АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11/790/69/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №2011/9715/12 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286, ч.1 ст.307 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальну справу у відношенні ОСОБА_8 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 червня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною постановою ОСОБА_7 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 травня 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.286, ч.1 ст.307 КК України; апеляційну скаргу визнано такою, що не підлягає розгляду.

В обґрунтування рішення суд послався на те, що копію оскарженого ОСОБА_7 вироку останній отримав у серпні 2015 року, однак його апеляційна скарга надійшла до суду лише 19.04.2017р., а тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, які зазначив потерпілий, суд визнав не поважними.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати постанову, поновити строки на апеляційне оскарження вироку, визнати апеляційну скаргу такою, що підлягає розгляду, дати розпорядження суду першої інстанції щодо виконання вимог ст.351 КПК України (в ред. 1960р.). Вважає, що суд, відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку, порушив положення ст.ст.55,128 Конституції України, якими гарантовано забезпечення права на оскарження судового рішення. Крім того, зазначає, що суд надав невірну оцінку об`єктивному характеру причин пропуску ним строків на апеляційне оскарження, а саме тому, що потерпілий не був присутнім під час проголошення вироку, з його текстом ознайомився лише у серпні 2015 року, та не погодившись з рішенням в частині цивільного позову, відразу ініціював перед судом процедуру внесення змін до тексту вироку шляхом виправлення помилок у ньому. Як вказує потерпілий, судовий розгляд його заяви про виправлення описок у вироку в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції тривав до квітня 2017 року, тим самим протягом 2015-2017 років він вживав всіх можливих заходів у встановленому законом порядку для виправлення рішення суду першої інстанції, яким порушено його права. З огляду на викладене, просить вважати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , який вважав постанову суду законною, а апеляцію необґрунтованою, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.349 КПК України (в ред. 1960р.), апеляція на вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Як вбачається з матеріалів справи, вирок у відношенні ОСОБА_8 був проголошений 14 травня 2015 року. Разом з тим, згідно з даними, які містяться в протоколі судового засідання, потерпілий ОСОБА_7 при проголошенні вироку присутній не був. Дані про направлення потерпілому копії вироку від 14 травня 2015 року в матеріалах справи відсутні.

Згідно з розпискою потерпілого ОСОБА_7 , копію зазначеного судового рішення він отримав в суді 28 липня 2015 року (т.4 а.с.46). Крім того, потерпілий ознайомився з матеріалами справи 7 серпня 2015 року, після чого 12 серпня 2015 року подав до суду ряд клопотань стосовно внесення до вироку змін шляхом виправлення описки, постановлення додаткового рішення. Апеляційний та касаційний перегляд судових рішень, постановлених за наслідками розгляду та відмови суду у задоволенні зазначених клопотань потерпілого, тривав до 1 березня 2017 року, а копію останнього постановленого судового рішення, як зазначив потерпілий, він отримав у квітні 2017 року. В подальшому, 19 квітня 2017 року ОСОБА_7 подав до суду апеляцію на вирок, разом з клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження, викладених вище обставин належним чином не врахував та ухвалив необґрунтоване рішення.

Відповідно до ст.ст.55, 129 Конституції України права, свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Також, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97ВР від 17 липня 1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Місцевим судом не прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у справі Bellet v. France зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам, на які посилався потерпілий ОСОБА_7 , як на причину пропуску ним процесуального строку на оскарження вироку суду. Так, потерпілий з моменту ознайомлення зі змістом оскаржуваного судового рішення та матеріалами справи ініціював перед судом питання про захист своїх прав, однак розгляд по суті поставлених перед судом питань у той процесуальний спосіб, який був ініційований потерпілим, виявився неможливим, що було підтверджено судами апеляційної та касаційної інстанції.

Тому, з метою захисту прав потерпілого на справедливий судовий розгляд та перегляд судових рішень, гарантований не лише Конституцією України, але й ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (1950р.), та з метою реалізації його права на судовий захист, колегія суддів вважає, що апеляцію останнього слід задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження вироку суду як пропущений з поважних причин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.353, 365, 366, 382 КПК України (в ред.1960р.), ст.11 розділу ХІ «Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляцію потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 червня 2017 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 травня 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.286, ч.1 ст.307 КК України скасувати.

Поновити потерпілому ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 та визнати його апеляційну скаргу такою, що підлягає розгляду.

Кримінальну справу у відношенні ОСОБА_8 повернути в Дзержинський районний суд м.Харкова для виконання вимог ст.351 КПК України (в ред.1960р.).
Судді:

_______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_5 ОСОБА_4