У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,
суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника цивільного відповідача - Приватного акціонерного товариства «Завод пластмас» - про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Прийнято рішення щодо цивільних позовів та судових витрат.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 8 лютого 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 жовтня 2017 року вирок Оболонського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 8 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 залишив без зміни, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача - ПАТ «Завод пластмас» - без задоволення.

Представник цивільного відповідача - Приватного акціонерного товариства «Завод пластмас» (далі - ПрАТ «Завод пластмас»), яке до перейменування мало назву «Публічне акціонерне товариство "Завод пластмас"», звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 на підставі пункту 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Заявник вважає рішення суду касаційної інстанції про визнання правильним стягнення з ПрАТ «Завод пластмас» на користь потерпілого ОСОБА_6 майнової та моральної шкоди таким, що не відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постановах Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року № 6-933цс16 та від 28 січня 2015 року № 6-229цс14, які додає до заяви.

Зазначає, що при вирішенні цивільного позову суд належним чином не дослідив питання, чи виконувала ОСОБА_5 під час вчинення дорожньо-транспортної події свої службові обов'язки та на якій підставі вона використовувала службовий автомобіль у позаробочий час.

Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Представник цивільного відповідача звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 в частині стягнення з ПрАТ «Завод пластмас» майнової та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6

За змістом заяви, представник цивільного відповідача фактично порушує питання про погіршення становища засудженої ОСОБА_5, оскільки не погоджується з тим, що суд поклав обов'язок з відшкодування шкоди саме на ПрАТ «Завод пластмас», а не на особу, з вини якої заподіяно шкоду, і з таким рішенням погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частини четвертої статті 447 КПК перегляд Верховним Судом України виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень з метою погіршення становища засудженого з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, допускається лише протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, але не пізніше одного року з дня постановлення такого судового рішення.

Правову позицію з приводу застосування вказаної норми права стосовно обмеження перегляду виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень з метою погіршення становища засудженого Верховний Суд України неодноразово висловлював у своїх постановах, у яких сформульовано висновок про наявність процесуальної заборони перегляду таких рішень поза межами річного строку з дня їх постановлення (№ 5-18кс12, 5-20кс12, 5-23кс12, 5-24кс12, 5-16кс13, 5-19кс13, 5-151кс15, 5-68кс(15)16).

У цих постановах Верховний Суд України зазначив, що обмеження стосовно перегляду ним виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень з метою погіршення становища засудженого є однією з істотних процесуальних гарантій для осіб, щодо яких ухвалені такі судові рішення; вони спрямовані на забезпечення дії принципу правової визначеності, відповідно до якого реалізація прав людини неможлива без суворого дотримання встановлених законом строків проведення відповідної процесуальної дії.

Крім того, в світлі розуміння обмежувальних положень статті 447 КПК, подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, допуск до провадження та її розгляд Верховним Судом України залежить саме від певного конкретного виду рішення суду (судів) нижчої ланки, стосовно якого ухвалювалось рішення касаційної інстанції, або від рішення касаційного суду, яким було поліпшено становище особи.

За змістом частини четвертої статті 447 КПК законодавець пов'язує початок однорічного терміну, протягом якого можливий перегляд зазначених у ній судових рішень, з датою постановлення виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень суду першої інстанції, якщо за наслідками касаційного перегляду їх було залишено без зміни, та з датою ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, якщо ним було поліпшено становище засудженого порівняно з рішеннями судів попередніх інстанцій.

З огляду на те, що від дня постановлення 13 жовтня 2016 року вироку Оболонського районного суду міста Києва щодо ОСОБА_5 минуло більше одного року, вирок місцевого суду не був змінений судами вищих судових інстанцій, колегія суддів дійшла висновку, що строк для перегляду оскаржуваної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року з метою погіршення становища засудженої закінчився 13 жовтня 2017 року.

Наведені обставини вказують на існування процесуальних заборон, які унеможливлюють перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 у порядку, передбаченому главою 33 КПК, з підстав, зазначених у заяві представника цивільного відповідача.

Крім того, заявник вважає, що суд не з'ясував питання, на якій підставі використовувала ОСОБА_5 під час вчинення дорожньо-транспортної події службовий автомобіль - для виконання своїх трудових (службових) обов'язків, чи у власних цілях.

Таким чином, представник цивільного відповідача оспорює по суті висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, згідно з якими даних про неправомірне заволодіння ОСОБА_5 автомобілем, у матеріалах кримінального провадження немає.

Отже, перевірка Верховним Судом України вказаних доводів заявника перебуває поза межами його законодавчо визначених повноважень щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК, і є недопустимою.

Ураховуючи наведене, в допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою представника цивільного відповідача - ПрАТ «Завод пластмас» необхідно відмовити.

Керуючись статтями 445, 447, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити представнику цивільного відповідача - Приватного акціонерного товариства «Завод пластмас» - в допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_7