Справа № 504/413/18
Провадження № 1-кс/504/232/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт майна

05.03.2018 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, клопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_4 від 13 лютого 2018 року, погодженого того ж дня прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001200 від 01.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчим відділенням Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001200 від 01.07.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження.
Подане клопотання обгрунтоване тим, що 30.06.2017, біля 09.45 години, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Ваз-210930», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», у напрямку м. Одеса, на 26 км.+76 м., не впорався з керуванням та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухався в попутному з ним напрямку, поза межами дорожньої розмітки, яка визначає край проїжджої частини.

У результаті ДТП ОСОБА_6 було доставлено до КУ «ООКЛ» з тілесними ушкодженнями, які згідно з висновком експерта №137 від 08.09.2017 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
30 червня 2017 року, після проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та огляду транспортного засобу «ВАЗ-210930», номерний знак НОМЕР_1 , було повернуто ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився у його користуванні.
На теперішній час, ОСОБА_5 на виклики слідчого за повістками до СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області, жодного разу не з`явився, на телефонні виклики не відповідає, транспортний засіб «ВАЗ-210930», номерний знак НОМЕР_1 , який є предметом вчинення злочину та на якому збереглися сліди злочину, для проведення відповідних судових експертиз не надав, тобто, існує сукупність розумних підозр вважати, що володілець приховує його майно, та може його пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити та відчужити.
З цих же підстав, а також враховуючи, що власник майна проживає у Кіровоградській області, суд вважає можливим розгляд даного клопотання провести у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення його власника, що є необхідним з метою забезпечення арешту.
Таким чином, транспортний засіб «ВАЗ-210930» номерний знак НОМЕР_1 , є доказом злочину, що обґрунтовує застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна з метою, передбаченою п.п. 1,4 ч. 2 ст. 170 КПК України, для забезпечення збереження речового доказу та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), який є розумним та співрозмірним із завданнями у вказаному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання.

Майно, щодо якого ставиться питання арешту не вилучалось у власника в ході досудового розслідування, тому участь власника майна в судовому засіданні не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного:

Положенням ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя звертає увагу, що органом досудового розслідування обгрунтовано внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, власність підтверджена відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, за протоколом огляду місця події підтверджено скоєння ДТП за участі автомобіля, щодо якого ставиться питання арешту з метою забезпечення.

Отже, слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що вищевказаний автомобіль містить в собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак, відповідає визначеним у положенні ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя дійшов до переконання, що правові підстави арешту повністю співвідносяться з встановленими обставинами даного кримінального правопорушення.

Обираючи відповідне забезпечення кримінального провадження, та вирішуючи питання про спосіб його виконання, слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя переконаний, що існуються всі підстави побоюватись що незастосування певної заборони, або певного обмеження щодо даного майна, цілком ймовірно, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, і т.п. цього майна, що відповідає критерію речовий доказ по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що арешт та заборона розпорядження вказаними речами є розумним та співмірним обмеженням права власності безпосередньому завданню кримінального провадження, і є необхідним у демократичному суспільстві, є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування, а наслідки застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, на переконання суду, не виглядають надмірним тягарем для власника арештованого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 93, 98, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Колопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «ВАЗ-210930» номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким особам та власнику розпоряджатися та користуватися зазначеним майном.
Роз`яснити, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1