Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-134ск17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
За вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Відповідно до ст. 100 КПК вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

12 листопада 2016 року приблизно о 18:30 біля школи № 69 на вул. І. Рабіна, 45,

в м. Одесі, спілкуючись із ОСОБА_6 , реалізував раптово виниклий злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насилля, яке не було небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, але посягло на фізичну недоторканість останнього: завдав одного удару рукою в обличчя ОСОБА_6 , після чого відкрито викрав мобільний телефон останнього вартістю 14 897 гривень і зник із місця скоєння злочину, заподіявши майнової шкоди потерпілому на зазначену суму.
Крім того, ОСОБА_5 06 січня 2017 року о 15:55 з метою придбання мобільного телефону марки iPhone 6 Plus, зустрівся з ОСОБА_6 біля супермаркету «Копійка» на вул. Варненській, 16/1 у м. Одесі. З метою реалізації умислу на відкрите викрадення мобільного телефону останньої, ОСОБА_5 приблизно о 16:30 біля будинку № 66 на вул. Космонавтів у м. Одесі під приводом детального огляду та подальшого придбання, попросив у ОСОБА_6 дати йому мобільний телефон. Отримавши його в руки, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, втік із місця події незважаючи на заклики ОСОБА_6 припинити свої протиправні дії, чим завдав потерпілій майнової шкоди на суму 7540 грн.
У своїй касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну зазначених судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину

й особі засудженого внаслідок суворості і просить пом`якшити призначене

ОСОБА_5 покарання та звільнити від його відбування на підставі положень

ст. 75 КК.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на недотримання судами вимог статей 50, 65 КК. Зазначає, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції належним чином не врахував усіх пом`якшуючих обставин, які впливають на суворість покарання.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи і дослідивши долучені копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості у вчиненні злочинів та кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК.
На думку колегії суддів, доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.
Як убачається зі змісту наданих до касаційного суду копій судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався вимог

статей 50, 65 КК, оскільки врахував ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК є тяжким), дані про особу засудженого (позитивно характеризується за місцем проживання), наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття і притягнення до кримінальної відповідальності вперше), відсутність обставин, які обтяжують покарання, конкретні обставини скоєння злочину, а також поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину (повторно вчинив тотожний злочин під час притягнення до кримінальної відповідальності і намагався ухилитися від суду, що стало підставою для відмови у застосуванні ст. 75 КК).

Наведені обставини свідчать про те, що висновок місцевого суду щодо неможливості виправлення ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства є обґрунтованим та належним чином мотивованим, а вид і розмір призначеного основного покарання за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу (у виді позбавлення волі

на строк 2 років 6 місяців) повною мірою ґрунтуються на вимогах чинного закону України про кримінальну відповідальність.
Доводи захисника є аналогічними за змістом доводам, наведеним в апеляційних скаргах сторони захисту, і вже були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, який належним чином перевірив ці доводи та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарг, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви свого рішення. Зокрема, суд зазначив, що місцевий суд урахував усі обставини, які пом`якшують покарання, що і слугувало підставою для застосування судом при призначенні покарання положень

ст. 69 КК. Той факт, що в день апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, обвинувачений відшкодував завдану потерпілій шкоду (про що ОСОБА_6 повідомила апеляційному суду), не є достатньою обставиною, що може свідчити про можливість його звільнення від відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст.75 КК.
Колегія суддів вважає, що доводи захисника про бажання ОСОБА_5 одружитися з жінкою, в якої народилася дитина, батьком якої засуджений визнає себе, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину

чи про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, і не вбачає підстав

для пом`якшення покарання, призначеного місцевим судом із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, чи звільнення від його відбування на підставі положень ст. 75 КК, а тому з огляду на наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3