Справа №488/5942/14-к 25.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0003111 за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року, відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, зареєстрованого в АДРЕСА_1 раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 343,98 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначає, що вирок суду в частині звільнення останнього від відбування покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованого застосування ст. 75 КК України.
Вказує на те, що суд не виконав вимог ст. 65 КК України та не дотримався роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово судимий, 5 разів за вчинення злочинів, з яких три злочини корисливі, проте належних висновків для себе не зробив і знову став на шлях скоєння злочинів.
Зазначає, що за вироком суду від 20.02.2014 р. ОСОБА_6 засуджений до 4 років позбавлення волі за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, і його звільнено від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК України до одужання.
Наведені обставини, свідчать про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та суперечать висновку суду про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання.
Окрім цього, обвинувачений не працює, частину викраденого майна вилучено у обвинуваченого під час його знаходження біля ломбарду, де його з викраденим майном затримав потерпілий ОСОБА_9 .
За наведеного висновки суду про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, не знайшло свого підтвердження, оскільки усі фактичні обставини встановлені працівниками правоохоронних органів і ОСОБА_6 лише погодився з ними та визнав вину у вчиненні злочинів за встановлених органом досудового розслідування обставин.
Вказує, на те, що суд не врахував того, що спричинена потерпілому ОСОБА_9 майнова шкода в розмірі 3 500 грн., не відшкодована.
За наведеного, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а тому рішення суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є безпідставним.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
03.10.2014 р., у ранковий час ОСОБА_6 , знаходячись в буд. АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_10 планшет «JEKA jk 700», вартістю 600 грн., яким розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на зазначену суму.
Того ж дня близько 13.00 год. ОСОБА_6 , віджавши вікно, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 42 800 грн., якими розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на зазначену суму.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у жило, вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Крім того, обставини обвинуваченим ОСОБА_6 не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкцій, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України з урахуванням тяжкості та обставин скоєних злочинів, даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирок суду в цій частині прокурором також не оскаржується.
Що стосується викладених в апеляційній скарзі вимог прокурора про необхідність скасування вироку Корабельного районного суду від 19.02.2015 р. в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_6 засудженим на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, то апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до загальних засад призначення покарання визначених ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Частиною 1 ст. 70 КК України, передбачено правила призначення покарання за сукупністю злочинів.
За оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України.
Прокурор ставлячи вимогу про скасування вироку, просить визнати обвинуваченого ОСОБА_6 засудженим на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до п`яти років позбавлення волі, що є неможливим, оскільки Загальною частиною Кримінального кодексу України взагалі не передбачено можливості призначення будь якого покарання.
Враховуючи наведене, вимоги прокурора виходять за межі процесуальних повноважень, як апеляційного суду так і за межі Кримінального кодексу України, а відтак вимоги апеляційної скарги прокурора не чіткі, незрозумілі та сформульовані без урахування повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Недоліки апеляційної скарги прокурора позбавляють можливості визначити межі апеляційної скарги, що унеможливлює її розгляд по суті та прийняття рішення судом апеляційної інстанції відповідно до визначених законом повноважень.
За наведеного підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора не вбачається, а тому вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.02.2015 р. слід залишити без змін.
Оскільки апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню з під варти.
Керуючись ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Звільнити ОСОБА_6 з під варти із залу суду негайно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ ___________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3