Справа № 357/5856/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/689/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 04.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
04 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубові Махаринці, Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого, до засудження проживаючого у АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, в дохід держави;

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, в дохід держави.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_7 визначено покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 221 782 грн. 60 коп. і на користь потерпілої ОСОБА_10 - 200 000 грн. у рахунок відшкодування збитків. Всього 421 782 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПТ «Ломбард-Скарбниця» 1077 грн. в рахунок відшкодування збитків.

Запобіжний захід ОСОБА_7 на період до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою в Київському СІЗО УДПС України в м. Києві та Київській області. Строк покарання останньому ухвалено рахувати з 28.01.2013 року.

Строк попереднього ув`язнення з 28.01.2013 року по 18.12.2013 року і з 23.06.2015 року по 09.08.2016 року зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, вчинених за наступних обставин.

25.01.2013 року, ОСОБА_7 та особа, судове провадження щодо якої зупинено, вступивши в попередню змову між собою з приводу заволодіння, у тім числі шляхом розбійного нападу, майном ОСОБА_11 , з котрою ОСОБА_7 був наглядно знайомий, оскільки в 2012 році винаймав у неї частину будинку для тимчасового проживання, близько 16 год. 40 хв. на автомобілі марки «ВАЗ-21063», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , який належав на праві власності ОСОБА_12 , та яким на підставі тимчасового дозволу власника керував ОСОБА_7 , приїхали до домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого на АДРЕСА_2 .

У подальшому особа, щодо якої судове провадження зупинено, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , пройшла на подвір`я вказаного домоволодіння, підійшла до частини будинку, в якій мешкала ОСОБА_11 та, усвідомлюючи, що остання може знаходитись удома, постукала у двері. На стук ОСОБА_11 вийшла з будинку і особа, щодо якої судове провадження зупинено, запитала чи можливо винайняти у неї кімнату для проживання, на що ОСОБА_11 відповіла, що вільні кімнати будуть лише через тиждень.

У цей час до них підійшов ОСОБА_7 , котрий затримався на вулиці біля автомобіля, і ОСОБА_11 почала з ним сваритися, вимагаючи розрахуватися за попередній період, коли той проживав у неї, винаймаючи кімнату.

Відволікаючи увагу ОСОБА_11 та продовжуючи реалізовувати свій намір, спрямований на заволодіння майном останньої, ОСОБА_7 та особа, щодо якої судове провадження зупинено, попросили ОСОБА_11 показати житло, яке у неї можна буде винайняти, і та провела їх до іншої частини будинку та стала показувати кімнати, які здавала в оренду для проживання.

Перебуваючи в коридорі зазначеної частини будинку ОСОБА_7 , діючи згідно попередньої домовленості з особою, щодо якої судове провадження зупинено, скориставшись тим, що ОСОБА_11 , демонструючи їм санвузол будинку, повернулась до нього спиною, напав на останню з метою заволодіння її майном та, схопивши руками за шию, почав душити. При цьому ОСОБА_7 самостійно, вийшовши за межі домовленостей із ОСОБА_13 , з метою заволодіння майном потерпілої вирішив позбавити ОСОБА_11 життя.

Особа, щодо якої судове провадження зупинено, стояла поряд та не заважала ОСОБА_7 , однак незабаром зрозуміла, що той намагається позбавити ОСОБА_11 життя, і, не очікуючи від нього таких дій, оскільки про це вони не домовлялися, та злякавшись, вибігла з будинку і участі в діях ОСОБА_7 , спрямованих на вбивство ОСОБА_11 , не приймала.

У цей час ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на умисне позбавлення життя потерпілої з метою подальшого заволодіння її майном, з дроту від подовжувача електромережі, який знаходився в будинку, зробив петлю і, накинувши її на шию потерпілої, стягнув та утримував у такому стані доки та не перестала чинити опір та подавати ознаки життя, спричинивши ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 44 від 09.03.2013 року, небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у виді странгуляційної борозни та крововиливу в м`які тканини навколо хрящів гортані, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, що настала від механічної асфіксії внаслідок задушення зашморгом.

Після цього ОСОБА_7 , доводячи свій умисел до кінця, зірвав з тіла ОСОБА_11 дві золоті сережки, загальною вагою 4,78 гр., вартістю 2485 грн. 60 коп., та золотий ланцюжок, вагою 7,03 гр., вартістю 3655 грн. 60 коп., загальною вартістю 6141 грн. 20 коп., і, заволодівши ними, вийшов з будинку та повернувся до свого автомобіля, де його чекала особа, щодо якої судове провадження зупинено, після чого разом з указаною особою покинув місце вчинення злочину.

В автомобілі ОСОБА_7 показав особі, щодо якої судове провадження зупинено зірвані з потерпілої золоті сережки і повідомив, що ОСОБА_11 жива та залишилась у будинку.

У подальшому здобуті в результаті розбійного нападу золоті сережки і ланцюжок ОСОБА_7 та особа, щодо якої судове провадження зупинено, через свого знайомого здали до ломбарду «Скарбниця», що у м. Боярці, Києво-Святошинського району Київської області, на вул. Дежньова, 50/61. Виручені грошові кошти в сумі 2400 грн. витратили на власні потреби.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу з доповненнями, у якій він просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року скасувати, дослідити наявні у матеріалах кримінального провадження докази та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що при розгляді даного кримінального провадження міськрайонний суд допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, в результаті чого прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, апелянт наголошує на своїй невинуватості у інкримінованих йому правопорушеннях, зазначає, що оскаржуваний вирок ґрунтується лише на показання ОСОБА_13 , який у ході досудового розслідування та судового розгляду неодноразово змінював свої показання, є раніше судимим та обмовив його з метою уникнення кримінального покарання. У свою чергу, апелянт давав послідовні та правдиві показання, не змінював своєї позиції та оскаржив попередній вирок у касаційній інстанції.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів його винуватості. Свідок ОСОБА_14 зазначив, що апелянт віддав йому золоті вироби, але не вказує, що вони належали останньому. Крім того, вказаний свідок пояснив, що до нього телефонував саме ОСОБА_13 . Відтак, дані показання не можуть підтверджувати того факту, що апелянт знав про походження золотих виробів.

Також, міськрайонним судом було не вірно викладено показання свідка ОСОБА_15 , адже насправді він зазначив, що не бачив куди пішов апелянт, після того, як відігнав автомобіль.

На думку ОСОБА_7 , суд першої інстанції, призначаючи йому покарання порушив вимоги ст.65 КК України, не врахував обставин, що пом`якшують покарання: відсутність судимостей, позитивні характеристики, перебування останнього в шлюбі та наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та обрав йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого і є за своїм видом та розміром явно несправедливим через суворість.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих ОСОБА_16 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції встановлено роль кожного обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, виявлено причини й умови, що сприяли їх вчиненню, а висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та належним чином мотивовані. Також, міськрайонним судом проаналізовано докази, наявні у матеріалах кримінального провадження, та наведено мотиви, з яких взято до уваги одні докази і відкинуто інші.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що показання свідків викладені не вірно, а вирок суду побудований виключно на показаннях ОСОБА_13 , є лише припущеннями та спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами. Так, суд першої інстанції об`єктивно оцінивши чіткі, послідовні, незмінні протягом всього судового розгляду і об`єктивно підтверджені іншими доказами показання ОСОБА_13 , який детально розповів про обставини кримінального правопорушення, правомірно не взяв до уваги суперечливі та непослідовні показання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченого на те, що судом не було взято до уваги пом`якшуючі покарання обставини, є безпідставними, оскільки при обранні покарання суд врахував характер і тяжкість скоєних злочинів, особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, формально позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують відповідальність: наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, та дійшов вірного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Попри невизнання вини, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин, відповідають матеріалам кримінального провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_7 свою причетність до інкримінованих йому злочинів заперечив. Показав, що має в користуванні автомобіль марки «ВАЗ-21063» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_13 знає з дитинства. Останній заборгував йому 200 доларів США за машину і довго не віддавав борг, а 22.01.2013 року зателефонував до нього і сказав що може віддати борг. Цього ж дня вони зустрілися в м. Києві, куди він приїхав на своєму автомобілі, але грошей у ОСОБА_13 не виявилося. На пропозицію останнього вони поїхали в с. Коростишів, Любарського району, але й там той грошей не знайшов і 25.01.2013 року вони поїхали знову до м. Києва. Дорогою ОСОБА_13 сказав, що йому необхідно винайняти житло і він запропонував заїхати до м. Білої Церкви до ОСОБА_11 , котра здає в тимчасову оренду частину свого будинку по АДРЕСА_2 , і у котрої він у листопаді-грудні 2012 року винаймав частину цього будинку. Близько 16 год.17 год. вони приїхали на вул. Ватутіна і зупинились біля будинку ОСОБА_11 .. Він залишився на вулиці, а ОСОБА_13 зайшов на подвір`я і постукав у двері. ОСОБА_11 вийшла і ОСОБА_13 приблизно півхвилини з нею розмовляв. Він також підійшов до хвіртки і запитав у ОСОБА_11 чи є у неї вільні кімнати, але та відповіла, що житло звільниться через дві неділі. У цей час засигналив автомобіль-таксі, який не міг проїхати вулицею, оскільки його автомобіль стояв на проїзній частині дороги, і він повернувся до свого автомобіля, проїхав на деяку відстань уперед, там розвернувся і поїхав назад. Коли повернувся ОСОБА_13 вже виходив із подвір`я. Останній сів до його автомобіля і вони поїхали далі. Дорогою пробили колесо і поїхали на шиномонтаж. Доки ремонтували колесо ОСОБА_13 весь час бігав, комусь телефонував, просив допомогти здати в ломбард золоті вироби. Коли приїхали до м. Боярки до них підійшов ОСОБА_14 .. ОСОБА_13 дав йому пакетик із фольги, в якому знаходились золоті вироби, і він передав його ОСОБА_14 . Потім вони поїхали до ломбарду і там ОСОБА_14 здав указані золоті вироби на своє прізвище, а гроші віддав їм. Після цього вони поїхали до м. Павлограда, Дніпропетровської області, потім до м. Полтави, а звідти до м. Києва, де незабаром і були затримані. Ствердив, що ні у яку змову із ОСОБА_13 із приводу вчинення нападу на ОСОБА_11 він не вступав, що вказаного дня взагалі не заходив на подвір`я до ОСОБА_11 , і що до смерті останньої він ніякого відношення не має.

Із показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що востаннє вона спілкувалась зі своєю матір`ю ОСОБА_11 вранці 25.01.2013 року по телефону, а увечері цього ж дня їй стало відомо про те, що матір убили.

Потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснила, що востаннє спілкувалась зі своєю матір`ю також по телефону 25.01.2013 року о 16 год. 11 хв., а через деякий час увечері дізналась про те, що останню вбили. Ствердила, що їй було відомо про те, що ОСОБА_7 у 2012 році проживав у будинку її матері і був винен останній гроші. Приблизно за 3-4 дні до події мати сварилася з обвинуваченим з цього приводу по телефону і той погрожував їй фізичною розправою. Цю розмову чув її чоловік. Також зазначила, що мати постійно здавала вільні кімнати свого будинку в оренду. Станом на 25.01.2013 року вільних кімнат у неї не було, але через два тижні студенти, які винаймали частину будинку, повинні були звільнити вказане житло і мати мала намір знову здавати його в оренду.

У міськрайонному суді свідок ОСОБА_17 показав, що будучи студентами, зимою 2013 року він, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 знімали кімнату в ОСОБА_11 і проживали в частині будинку АДРЕСА_2 , яку остання здавала в оренду. До події прожили у вказаному будинку всього день чи два. 25.01.2013 року вони повернулись додому (до вказаного будинку) увечері і помітили, що двері частини будинку, в якій вони проживали, не замкнені, і що ключ від дверей знаходиться у замку. Коли відчинили двері, то виявили в коридрі на підлозі біля вішалки тіло ОСОБА_11 . Остання лежала обличчям до підлоги. На шиї в неї знаходилась петля з електроподовжувача-переноски. У кімнаті був порядок, нічого не пропало. Зрозумівши, що ОСОБА_11 мертва, вони відразу викликали міліцію. Коли під час огляду місця події працівники міліції відкрили частину будинку, в якій проживала ОСОБА_11 , то виявили, що там усе перевернуто.

Аналогічні обставини підтвердили у місцевому суд свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Допитаний судом у якості обвинуваченого ОСОБА_13 , судове провадження щодо якого зупинено у зв`язку з його важким захворюванням, показав, що в двадцятих числах січня 2013 року, точної дати не пам`ятає, зустрівся з ОСОБА_7 у м. Києві. Він був винен останньому 200 доларів за машину, тому запропонував йому поїхати в с. Коростки, Любарського району Житомирської області, до його дівчини з тим, щоби взяти у неї золотий ланцюжок, якого колись їй подарував, продати його і таким способом повернути борг ОСОБА_7 . Однак дівчини у селі не було і 25.01.2013 року вони на автомобілі ОСОБА_7 , марки «ВАЗ-21063», білого кольору, поїхали назад до м. Києва. Дорогою він сказав, що йому потрібно зняти на деякий час квартиру, і ОСОБА_7 запропонував заїхати до м. Білої Церкви до жінки на прізвище ОСОБА_11 , у котрої він з його батьком раніше винаймали кімнату. При цьому останній повідомив, що у вказаної жінки є багато золотих виробів, зокрема масивний золотий ланцюжок, і запропонував йому пограбувати цю жінку, на що він погодився, припускаючи при цьому, що золоті вироби можуть знаходитись безпосередньо на самій жінці. Близько 17 год. вони приїхали до АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 припаркувався біля забору домоволодіння ОСОБА_11 і вони, вийшовши з автомобіля, пройшли на подвір`я вказаного домоволодіння. Він підійшов до будинку, який фактично складався з трьох частин, і постукав у двері тієї частини, у якій проживала ОСОБА_11 . Остання вийшла і, побачивши ОСОБА_7 , почала кричати на нього за якісь борги, за гроші. Тоді вони запитали чи можна зняти у неї квартиру, на що ОСОБА_11 відповіла, що житло можна буде зняти через два тижні. Після цього ОСОБА_7 попросив показати житло і ОСОБА_11 повела їх до іншої частини будинку з окремим входом та почала показувати їм кімнати, які можна буде зняти після того, як їх звільнять проживаючі там студенти. ОСОБА_7 ходив за жінкою, а він стояв у прихожій. якийсь момент ОСОБА_11 , показуючи їм санвузол, повернулась до ОСОБА_7 спиною і той, скориставшись цим, накинувся на жінку, схопив її обома руками за шию та почав душити. Він стояв поряд, спостерігаючи за діями ОСОБА_7 , а коли той, продовжуючи душити потерпілу, повалив останню на підлогу, злякався, оскільки не очікував таких його дій, і, вийшовши з будинку, пішов до автомобіля, де запалив цигарку та став очікувати повернення ОСОБА_7 . Приблизно через хвилину ОСОБА_7 вийшов з будинку, сів до автомобіля, сказавши, що ОСОБА_11 жива та залишилась у будинку, і вони поїхали з місця події. Дорогою на Одеській трасі в автомобілі лопнуло колесо і вони поїхали на шиномонтаж. ОСОБА_7 дав йому золотий ланцюжок та дві золоті сережки і сказав зателефонувати до ОСОБА_14 та попросити його здати вказані золоті вироби до ломбарду. Усвідомлюючи, що ланцюжок та сережки ОСОБА_7 зняв з потерпілої ОСОБА_11 , він помістив їх до кулька з-під цигарок і, зателефонувавши до ОСОБА_14 , домовився про зустріч. Близько 20 год. вони забрали останнього в домовленому місці і поїхали до м. Боярки, де ОСОБА_7 передав ОСОБА_14 золоті сережки та ланцюжок і той здав їх до ломбарду за 3600 грн. Виручені кошти останній віддав ОСОБА_7 . Після цього вони з ОСОБА_7 поїхали до м. Павлограда, потім до м. Полтави, а звідти до м. Києва, де їх незабаром і затримали.

Свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснив, що 25.01.2013 року, коли він знаходився на роботі, йому на мобільний зателефонував ОСОБА_13 .. Останній дзвонив з мобільного телефона ОСОБА_7 і попросив допомогти здати в ломбард золоті вироби, бо у них немає паспортів. Він погодився і домовився з останнім про місце та час зустрічі. Приблизно о 20 год. вони зустрілися в домовленому місці, куди ОСОБА_13 та ОСОБА_7 приїхали на автомобілі останнього марки «ВАЗ-2106» білого кольору. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля і дав йому розірваний золотий ланцюжок та дві золоті сережки у формі листочків, з камінцями чи без він зараз уже не пам`ятає. Після цього вони поїхали до м. Боярки і там він здав указані золоті вироби до ломбарду на свій паспорт. Виручені кошти в сумі 3600 грн. він тут же віддав ОСОБА_7 .

Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що він проживає по сусідству з будинком ОСОБА_11 25.01.2013 року після 16 год. він відвіз дружину на роботу і на своєму автомобілі повертався додому. Попереду нього їхав автомобіль марки «Жигулі», білого кольору. Повернувши на вул. Ватутіна вказаний автомобіль зупинився біля домоволодіння ОСОБА_11 . Із автомобіля вийшло двоє чоловіків і зайшли на подвір`я вказаного домоволодіння. При цьому худорлявий пасажир, схожий на обвинуваченого ОСОБА_13 , відразу пройшов у двір, а водій, у якому він беззаперечно впізнає ОСОБА_7 , пішов відкривати хвіртку. Оскільки його автомобіль не міг проїхати повз залишений на проїзній частині автомобіль «Жигулі», він посигналив і чоловік, який вийшов з указаного транспртного засоба з водійського місця, почувши сигнал, повернувся до автомобіля та відігнав його трохи вперед, після чого вийшов з автомобіля і знову зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_11 . Він же проїхав до свого домоволодіння і до вечора знаходився там. А близько 18 год. 30 хв. прийшли працівники міліції і повідомили про смерть сусідки ОСОБА_11 . Свідок категорично ствердив, що на подвір`я домоволодіння ОСОБА_11 заходили і пасажир ОСОБА_13 , і водій ОСОБА_7 . Також свідок зазначив, що раніше, на початку грудня 2012 року, він уже бачив цей втомобіль біля будинку ОСОБА_11 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_21 показав, що 13.12.2012 року в першій половині дня він зі своїм товаришем ОСОБА_22 на автомобілі останнього проїжджали по вул. Ватутіна у м. Білій Церкві і біля будинку №14 ОСОБА_23 допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2106» білого кольору, в якому серед інших осіб знаходився ОСОБА_7 . А 25.01.2013 року, в проміжок часу з 16 год. до 17 год., прямуючи вул. Ватутіна додому, він знову побачив цей же автомобіль біля буд. №14 по вул. Ватутіна. Автомобіль стояв на прозній частині дороги і інший автомобіль, який у цей час їхав по вулиці, не міг проїхати повз нього. Водій зазначеного автомобіля посигналив і він бачив, як з подвір`я будинку АДРЕСА_2 вийшов чоловік, сів до автомобіля «ВАЗ-2106» білого кольору і від`їхав з указаного місця, давши дорогу автомобілю. А трохи пізніше він дізнався від працівників міліції про вбивство ОСОБА_11 , котра проживала в будинку, біля якого він бачив автомобіль «ВАЗ-2106» білого кольору.

Свідок ОСОБА_24 у міськрайонному суді пояснив, що 25.01.2013 року, біля 17 год., прямуючи вул. Ватутіна до магазину, також бачив біля буд. №14 автомобіль «ВАЗ-2106» білого кольору, в якому знаходилось двоє чоловіків, а коли хвилин, приблизно, через двадцять він повертався з магазину, вказаний автомобіль, виїжджаючи на швидкості з вул. Ватутіна, проїхав мимо нього і повернув наліво.

Також, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованих йому злочинних дій підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Із письмового рапорту чергового інспектора Білоцерківського МВМ-2 ОСОБА_25 від 25.01.2013 року, убачається, що 25.01.2013 року о 17 год. 35 хв. до чергової частини БЦ МВМ-2 надійшло надійшло повідомлення по телефону від ОСОБА_26 про те, що о 17 го. 35 хв. цього дня ним за місцем проживання в буд. АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_11 (т.1 а.п. 50).

Протоколом огляду місця події від 25.01.2013 року та фототаблицею і схемами до нього встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 , на підлозі в коридорі частини будинку, яку на той час винаймали студенти ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , було виявлено труп ОСОБА_11 із зашморгом з електороподовжувача на шиї та пошкодженнями на шиї, характерними для задушення зашморгом (т.1 а.п. 54-61, 62-85, 87, 88).

Із протоколу огляду трупа ОСОБА_11 в приміщенні Білоцерківського міського бюро СМЕ від 26.01.2013 року та фототаблиці до нього видно, що на вказаному трупі було виявлено сліди насильницької смерті, характерні для задушення зашморгом, та було вилучено одяг ОСОБА_11 (т.1 а.п. 89-91, 92-93).

Протоколом огляду місця події від 29.01.2013 року та фототаблицею до нього встановлено, що поруч з будинком АДРЕСА_3 , було виявлено автомобіль «ВАЗ-21063» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому ОСОБА_7 та ОСОБА_13 приїжджали до ОСОБА_11 , і на якому останні їздили в м. Боярку до ломбарду здавати викрадені у ОСОБА_11 золоті вироби (т.1 а.п. 105-107, 108-110).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №44 від 09.03.2013 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 знайдено наступні ушкодження: странгуляційна борозна на шиї справа горизонтальна, низько розташована, рівномірно виражена на протязі; крововилив у м`які тканини навколо хрящів гортані; рана на нижній поверхні язика зліва; рани на мочках обох вух. Смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії внаслідок задушення зашморгом, на що вказують: странгуляційна борозна на шиї справа горизонтальна, низько розташована, рівномірно виражена на протязі; крововилив у м`які тканини навколо хрящів гортані; крововиливи в сполучні оболонки очей, під епікардом та плеврою легень; рідкий стан крові; у шкірі шиї морфологічні ознаки здавлення з повнокровними судинами, лейкостазами і подекуди крайовим стоянням лейкоцитів; у лімфатичному вузлі під странгуляційною борозною великоосередкові крововиливи з лейкостазами, подекуди крайовим і періваскулярним стоянням лейкоцитів; у лімфатичному вузлі над странгуляційною борозною поодинокі дрібноосередкові крововиливи з лейкостазами, подекуди крайовим і періваскулярним стоянням лейкоцитів; в м`яких тканинах передньої поверхні хрящів гортані і язика осередкові крововиливи з лейкостазами, подекуди крайовим і періваскулярним стоянням лейкоцитів; ознаки бронхоспазму, множинні внутрішньоальвеолярні крововиливи і еритроцити в просвіті бронхів; крововиливи в стінці бронхів, дрібні вогнища набряку, ділянки гострої альвеолярної емфіземи і дистелектазів у легенях, набряк-набубнявіння головного мозку. Ушкодження, від яких настала смерть, заподіяні тупими предметами і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Рани на мочках вух та на язиці заподіяні тупими предметами і мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Характер і локалізація ушкоджень дають змогу вважати, що мало місце не менш ніж чотири точки прикладання сили. Стан достовірних ознак смерті (трупні плями та трупне задубіння) дають змогу вважати, що смерть ОСОБА_11 настала за 16-24 години до початку розтину трупа. Ушкодження, від яких настала смерть, дають змогу вважати що потерпіла ОСОБА_11 не могла здійснювати активні дії після їх отримання. Судово-медичних даних для відповіді на питання № 10 постанови немає. Характер реактивних змін у крововиливах дають змогу вважати, що вони заподіяні протягом 30-40 хвилин до моменту настання смерті. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (т.1 а.п. 114-116).

У відповідності до протоколу тимчасового доступу до речей і документів, згідно якого 05.02.2013 року у приміщенні ПТ «Ломбард Скарбниця», що у м. Боярці, Києво-Святошинського району Київської області, було виявлено та вилучено дві золоті сережки, які 25.01.2013 року о 19 год. 16 хв. заклав у вказаному ломбарді на прохання ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_14 , і СD-R диск з відеозаписом факту закладення ОСОБА_14 до вказаного ломбарду золотих виробів, отриманих від ОСОБА_7 . На фототаблиці до вказаного протоколу місяться фотознімки вилучених із ломбарду золотих сережок (т.2 а.п. 76-78, 79-81).

На СD-R диск скопійовано здійснений, встановленими у приміщенні ПТ «Ломбард Скарбниця» камерами відеоспостереження, відеозапис моменту закладення ОСОБА_14 до вказаного ломбарду золотих виробів, зокрема двох золотих сережок, які йому передав ОСОБА_7 (т.2 а.п. 82).

Письмовимс повідомленням генерального директора ПТ «Ломбард Скарбниця» від 10.03.2013 року підтверджується факт закладення ОСОБА_14 до вказаного ломбарду 25.01.2013 року о 19 год. 16 хв. пари сережок із золота 585 проби, загальною вагою 4,78 гр., та частини ланцюжка із золота 583 проби, загальною вагою 7,03 гр., якими заволоділи під час нападу на ОСОБА_11 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 85-86).

Із акту амбулаторної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи №83 від 12.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у нього не виявлено. Він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.п. 215-216).

У той же час суд, першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні наданий прокурором, як доказ обвинувачення, протокол проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_13 від 29.01.2013 року (т.2 а.п.48-51), переглянувши відеозапис зазначеної слідчої дії, який мається на долученому до справи DVD-R диску (т.2 а.п. 52), прийшов до обгрцнтованого переконання, що вказану слідчу дію проведено з грубим порушенням вимог чинного КПК України.

Так у ході перегляду відеозапису зазначеного слідчого експерименту встановлено, що перед початком слідчої дії особи понятих, залучених до зазначеної слідчої дії, слідчим належним чином не встановлювались і права та обов`язки останнім не роз`яснювались. Лише після завершення слідчого експерименту слідчий, за вказівкою начальника СВ Білоцерківського МВ ОСОБА_27 , формально повідомив під звукозапис про те, що права понятим були ро`яснені.

У той же час у протоколі проведення слідчого експеримену зазначено, що перед початком слідчої дії понятим були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.ст. 11, 13, 15, 223 КПК України, що не відповідає дійсності.

Окрім цього з відеозапису слідчого експерименту убачається, що зазначену слідчу дію фактично проводив не слідчий, а начальник СВ Білоцерківського МВ ОСОБА_27 . Однак, слідчим при оголошенні на початку слідчого експерименту складу учасників вказаної слідчої дії про участь у цій слідчій дії ОСОБА_27 не оголошувалося.

Натомість у протоколі проведення слідчого експерименту зазначено, що вказана слідча дія проводилась за участі начальника СВ Білоцерківського МВ підполковника ОСОБА_27 .

Наведені порушення є істотними і свідчать про те, що слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_13 проведено з грубим порушенням вимог чинного КПК України. Тому колегія суддів вважає слушними доводи міфськрайонного суду про те, що зазначений протокол проведення слідчого експерименту є недопустимим доказом і є неможливим його врахування при вирішенні питання щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, оскільки вказане суперечить матеріалам кримінального провадження, і розцінив їх як обрану обвинуваченими лінію свого захисту, щоб уникнути справедливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що протягом досудового розслідуваня та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не визнав вини у скоєному, неодноразово змінював свої показання про обставини злочинів, надавав суперечливі поясненння, які не узгоджені із іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Разом із тим, обвинувачений ОСОБА_13 частково визнав вину, надав чіткі, послідовні, незмінні протягом всього судового розгляду і об`єктивно підтверджені іншими доказами показання.

Достовірність та правдивість показань, даних ОСОБА_13 , їх повна відповідність фактичним обставинам справи підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_24 , висновком судово-медичної експертизи.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_13 є племінником дружини ОСОБА_7 , останній знає ОСОБА_13 із дитинства, підтримує з ним дружні стосунки.

Під час попереднього розгляду кримінального провадження в Апеляційному суді Київської області ОСОБА_13 намагався допомогти ОСОБА_7 уникнути відповідальності за скоєне, заявив, що той непричетний до вбивства ОСОБА_11 і намагався взяти всю вину на себе.

Вказане вище спростовує доводи обвинуваченого про те, що показання ОСОБА_13 , якими той викриває ОСОБА_7 у вчинених по відношенню до ОСОБА_11 кримінальних правопорушеннях є обмовою останнього.

У відповідності до ч.ч. 1,3 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Із метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У ході судового розгляду прокурором на підставі ч.1 ст.338 КПК України було змінено обвинувачення в суді із метою зміни правової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_13 та обсягу обвинувачення. У результаті цього, дії ОСОБА_7 були перекваліфіковані на ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, а ОСОБА_13 за ч.2 ст.187 КК України. Тобто, прокурором було виключено обвинувачення ОСОБА_13 за ст.115 КК України.

Із огляду на зазначене та керуючись ч.ч.1,3 ст.337 КПК України колегія суддів обмежена висунутим обвинуваченням та позбавлена можливості оцінити дії обвинуваченого ОСОБА_13 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, наслідки, які настали, думку потерпілих стосовно виду покарання для обвинуваченого, дані, що характеризують обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема те, що ОСОБА_7 уперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, формально позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують відповідальність, як то наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, характер і особливу тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, їх високу суспільну небезпечність.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мотивовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, із врахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацію всього майна, що є його особистою власністю, в дохід держави.

Визначене покарання, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному. Підстав для пом`якшення покарання та застосування до ОСОБА_7 ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , відтак не знаходить підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:
Судді: