Ухвала
Іменем України
16 квітня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-5509 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4
встановив:
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування положень ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, просить доказам у кримінальному провадженні дати іншу оцінку.
Таким чином засуджений не наводить підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Крім того, засуджений порушує питання про перевірку судових рішень щодо нього у касаційному порядку. Проте засудженим у касаційній скарзі чітко не вказано якими саме судовими рішеннями його було засуджено.
У порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до скарги не долучено копій оскаржуваних судових рішень, які мають бути завірені належним чином, як це передбачено п. 13.7. Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом № 173 Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року (прошнуровані, пронумеровані, скріплені печаткою суду).
Також касаційна скарга засудженого не містить конкретного прохання до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі не вказує у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, чим допускає суперечності при обґрунтуванні скарги.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3