуджений до реального позбавлення волі, але, звільнившись після відбуття покарання, знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності. Окрім того, на думку прокурора, суд не прийняв до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину та той факт, що обвинуваченим не було відшкодовано завдану шкоду, а виявлення викрадених речей, які повернуто потерпілому, здійснено працівниками поліції, отже його каяття у вчиненому, висловлене під час судового розгляду є удаваним та спрямованим на уникнення від покарання. Прокурор вважає, що ці факти у своїй сукупності можуть свідчити про стійку спрямованість засудженого на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя, а тому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком є для нього занадто м`яким та недостатнім для його виправлення.
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Цим вироком вирішено долю речових доказів.
За обставин викладених у вироку, 27 липня 2017 року приблизно о 15-00 годин, ОСОБА_7 перебував у кафе «Візит», за адресою вул. Г. Тикви, 10 м. Покров Дніпропетровської області, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який купував собі алкогольні напої та мав при собі грошові кошти. В цей час у ОСОБА_7 , виник намір, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 .
ОСОБА_7 дочекався коли ОСОБА_10 вийшов з кафе та попрямував у дендропарк в напрямку вул. Соборної в м. Покров. Реалізуючи свій злочинний намір, 27 липня 2017 року о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , наздогнав ОСОБА_10 на алеї дендропарку, поблизу будинку №1 по вул. Соборна в м. Покров та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, протиправно, застосовуючи до ОСОБА_10 насильство - вдарив ногою у живіт та груди ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_7 умисно наніс численні удари ногами по різним частинам тіла потерпілого, тим самим заподіявши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Подолавши вказаними діями волю потерпілого до супротиву, ОСОБА_7 , діючи відкрито, повторно, з корисливих спонукань, вийняв з одягу ОСОБА_10 мобільний телефон марки «BRAVIS MAJOR», вартістю 419,30 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 15,00 грн. та грошові кошти в сумі 500,00 грн. та заволодів ними, після цього, з місця вчинення злочину зник, в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 934,30 грн.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до такого висновку.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Разом з цим, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.
Згідно з ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказані вимоги закону належним чином не виконав.

Так, з вироку видно, що, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд вказав на ступень тяжкості вчиненого ним злочину, на відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також обставинами, що пом`якшують покарання, визнав щире каяття та добровільне відшкодування обвинуваченим завданого збитку.

На переконання колегії суддів, суд вірно дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованого злочину, разом з цим не навів переконливих доказів та обставин, які є підставою для застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України.
Поза увагою суду залишилось те, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, яке, згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та належним чином не враховано загально-небезпечний характер дій обвинуваченого.

Наведені обставини суттєво підвищують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 та свідчать про небезпечність обвинуваченого, як особи для суспільства.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом покарання, хоч і не виходить за межі, встановлені законом України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром, навіть з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого, наведених у вироку, є явно несправедливим через м`якість та недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Отже, виходячи з викладеного та погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає необхідним ухвалити новий вирок, на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжких, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у вчиненому та відшкодування шкоди потерпілому.Також, врахуванню підлягає загально-небезпечний характер дій ОСОБА_7 та його особисте ставлення до вчиненого.
Окрім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що звільнившись з місць позбавлення волі 21 липня 2017 року після відбуття покарання та маючи непогашену судимість, ОСОБА_7 вже 27 липня 2017 року вчинив новий умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, за що й засуджений цим вироком.
Також, врахуванню підлягає спосіб вчинення злочину, його планування, та стійкість умислу обвинуваченого, який з метою відкритого викрадення майна, завдав потерпілому ОСОБА_10 численну кількість ударів ногами по різним частинам тіла, подолавши вказаними діями волю потерпілого та викрав належне йому майно на загальну суму 934,30 грн.

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги думку потерпілого, який при обранні обвинуваченому покарання просив суворо його не карати та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий, на спеціальному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував і не перебуває (том 1 а.п.57, 62, 63).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 повинно бути призначене покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованого йому злочину. Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2017 рокув частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

В решті вирок - залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4