У Х В А Л А
12.01.2018 Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження запобіжних заходів у вигляді утримання під вартою відносно обвинувачених у рамках кримінального провадження внесеного 01.04.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004722 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді у цьому місцевому суді на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.

На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, судом у судовому засіданні на обговорення учасників кримінального провадження було поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 під вартою.

У судовому засіданні прокурор вважав за можливе продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені ризики слідчим суддею, на даний час, не відпали, як наслідок, обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст.. 199 КПК України, на його переконання є дійсними.

Тотожну з прокурор позицію висловив і потерпілий.

У судовому засіданні сторона захисту просили суд змінити запобіжні заходи з тримання під вартою на альтернативні, оскільки встановлені слідчим суддею передумови для утримання обвинувачених під вартою визначені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України відсутні.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Також, суд ураховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

У цій ситуації у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, тобто у вчиненні пособництва на закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчиненої за попередньою змовою групою осіб, ч. 2 ст. 263 КК України, а саме незаконному носінню кастету, без передбаченого законом дозволу та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, а саме закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, із вчиненням усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але його не закінчив з причин, які не залежалими від його волі, ч. 1 ст. 263 незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу та ст. 342 КК України, тобто опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Окрім даних вказаних стороною захисту в ході обговорення питання доцільності продовження запобіжних заходів, відносно обвинувачених, відповідно до обвинувального акту встановлено також такі відомості: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та громадянин Республіки Азербайджан, з повною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та громадянин Республіки Азербайджан, з неповною середньою освітою, одружений, має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий.

Обвинувачені на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не мають специфічних особливостей стану здоров`я, мають типові соціальні зв`язки для особи їх віку та статусу, прийнятну репутацію.

Також, 25.03.2008 ОСОБА_7 отримав ідентифікаційний номер.

ОСОБА_6 уклав договір оренди житлового приміщення від 28.08.2017 з ОСОБА_10 до 27.08.2021 року.

Справа розглядається в загальному порядку щодо дослідження доказів згідно зі ст. 349 КПК України та на цьому її етапі письмові докази ще не досліджено, свідка з боку сторони обвинувачення ОСОБА_11 не допитано.

З урахуванням наведених обставин суд уважає, що обставини регламентовані ст. 177, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

При цьому, вони обумовлені у світлі факторів пов`язаних з характером вказаних осіб, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій вони піддаються кримінальному переслідуванню,з огляду на що об`єктивний спостерігач вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.

Обставини регламентовані ст. 178 КПК України у світлі даних про кожного з обвинувачених окремо, не є такими, що вказують на відсутність передумови визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України та поєднання з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених у цій справі доказів, та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені.

Також, в судовому засіданні встановлено, що строк тримання під вартою обвинувачених закінчується, однак, на даний час, в зазначений строк неможливо закінчити судовий розгляд з огляду на наявність об`єктивних передумов.
Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.

Обраний відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке кожному інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів пов`язаних з характером особи підозрюваного, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують.
Поряд з цим, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, суд серед іншого враховує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 219, заява № 42310/04).

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладено і у п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року та випливають з ч. 3 ст. 17 КПК України.

А, у цій справі, строк утримання обвинувачених під вартою не виходить за межі визначені КПК України та є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу, тобто тривалість строк утримання під вартою відповідає критерію розумності.

З огляду на, що суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставини, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України продовжити строк утримання під вартою обвинуваченим у межах 2 місяців.

Також, суд враховує, що у світлі норм ч. 7 ст. 182 КПК України, яка регламентує, що у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на що, у порядку вказаної статті зазначеного Кодексу повторно відсутні підстави визначати заставу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, кожному окремо, вважати продовженим до 12.03.2018.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінально процесуального Кодексу України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 13:20 год. 17.01.2018.

С у д д я : ОСОБА_1