Ухвала

Іменем України

15 січня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-566ск18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про скасування зазначеного судового рішення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга.
Перевіривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вказаних вимог закону.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх зміни або скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Усупереч п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, прокурор, зазначаючи про необхідність скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, не наводить правового обґрунтування своїх вимог з урахуванням відповідних положень статей 412, 414 КПК. Також він не посилається на жодну з безумовних підстав для скасування судового рішення, передбачених ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Прокурор у касаційній скарзі не вказує клопотань сторони обвинувачення,

які всупереч ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд не задовольнив.
Також прокурор, зазначає, що висновок апеляційного суду про можливість не настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілої ОСОБА_6 , у разі належного надання їй медичної допомоги, ґрунтується на припущеннях. Разом із тим, не оскаржує правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 122 КК по епізоду вчинення злочину щодо потерпілої та не вказує, які саме положення закону було порушено апеляційним судом.

Крім того, посилаючись на м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання (у виді позбавлення волі на строк 15 років)через недотримання судом апеляційної інстанції положень ст. 65 КК, прокурор не зазначає, чому це покарання з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК є недостатнім для кари та виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, а покарання у виді довічного позбавлення волі, яке просив застосувати в апеляційній скарзі прокурор, буде сприяти цій меті.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її необхідно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурор має підтвердити, що не пропустив такого строку при повторному зверненні до суду).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК,

п о с т а н о в и в:

залишити без руху касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3