Справа № 371/226/17
Провадження № 1-кп/375/126/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.10.2017 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миронівка Київської області, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого наутьриманні одну малолітню дитину, не маючого місця реєстрації перебування чи проживання та постійного місця проживання, раніше судимого, а саме 18.11.2016 Миронівським районним судом Київської області за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком два роки, з не знятою та непогашеною у встановленому законом порядку судимістю
по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
ОСОБА_6 , будучи засудженим 18.11.2016 Миронівським районним судом Київської області за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі та звільненим від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком три роки, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та скоїв у період іспитового строку новий умисний корисливий злочин.
Вказаними протиправними діями обвинувачений заподіяв потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 2559.00 грн..
Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав себе винним повністю у інкримінованому йому злочині та суду показав, що дійсно 08.02.2017 приблизно о 11:00 годині він відпочивав разом з потерпілим ОСОБА_4 у кафе-барі «Кавказ» в м.Миронівка, де вони розпивали алкогольні напої та обидва перебували у стані алкогольного сп`яніння. Між ними виникла «потасовка», вони вийшли на вулицю, де наносили один одному удари руками та падали. Він помітив на асфальтному покритті мобільний телефон потерпілого та вирішив його викрасти і що власне і зробив, забравши його непомітно та поклавши до кармана. Потім його затримали працівники поліції, які запитали про цей мобільний телефон і він його їм віддав.
Уточнив, що на даний час він відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду і він до нього жодних претензій не має.
Розкаюється у скоєному, обіцяє більше не повторювати протиправних вчинків та просить суворо не карати.
З огляду на викладенні у обвинувальному акті та визнані обвинуваченим обставини вчинення злочину суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст. 91 КПК України і в тому числі щодо події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, форми його вини, мотиву і мети вчинення злочину.
За викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину є доведеною і таким чином його дії кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст. 65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання винного обставини, дані про особу винного, його відношення до скоєного та конкретні обставини справи.
З огляду на зміст ч. 2 ст. 185 КК України та вимоги статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та наявність на його утриманні малолітньої дитини, які визнає сукупністю помякшуючих винного обставин.
Обставиною, що обтяжує покарання винного, суд відповідно до ст. 67 КК України визнає вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи суспільну небезпечність скоєного обвинуваченим злочину, на що вказує його характер (умисний корисливий злочин) та спричинені ним наслідки (заподіяння потерпілому реальної матеріальної шкоди), тяжкість злочину (є злочином середньої тяжкості), відношення винного до наслідків скоєного (розкаявся у скоєному, відшкодував заподіяну злочином шкоду), сукупність пом`якшуючих покарання винного обставин, обтяжуючу його покарання обставину, дані про його особу, який негативно характеризуються по місцю проживання, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога, має непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, вчинивши новий злочин у період іспитового строку, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_6 за вчинений злочин покарання в межах санкції частини другої статті 185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.
За приписами ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, частину покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК).
Отже, враховуючи вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 застосовує вимоги ч. 1 ст. 71 КК України щодо часткового приєднання обвинуваченому до покарання за даним вироком невідбутої ним частини покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі і остаточно визначає останнє у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Визначене таким чином остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на переконання суду буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого ним злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.
Адвокат обвинуваченого та прокурор не заперечували у судовому засіданні проти звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.
Пунктом «в» статті 1 вказаного Закону передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами».
Вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 злочин, як вбачається, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Судом встановлено, що обвинувачений має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії НОМЕР_1 від 04.06.2013.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі пункту «в» статті 1 вказаного Закону.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені, однак він наполягав на її застосування.
Судові витрати у провадженні відсутні, цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його негайно в залі суду, та обрати щодо нього до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього передбаченого ч.5 ст.194 КПК обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду.
Керуючись положеннями Закону України «Про амністію у 2016 році», Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. ст. 194, 368-370, 373-374 КПК України, суд,-
ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 185 ч. КК України та призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та не відбутої частини покарання за попереднім вироком Миронівського районного суду Київської області від 18.11.2016 за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 289 ст.70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його негайно в залі суду, та обрати щодо нього до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді особистого зобовязання з покладенням на нього передбаченого ч.5 ст.194 КПК обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «____»______________20__