Провадження №1-кп/761/522/2017
В И Р О К
іменем України
27 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

обвинуваченого ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіти неповної вищої, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_20 , 16 грудня 2015 року, приблизно о 22 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Саксаганського в місті Києві, зі сторони вул. Паньківської в напрямку вул. С. Петлюри.

Рухаючись у вказаному напрямку, займаючи п`яту смугу, при шести смугах для руху попутного напрямку, він наближався до регульованого перехрестя із вул. Л. Толстого, виїхавши на нього на забороняючий рух жовтий сигнал світлофора.

В цей час проїзну частину вул. Саксаганського, по регульованому пішохідному переходу, розташованому за вказаним перехрестям, на забороняючий рух пішоходам червоний сигнал світлофора, справа наліво відносно руху вищевказаного автомобіля, перебігав пішохід ОСОБА_21 .

Під час руху ОСОБА_20 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 8.7.3 підпункту «ґ», 8.10, 8.11 та 12.3 Правил дорожнього руху України.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України збоку водія ОСОБА_20 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вищезазначеній проїзній частині, при наближенні до регульованого перехрестя спочатку на зелений миготливий, а потім на жовтий сигнал світлофора, який забороняє рух, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зупинився на забороняючий жовтий сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) та продовжив свій рух, виїхавши на перехрестя вулиць Саксаганського і Льва Толстого. При виникненні небезпеки для руху, чим для нього являвся пішохід ОСОБА_21 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, ОСОБА_20 не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_21 , який перебігав проїзну частину на забороняючий рух пішоходам червоний сигнал світлофора, а продовжив рух далі, внаслідок чого, на регульованому пішохідному переході навпроти будинку № 109/20 по вул. Саксаганського в м. Києві, скоїв на останнього наїзд.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_21 від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 06 годині 10 хвилин під час стаціонарного лікування в КМКЛ № 17.
При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_21 встановлено, що смерть останнього наступила від отримання тяжких тілесних ушкоджень, зокрема у вигляді черепно-мозкової травми, між якою танастанням смерті ОСОБА_21 існує прямий зв`язок.

Таким чином дії водія ОСОБА_20 не відповідали вимогам п. 12.3 у сукупності із п. 8.11 Правил дорожнього руху України.

Крім того в перебігу розгляду справи в діях ОСОБА_20 виявлено порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 8.7.3 підпункту «ґ» та 8.10Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог пунктів п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 8.7.3 підпункту «ґ», 8.10, 8.11 та 12.3Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_20 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Такі дії ОСОБА_20 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 16 грудня 2015 року, він, керуючи автомобілем таксі «Dаewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з пасажиркою в напрямку "Цирку" по вул. Саксаганського, зі сторони вулиці Паньківської в м. Києві зі швидкістю не більше 60-ти км на годину. Погода була суха. Наближаючись до перехрестя з вул. Льва Толстого, ОСОБА_20 подивився на світлофор, який демонстрував зелений сигнал. В цей час автомобіль, який рухався попереду нього увімкнув лівий покажчик повороту та почав пригальмовувати для повороту. Він, зрозуміло, сконцентрувався на цьому автомобілі, проте ще раз подивився на світлофор, на якому горіло зелене світло. Після цього ОСОБА_20 виїхав на перехрестя, за звичкою подивився в обидві сторони, і нічого не побачив, окрім запаркованого на смузі громадського транспорту автомобіля, який увімкнув аварійний сигнал. Після цього ОСОБА_20 вирішив закінчити маневр та відчув удар в верхній правий кут свого автомобіля. Перед виїздом на перехрестя "стоп лінію" ОСОБА_20 пересік на зелений сигнал світлофору. Перед закінченням маневру він звісно звертав також увагу на пішохідний перехід, розташований за перехрестям, проте пішоходів на ньому він не бачив. Зрозумівши, що він здійснив наїзд на пішохода, ОСОБА_20 сказав пасажирці таксі, щоб та викликала карету швидкої допомоги, а сам викликав поліцію. Він вийшов з автомобіля, підійшов до чоловіка, з яким відбулося зіткнення та підклав йому під голову подушку, яку зняв в салоні свого автомобіля з переднього пасажирського сидіння. Через який час прибули співробітники поліції та медичні працівники, ОСОБА_20 не пам`ятає, але проміжок був недовгим, не більше 10-ти хвилин. ОСОБА_20 зокрема стверджує що не міг побачити жовтий сигнал світлофору, оскільки він увімкнувся вже безпосередньо над ним. ОСОБА_20 також стверджує, що він, до удару пішохода ОСОБА_22 , не змінював напрямок руху автомобіля. Крім того ОСОБА_20 , на запитання головуючого висловив позицію про те, що в нього відсутні сумніви, що на відеозапису, наданому з реєстратора водія - свідка у справі ОСОБА_23 , відображено саме подію ДТП за участю ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_22 , яка є предметом розгляду даного кримінального провадження. ОСОБА_20 при цьому наполягає, що він не порушував правила дорожнього руху.Крім того ОСОБА_20 цивільні позови, пред`явлені до нього потерпілими, не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. (том 1, а.с. 157 162)
Позицію обвинуваченого ОСОБА_20 , щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та намагання створення уяви про те, що він керував автомобілем з дотриманням правил дорожнього руху, суд вважає цілком зрозумілою, оскільки обвинувачений таким чином здійснює свій захист та бажає уникнути відповідальності за вчинене тяжке кримінальне правопорушення.
Крім того, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченого виниу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка підтверджується наступними доказами.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що 16 грудня 2015 року, приблизно після 22.00 години, він рухався додому по вул. Саксаганського в м. Києві за кермом власного автомобіля. На лобовому склі в його автомобілі був увімкнений відеореєстратор. Приблизно в цей час праворуч від нього проїхав автомобіль, який, перетнувши перехрестя, збив пішохода, що перебігав дорогу. В деталях ДТП він не бачив та не запам`ятав, що це був за автомобіль. Коли ОСОБА_23 викликали на допит до слідчого, він добровільно передав слідчому відео з відеореєстратора, на якому зафіксовано вказану подію ДТП. Будь-які зміни до відеозапису ним не вносилися. ОСОБА_23 не пам`ятає чи здійснював маневр обгону водій автомобіля, що 16 грудня 2015 року потрапив в ДТП чи ні. Пам`ятає, що штучне освітлення працювало та видимість на дорозі була задовільною. Свідок надав свої дані співробітникам поліції, які прибули на місце ДТП та повідомив, що подію було зафіксовано за допомогою відеореєстратора. ОСОБА_23 в той період постійно пересувався з увімкненим відеореєстратором. (том 1, а.с. 157 162)
Показаннями свідка ОСОБА_23 зокрема підтверджується легальність походження відеозапису з реєстратора, встановленого в його автомобілі, який у подальшому, з дотриманням вимог КПК України, слідчим органу досудового розслідування був долучений в якості доказу до матеріалів кримінального провадження та який є об`єктивним джерелом інформації про обставини дорожньо-транспортної події за участю потерпілого ОСОБА_22 та обвинуваченого ОСОБА_20 та цілком викриває останнього у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_20 підтверджується дослідженими письмовими доказами, які долучені до матеріалів судового провадження, а саме:
Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 16 грудня 2015 року, плану-схеми ДТП та фотобатлицею до нього, відповідно до яких слідчим за участю понятих та водія ОСОБА_20 було оглянуто місце ДТП, що трапилося за участю водія автомобіля «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_22 , під час якого проведено огляд вказаного автомобіля, зафіксовано його місцерозташування по відношенню до дороги та навколишніх статичних об`єктів, зафіксовано пошкодження вказаного автомобіля, що утворилися внаслідок удару пішохода ОСОБА_22 (том 1, а.с. 193-204)
Даними протоколу огляду трупа потерпілого ОСОБА_21 та фототаблиці до нього від 18 грудня 2015 року, відповідно до яких слідчим за участю понятих в приміщенні моргу КМКЛ № 17 було оглянуто труп ОСОБА_21 та зафіксовано комплекс отриманих останнім 16.12.15 тілесних ушкоджень. (том 2, а.с. 100-104)
Даними протоколу огляду автомобіля «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 та фототаблиці до нього від 28 січня 2016 року, відповідно до яких слідчим на штрафмайданчику оглянуто речовий доказ - вказаний автомобіль з наявними механічними ушкодженнями, які утворилися 16.12.15, під час наїзду його передньою частиною на пішохода ОСОБА_21 (том 2, а.с. 105-108)
Даними дублікату акту огляду та тимчасового затримання трансортного засобу - автомобіля «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 від 16 грудня 2015 року, відповідно до якого оглянуто вказаний автомобіль та зафіксовано ушкодження, що утворилися на ньому в перебігу контакту з пішоходом ОСОБА_22 (том 1, а.с. 205)
Даними постанови про визнання речовим доказом автомобіля «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 від 26 грудня 2015 року, відповідно до якої вказаний автомобіль в рамках кримінального провадження № 0015239 визнано речовим доказом, що зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. (том 1, а.с. 214)
Даними висновку судово-медичного експерта № 3241 від 02 лютого 2016 року, яким встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_21 виявлено наступні ушкодження: черепно-мозкова травма крововиливи у м`які покрови голови в потиличній і тім`яній ділянці, перелом склепіння та основи черепа, обширні великі забої мозку на основі лобних і скроневих долей, крововиливи під оболонки мозку; травма нижніх кінцівок закриті переломи лівих великої та малої гомілкової кісток, крововиливи у м`язи правої гомілки, в порожнину колінних суглобів; інші ушкодження забій правої легені. Смерть ОСОБА_21 настала від переломів кісток основи і склепіння черепа з ушкодженням головного мозку. Всі ушкодження у ОСОБА_21 виникли від дії тупих предметів в результаті зіткнення автомобіля з пішоходом. Їх характер та особливості, з урахуванням даних медичної документації та наданого відеозапису повністю відповідають строку та обставинам, вказаним у постанові. Між черепно-мозковою травмою і настанням смерті ОСОБА_21 існує прямий зв`язок. В момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_21 знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні, в динаміці, був звернений до транспортного засобу лівою частиною тіла. (том 1, а.с. 215-221)
Даними заяви свідка ОСОБА_23 про долучення до матеріалів кримінального провадження відеозапису з відео-реєстратора його автомобіля, постанови про приєднання до матеріалів кримінального провадження як речового доказу CD-диску, протоколом його перегляду від 11 січня 2016 року та безпосередньо відеозаписом події ДТП "FILE 1173.MOV", добровільно наданим слідству свідком-очевидцем ОСОБА_23 , що міститься на вказаному CD-диску із маркуванням "Datex, CD-R, 700 MB/80 min", покадровим дослідженням якого у судовому засіданні чітко встановлено, що у момент, коли ОСОБА_20 рухається по вулиці Саксаганського в м. Києві на власному автомобілі 16 грудня 2015 року, безпосередньо перед виїздом на перехрестя з вулицею Льва Толстого, та перед перетином його передньою частиною стоп-лінії, нанесеної на рівні розташування світлофора, на ньому загоряється жовтий, забороняючий сигнал. Крім того, на відеозаписі чітко видно, що водій автомобіля Daewoo, після перетину перехрестя та безпосередньо перед наїздом на пішохода ОСОБА_21 , не своєчасно відреагувавши на зміну обстановки, запізно помітивши останнього, по ходу руху вивернув кермо ліворуч, намагаючись уникнути зіткнення, проте безрезультатно (відеозапис в цій частині спростовує показання ОСОБА_20 в тій частині, що він взагалі не бачив і не міг бачити пішохода ОСОБА_21 ). Також слід зазначити, що з відеозапису чітко вбачається, що пішохід ОСОБА_21 , в порушення вимог 4.9., 4.10 ПДР України, перебігає проїзну частину на червоний сигнал світлофору, що свідчить про наявність "віктивної" поведінки потерпілого. (том 1, а.с. 222-225)
Даними висновку автотехнічної експертизи № 37ат від 23 лютого 2016 року, яким встановлено:
1. На момент огляду автомобіля «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 несправностей технічного стану гальмівної системи, рульового керування та ходової частини не виявлено. (том 1, а.с. 226-234)
Вказаний висновок експерта в комплексі з іншими доказами вказує, що ОСОБА_20 керував автомобілем зі справною гальмівною системою та системами рульового керування та ходової частини, що вказує на ті обставини, що у разі дотримання ОСОБА_20 правил дорожнього руху, збереження ним уважного стеження за зміною дорожньої обстановки, він мав змогу уникнути аварії та наїзду на пішохода ОСОБА_21 .
Даними висновку комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи № 1153/16-52/1154/16-35, яким встановлено:
1. Виходячи із даних, встановлених на підставі досліджуваного відеозапису "FILE 1173.MOV" та при зазначених обставинах зближення ТЗ, в даній дорожній обстановці водію автомобіля Daewoo з технічної точки зору слід було діяти у відповідності до п.п. 1.5, 8.10 та 8.11 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки для його руху - у відповідності до п. 12.3 ПДР.
2. Виходячи із даних, встановлених на підставі досліджуваного відеозапису "FILE 1173.MOV" та при встановлених слідством обставинах пригоди, з моменту виникнення небезпеки для руху водію автомобіля Daewoo, він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним ТЗ.
3. З причин викладених в дослідницькій частині, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Daewoo вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР у сукупності із п. 8.11 ПДР
4. З технічної точки зору та з урахуванням наданого на дослідження відеозапису пригоди, в даній дорожній обстановці дії пішохода, пов`язані з виходом на проїзну частину перехрестя (на ділянці скоєння пригоди) на червоний сигнал світлофорного об`єкту відповідного напрямку в сторону руху автомобіля Daewoo призвели до того, що для водія автомобіля Daewoo була створена небезпечна ситуація, яка в подальшому переросла в аварійну діями водія автомобіля Daewoo, в частині несвоєчасного застосування ним екстреного гальмування. (том 2, а.с. 1-15)
Вказаний висновок експертів в комплексі з іншими доказами беззаперечно вказує на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_20 порушення правил дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_21 , за умови дотримання яких, не зважаючи на "віктивну" поведінку останнього, існувала можливість уникнення аварії з боку водія автомобіля Daewoo. Вказане експертне дослідження проведено за формою та у спосіб, визначений вимогами КПК України та сумнівів у своїй об`єктивності в суду не викликає.
Даними матеріалів, наданих КП "Київдорсервіс" на запит слідчого, щодо роботи світлофорного об`єкта на перехресті вул. Саксаганського - вул. Льва Толстого в м. Києві 16 грудня 2015 року о 22 год. 44 хв. з долученою циклограмою, з яких вбачається, що в момент ДТП збоїв в роботі світлофорного об`єкту не зафіксовано. (том 2, а.с.35-37)
Також слід зазначити, що з вказаної циклограми вбачається, що і учасник руху - пішохід ОСОБА_21 , в порушення вимог 4.9., 4.10 ПДР України, перетинав проїзну частину на червоний сигнал світлофору, що також підтверджує наявність "віктивної" поведінки потерпілого.
Даними листа-відповіді № 19/12-1/3001 від 09 березня 2017 року директора ДНДЕКЦ МВС України ОСОБА_24 , відкритого у порядку ст. 290 КПК України як додатковий доказ стороні обвинувачення у встановленому КПК України порядку, яким на заяву адвоката - представника потерпілого ОСОБА_10 надано роз`яснення терміну "Аварійна ситуація" (том 2, а.с.152-156)
Усі перелічені вище докази винуватості ОСОБА_20 отримані цілковито з дотриманням вимог процесуального закону та врахуванням необхідних його положень.
Крім того необхідно зазначити, що суд не покладає в основу даного вироку показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , оскільки дані показання не є доказами у справі тому, що вони не містять будь-яких відомостей щодо фактичних обставин справи, які є безпосереднім предметом дослідження даного судового розгляду. Вказані показання судом піддаються аналізу лише в частині вирішення цивільних позовів, заявлених до ОСОБА_20 потерпілими.

Одночасно суд не покладає в обґрунтування даного вироку наступні процесуальні та інші документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з ЄРДР (том 1, а.с. 191-192), оригінал та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 1, а.с. 206-207, том 2, а.с. 19), ухвали слідчих суддів щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження (том 2, а.с. 22-25), протоколи про надання сторонам доступу до матеріалів досудового розслідування (том 2, а.с. 26-32), довіреність видану ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_20 (том 2, а.с. 33), оскільки самі по собі вказані документи не містять даних, що мають значення для питань цього розгляду, а лише засвідчують відповідність проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону, а також підтверджують правомірність володіння ОСОБА_20 транспортним засобом «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, суд дослідив, оцінив та проаналізував отримані, досліджені і перевірені в судовому засіданні докази в рамках даного судового провадження, та прийшов до переконання, що вина ОСОБА_20 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом. На думку суду по справі зібрано достатня кількість допустимих та належних доказів на підтвердження такої вини.

Своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_20 суд враховує те, що відповідно до ст. 25 КК України дане кримінальне правопорушення є ненавмисним, а передбачає необережну форму вини, яка полягає у злочинній недбалості, а також характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_20 є раніше не судимою особою (том 2, а.с. 16), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 2, а.с. 20-21), на момент події ДТП не перебував в стані сп`яніння чи в іншому стані, який позбавляв би його права керувати транспортним засобом. (том 1, а.с. 208, 212-213)

Суд при призначенні покарання враховує також відсутність у ОСОБА_20 щирого каяття, відсутність його критичного ставлення до вчиненого, його не бажання спокутувати свою провину перед потерпілими, а також відсутність в обвинуваченого прагнення до відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних ним внаслідок кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд зобов`язаний врахувати, що дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_21 16 грудня 2015 року сталася, у тому числі, внаслідок "віктивної" поведінки останнього, оскільки він перебігав дорогу на червоний, забороняючий рух пішоходів, сигнал світлофору, що на переконання суду значно зменшує суспільну небезпеку особи ОСОБА_20 та вчиненого ним крімінально-караного діяння.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_20 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, позицію потерпілих, які просили про застосування найбільш суворого покарання до обвинуваченого, суд вважає, що останньому необхідно обрати міру покарання у вигляді позбавлення волі, але в розмірі не наближеному до верхньої межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, позицію потерпілих та їх представників, суд вважає, що у даному випадку необхідно також застосувати до обвинуваченого ОСОБА_20 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме позбавити його права керування транспортними засобами на певний строк.

Саме таке покарання є на переконання суду необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_20 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що на думку суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не тягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілих.

В рамках даного кримінального провадження потерпіла ОСОБА_14 звернулася до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину (том 1, а.с.79-83), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_20 на її користь матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування, поховання в сумі 11 365 грн. 54 коп., завдану їй моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн., витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн., та з МТСБУ просила стягнути на свою користь матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування та поховання в розмірі 16 536,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 16 536,00 грн. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 грудня 2015 року з вини водія ОСОБА_20 , були заподіяні тілесні ушкодження її цивільному чоловіку ОСОБА_21 , який від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КМКЛ №17. Внаслідок неправомірних винних дій ОСОБА_20 їй було завдано матеріальної шкоди у вигляді витрат, пов`язаних з лікуванням та похованням ОСОБА_22 , на загальну суму 27 901 грн. 54 коп., та моральної шкоди, яка полягає в тому, що ОСОБА_20 позбавив ОСОБА_14 нормального усталеного образу життя, залишивши її без рідної людини, в розмірі 1 500 000,00 грн. Крім того, позивачем понесені по справі витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн. Оскільки ОСОБА_20 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач просила стягнути з МТСБУ понесені нею витрати на лікування та поховання в розмірі 16 536 грн. та завдану їй моральну шкоду в розмірі 16 536 грн. Матеріальну шкоду в іншій частині, що дорівнює 11 365 грн. 54 коп., ОСОБА_14 просила стягнути з ОСОБА_20 , з якого також просила стягнути 1 500 000 грн. моральної шкоди та 20 000 грн. витрат на правову допомогу. Обгрунтовуючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди, позивач посилалась на надані нею письмові докази, які підтверджують факт понесення нею витрат на лікування ОСОБА_21 та його поховання. Щодо моральної шкоди, то позивач ОСОБА_14 посилалась на те, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_20 її позбавлено нормального усталеного образу життя, постійне пригадування обставин ДТП викликають у неї негативну реакцію, переживання ДТП є дуже болючим як душевно так і фізично, а усвідомлення неможливості знову побачити чоловіка викликає біль, тривогу, сльози, переляк та невпевненість в майбутньому.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов ОСОБА_26 та додані до нього матеріали, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту понесення ОСОБА_26 витрат на лікування ОСОБА_21 та його поховання, що підтверджується видатковою накладною від 21 грудня 2015 року (том 1, а.с.88), чеками на придбання ліків (том 1, а.с.89), чеками по оплаті послуг в морзі №1 м. Києва (том 1, а.с.90), квитанціями по придбанню продуктів для поминального обіду (том 1, а.с.91) та рахунком по оплаті за поминальний обід (том 1, а.с.92), оригінали яких були оглянуті судом в судовому засіданні, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_20 на її користь матеріальної шкоди у визначеному нею розмірі 11 365 грн. 54 коп.

Обґрунтованою, на думку суду, є і вимога ОСОБА_26 про стягнення з ОСОБА_20 завданої їй моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_26 зазначила, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_20 її позбавлено нормального усталеного образу життя, постійне пригадування обставин ДТП викликають у неї негативну реакцію, переживання ДТП є дуже болючим як душевно так і фізично, а усвідомлення неможливості знову побачити чоловіка викликає біль, тривогу, сльози, переляк та невпевненість в майбутньому.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 грудня 2015 року з вини ОСОБА_20 , цивільний чоловік ОСОБА_26 - ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КМКЛ №17, суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги ОСОБА_26 про стягнення моральної шкоди шляхом стягнення на її користь з ОСОБА_20 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні ст. 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань ОСОБА_26 на те, з яких міркувань вона виходила, визначаючи саме такий розмір заподіяної їй моральної шкоди.

Не підлягає задоволенню при цьому позов ОСОБА_26 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині її вимог до МТСБУ, виходячи з наступного.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачені випадки, коли потерпілі мають можливість отримання відшкодування від МТСБУ, яке здійснює свою діяльність відповідно до Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п.п. "а" п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 35.1. ст. 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. До заяви додається довідка про ДТП, довідка відповідних закладів охорони здоров`я щодо тимчасової втрати працездатності або довідка спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожно-транспортної пригоди, завірені у встановленому законом порядку (п.35.2 ст. 35 Закону у редакції, що діяла на момент ДТП).

МТСБУ приймає рішення щодо виплати страхового відшкодування після з`ясування обставин ДТП, протягом місяця з дня отримання документів, зазначених у п. 35.2 ст. 35 Закону (п.37.1 ст. 37 Закону у редакції, що діяла на момент ДТП).

Разом з тим, позивач ОСОБА_26 до МТСБУ з заявою про виплату їй страхового відшкодування не зверталась, не виконавши, таким чином, дій, визначених Законом, для реалізації свого права на отримання страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, оскільки МТСБУ жодним чином не порушило права позивача ОСОБА_26 на отримання відшкодування, не вчинивши дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання цього права, підстави до задоволення її позову в частині вимог до МТСБУ, відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До цивільного позову ОСОБА_14 долучено копію договору про надання послуг адвоката та консультаційних послуг від 19.01.2016 року (том 1, а.с.84-85), а також підписану ОСОБА_11 квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19.01.2016 року (том 1, а.с.86), згідно якої ним від ОСОБА_14 прийнято 20 000 грн. Разом з тим, вищевказані документи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як цього вимагає ч. 3 ст. 137 ЦПК України, тому, виходячи з принципу належності, допустимості, достатності та достовірності доказів, закріпленого в ст.ст.77-80 ЦПК України, суд не вбачає підстав до задоволення вимоги ОСОБА_14 про стягнення з ОСОБА_20 судових витрат по оплаті правничої допомоги.

В рамках даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_16 звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину (том 1, а.с.95-100), в якому посилався на те, що 16 грудня 2015 року ОСОБА_20 , керуючи автомобілем "Деу Нексія", по вулиці Саксаганського в м. Києві на пішохідному переході скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_21 , який внаслідок наїзду отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КМКЛ №17. Позивача ОСОБА_16 у даному кримінальному провадженні визнано потерпілим, оскільки ОСОБА_21 є його сином. Внаслідок втрати сина в позивача ОСОБА_16 виникли: емоційна лабільність, внутрішня напруженість, знижений та нестійкий настрій, реакції замикання та настороги у контактах з іншими людьми, відчуття виснаження від зусиль, прагнення вивільнитися від стресу та уникнути суперечок, ситуаційна дратівливість, образливість, невпевненість, замикання, недовіра, розчарування від нереалізованих надій та несправедливості. Дотепер у позивача залишаються зафіксованими реакції хвилювання при актуалізації подробиць пережитого стресу, негативні спогади при пересуванні на проблемній ділянці дороги, побоювання при переході проїзної частини по пішохідному переході, що завдає додаткових переживань та погіршує якість життя. Завдану йому моральну шкоду ОСОБА_16 оцінив у 500 000 грн., які просив стягнути з ОСОБА_20 , як особи, винуватої у смерті сина.

Крім цього, позивач ОСОБА_16 в позові зазначив, що у його сина ОСОБА_21 залишились малолітні діти: ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно діючого законодавства, в разі смерті одного із годувальників сума на відшкодування шкоди повинна складати 50% від загальної суми прожиткового мінімуму, а саме від суми прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років, встановленої згідно чинного законодавства. Виходячи з визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2016 року - 1455 грн., з 01 травня 2016 року - 1531 грн., з 01 грудня 2016 року - 1689 грн., позивач визначив суму грошової компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на утримання ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,за період часу з 01 січня 2016 року по вересень 2025 року, до досягнення дітьми повноліття, у розмірі 195 571 грн. 00 коп.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов ОСОБА_16 та додані до нього матеріали, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 грудня 2015 року з вини ОСОБА_20 , син позивача ОСОБА_16 - ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КМКЛ №17, суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди шляхом стягнення на його користь з ОСОБА_20 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні ст. 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань ОСОБА_16 на те, з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір заподіяної йому моральної шкоди.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_20 грошової компенсації на утримання малолітніх дітей загиблого ОСОБА_21 , суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Виходячи зі змісту вищенаведеної правової норми, ОСОБА_16 , як дід малолітніх ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав право звернутися до суду з даною вимогою на захист їхніх прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до ч.ч.2, 3 цієї ж статті особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Позивач ОСОБА_16 в своєму позові розмір грошової компенсації, належної до стягнення на утримання малолітніх внуків, визначив у вигляді 50% від суми прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років, встановленої згідно чинного законодавства, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1200 ЦК України, відповідно до якої шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем вимогу про стягнення компенсації на користь малолітніх онуків за втратою годувальника заявлено не у спосіб, передбачений ст. 1200 ЦК України, без надання доказів, які б дали суду можливість самостійно визначити ефективний спосіб захисту порушеного права, зважаючи на те, що суд обмежений вимогами, заявленими позивачем, підстави до задоволення вимоги ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_20 грошової компенсації на утримання малолітніх онуків відсутні.

В рамках даного кримінального провадження потерпіла ОСОБА_13 звернулася до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину (том 1, а.с.108-114), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_20 на її користь матеріальну шкоду у вигляді витрат на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 20 187 грн. 33 коп., завдану їй моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн., та з МТСБУ просила стягнути на свою користь моральну шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, в розмірі 16 536,00 грн., посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 грудня 2015 року з вини водія ОСОБА_20 , були заподіяні тілесні ушкодження її сину ОСОБА_21 , який від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КМКЛ №17. Внаслідок неправомірних винних дій ОСОБА_20 їй було завдано матеріальної шкоди у вигляді витрат, пов`язаних із спорудженням надгробного пам`ятника на могилі ОСОБА_21 , в розмірі 20 187 грн. 33 коп., та моральної шкоди, яка полягає в тому, що ОСОБА_20 позбавив ОСОБА_13 нормального усталеного образу життя, залишивши її без рідної людини, в розмірі 1 500 000,00 грн. Крім того, оскільки ОСОБА_20 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач просила стягнути з МТСБУ завдану їй моральну шкоду в розмірі 16 536 грн.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди, позивач посилалась на надані нею письмові докази, які підтверджують факт понесення нею витрат по спорудженню надгробного пам`ятника. Щодо моральної шкоди, то позивач ОСОБА_13 посилалась на те, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_20 її позбавлено нормального усталеного образу життя, постійне пригадування обставин ДТП викликають у неї негативну реакцію, переживання ДТП є дуже болючим як душевно так і фізично, а усвідомлення неможливості знову побачити сина викликає біль, тривогу, сльози, переляк та невпевненість в майбутньому.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов ОСОБА_13 та додані до нього матеріали, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту понесення ОСОБА_13 витрат на спорудження надгробного пам`ятника, що підтверджується товарними чеками, квитанціями та накладними (том 1, а.с.121-123), оригінали яких були оглянуті судом в судовому засіданні, суд дійшов висновку про обґрунтованість її вимоги про стягнення з ОСОБА_20 на її користь матеріальної шкоди у розмірі 20 187 грн. 33 коп.

Обґрунтованою, на думку суду, є і вимога ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_20 завданої їй моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_13 зазначила, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_20 її позбавлено нормального усталеного образу життя, постійне пригадування обставин ДТП викликають у неї негативну реакцію, переживання ДТП є дуже болючим як душевно так і фізично, а усвідомлення неможливості знову побачити сина - єдиної підтримки в старості, викликає біль, тривогу, сльози, переляк та невпевненість в майбутньому.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 грудня 2015 року з вини ОСОБА_20 , син позивача ОСОБА_13 - ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КМКЛ №17, суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди шляхом стягнення на її користь з ОСОБА_20 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні ст. 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань ОСОБА_13 на те, з яких міркувань вона виходила, визначаючи саме такий розмір заподіяної їй моральної шкоди.

Не підлягає задоволенню при цьому позов ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди в частині її вимог до МТСБУ, виходячи з наступного.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачені випадки, коли потерпілі мають можливість отримання відшкодування від МТСБУ, яке здійснює свою діяльність відповідно до Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п.п. "а" п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 35.1. ст. 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. До заяви додається довідка про ДТП, довідка відповідних закладів охорони здоров`я щодо тимчасової втрати працездатності або довідка спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожно-транспортної пригоди, завірені у встановленому законом порядку (п.35.2 ст. 35 Закону у редакції, що діяла на момент ДТП).

МТСБУ приймає рішення щодо виплати страхового відшкодування після з`ясування обставин ДТП, протягом місяця з дня отримання документів, зазначених у п. 35.2 ст. 35 Закону (п.37.1 ст. 37 Закону у редакції, що діяла на момент ДТП).

Разом з тим, позивач ОСОБА_13 до МТСБУ з заявою про виплату їй страхового відшкодування не зверталась, не виконавши, таким чином, дій, визначених Законом, для реалізації свого права на отримання страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, оскільки МТСБУ жодним чином не порушило права позивача ОСОБА_13 на отримання відшкодування, не вчинивши дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання цього права, підстави до задоволення її позову в частині вимог до МТСБУ, відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_20 не накладався.

У кримінальному провадженні залучено експертів, якими проведено автотехнічні експертні дослідження, загальна вартість яких становить 10 677 гривень 00 копійок, що суд визнає процесуальними витратами, а тому зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_20 на користь держави.

Речовий доказ: автомобіль марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 (зберігається під арештом, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова ОФ. від 24 червня 2016 року, на штрафмайданчику по вул. Червоногвардійська, 20-Б в м. Києві) - підлягає звільненню з під арешту та залишенню у володінні та розпорядженні власника ОСОБА_25

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 (зберігається в матеріалах судового провадження (том 1, а.с. 206)) - підлягає поверненню власнику ОСОБА_25 .

У зв`язку з ухваленням рішення про призначення ОСОБА_20 реальної міри покарання суд вважає, що до набрання вироком законної сили відносно нього необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взявши його під варту в залі суду одразу після проголошення вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили, обрати відносно ОСОБА_20 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взявши його під варту в залі суду одразу після проголошення вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_20 рахувати з 27 грудня 2017 року.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_20 на користь ОСОБА_14 витрати на лікування та поховання в розмірі 11 365 грн. 54 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_14 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_20 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_16 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_20 на користь ОСОБА_13 витрати за спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 20 187 грн. 33 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_13 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 10 677 гривень 00 копійок процесуальних витрат, пов`язаних з залученням у кримінальному провадженні судових експертів.

Речовий доказ: автомобіль марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 (зберігається на штрафмайданчику по вул. Червоногвардійська, 20-Б в м. Києві) - залишити у володінні та розпорядженні власника ОСОБА_25 , скасувавши арешт, накладений на нього відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова ОФ. від 24 червня 2016 року.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_1 (зберігається в матеріалах судового провадження (том 1, а.с. 206)) - повернути власнику ОСОБА_25 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського районного суду
міста Києва ОСОБА_1