Провадження № 1-кп/537/100/2018
Справа № 537/895/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.03.2018 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження №00003611 від 24.02.2018року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски Козельщинського району Полтавської області, громадянина України, освіта неповня середнья, офіційно непрацюючому, одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

у вчиненні злочину , передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин:
23 лютого 2018 року близько 20.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи на території сортувальної станції вагонного депо «Кременчук», розташованої за адресою: м. Кременчук Полтавської області, вул. Вагонна, 13, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих мотивів та мети, підійшов до вантажного залізничного вагону №67665455 та за допомогою завчасно підготовлених інструментів демонтував з вказаного вагону головну та магістральну частину повітряного розподільника гальмового обладнання вартістю 3865 гривень 31 копійка, який належать юридичній особі ПАТ «Укрзалізниця», проте продовжити свої умисні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна не зміг, оскільки на місці був зупинений працівниками охорони вагонного депо, і таким чином з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, що дійсно вчинив даний злочин.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті , та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений , правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз*яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справив порядку, передбаченого ст.349 КПК України , суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянути акт у спрощеному провадженні.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує:
- за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, як вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка),
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів, вину визнав повністю і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України , судом не встановлено.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
При призначенні покарання, судом враховано характер і ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який в силу ст..89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатричному диспансері не перебуває, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Зважаючи на те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до висновку, що для виправлення обвинувачених, і попередження з їх боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, їм достатньо призначити покарання без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст.75,76 КК України. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого і його поведінка свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.
З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особи винних і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, її поведінку за період кримінального процесуального провадження, колегія суддів вважає за можливе застосувати до нього покарання без ізоляції від суспільства.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує зокрема те, що обвинувачений в силу ст.89КК України не судимий, не працює , має постійне місце проживання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, висновок Крюківського РС КМВ з питань пробації і суд приходить до переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст.75,76 КК України. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Речові докази відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме головну та магістральну частину повітряного розподільника гальмового обладнання,-викрутку, гайковий ключ 17Х19,які передані на зберігання до камери речових доказів ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області повернути власнику.
Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним та призначити покарання
- за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.
Відповідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши 1/ один / рік іспитового строку.
Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки:
1)періодично з*являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов*язання, поклавши на нього обов*язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Речові докази відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме головну та магістральну частину повітряного розподільника гальмового обладнання,-викрутку, гайковий ключ 17Х19,які передані на зберігання до камери речових доказів ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом 30днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1