Справа № 140/1935/17
Провадження №11-кп/772/190/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000277, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 01.06.2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 31.10.2017, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шолудьки Немирівського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , тимчасово знаходиться у Вапнярському чоловічому монастирі святого преподобного Феодора князя АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості, визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 335 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

В С Т А Н О В И В:
24.02.2017 Верховною Радою України затверджено Указ Президента України «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2017 році» № НОМЕР_1 , згідно з яким визначено строк проведення чергових призовів громадян України на строкову військову службу.
У свою чергу ОСОБА_7 , будучи призовником, тобто особою приписаною до призовної дільниці, рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №7 від 30.01.2017, розташованого по АДРЕСА_3 , визнаний придатним до строкової військової служби та призначений до команди № НОМЕР_2 . ОСОБА_7 особисто отримавши 24 квітня 2017 року повістку про явку 15 травня 2017 року до Немирівського РВК, для направлення в обласний збірний пункт для відправлення у військову частину, з метою здобуття передбаченої ч.5 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992, військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни, діючи умисно, з метою ухилення від призову на строкову військову службу, всупереч вимогам ст.65 Конституції України, де вказано: «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ... є обов`язком громадян України» та ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992, де вказано: «Громадяни України, які приписані до призовних дільниць, зобов`язані прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для призову на військову службу», не маючи підстав для відстрочки від призову на строкову військову службу, передбачених ч.2 ст.17 цього Закону та без поважних причин передбачених ч.11 ст.15 вказаного Закону, в призначений день - 15 травня 2017 року до Немирівського РВК не прибув та не повідомив про причини своєї неявки, тим самим ухилився від призову на строкову військову
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 31.10.2017 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить постановити свій вирок, яким затвердити угоду про визнання винуватості від 31.07.2017 укладену між прокурором Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 та призначити ОСОБА_7 узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, на підставі п.2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки, на підставі п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, всупереч вимогам ч.3 ст. 75, ч.1 ст. 76 КК України не поклав на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України застосування яких є обов`язковим при звільненні від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просить задовольнити її повністю.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечили проти задоволення апеляції прокурора.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, яким суд надав належну оцінку.
Водночас судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 31.07.2017 між прокурором Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 укладено угоду про визнання винуватості.
Укладеною угодою сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_7 за ст. 335 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України вони погодили звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
Укладаючи угоду про визнання винуватості та погоджуючи покарання ОСОБА_7 за ст. 335 КК України, сторони не визначили обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання, оскільки їх узгодження виходитиме за межі передбаченого кримінальним процесуальним законом змісту угоди про визнання винуватості.
Немирівський районний суд Вінницької області, перевіривши угоду про визнання винуватості від 31.07.2017, укладену з підозрюваним ОСОБА_7 , на відповідність її вимогам закону, прийняв рішення про затвердження угоди та 31.10.2017 ухвалив на її підставі вирок, яким призначив ОСОБА_7 визначене угодою покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки та звільнив від його відбування, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Водночас, всупереч вимогам ч. З ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України, суд не поклав на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, застосування яких є обов`язковим при звільненні від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
У свою чергу, не покладення на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, які пов`язані із зобов`язанням засудженого вчиняти певні дії, частково обмежують його можливості вільно змінювати місце проживання, роботи і навчання, пом`якшує призначене вироком Немирівського районного суду покарання.
Зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаиії та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відсутність такого зобов`язання, свідчить про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого а також про призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.
Отже, ухвалюючи вирок та затверджуючи угоду про визнання винуватості, Немирівський районний суд, в порушення вимог ч. З ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України, не звернув уваги на те, що, поряд із визначеним угодою ОСОБА_7 покарання за ст. 335 КК України, яке відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність та вимогам ст. 472 КПК України, безпідставно не поклав на ОСОБА_7 передбачені н. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, призначення яких є обов`язковим при звільненні від відбування покарання з іспитовим строком, таким чином призначив покарання, менш суворе, ніж узгоджене сторонами угоди.
Таким чином, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, що має наслідком невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також призначення покарання, яке менш суворе, ніж узгоджене сторонами угоди , що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409. ч. 2 ст.409, п. 1 ч. І ст. 413, ст. 414 К11К України є підставою для його скасування та постановлення нового вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 31.10.2017 року на підставі угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000277, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 01.06.2017 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати винним ОСОБА_7 за ст.335 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком два роки.
На підставі п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: