АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1694/17 Справа № 202/5867/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001510 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2017 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпрі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Зараховано строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2016 року до набрання вироком законної сили у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2016 року, близько 17 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , посварився на побутовому ґрунті з раніше знайомою ОСОБА_10 , після чого він вийшов з квартири і направився додому за адресою АДРЕСА_3 . В цей момент у нього виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. Він зайшов на свою кухню, взяв кухонний ніж і заховав за пасок своїх брюк. Далі, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, прибув до квартири де перебувала ОСОБА_10 та діючи умисно, утримуючи в руці заздалегідь заготовлений кухонний ніж, вільною рукою відштовхнув ОСОБА_10 від вхідних дверей, притиснувши її лівою рукою до стіни у коридорі вказаної квартири, продовжуючи при цьому утримувати у правій руці ніж, умисно наніс ним один удар в область живота ОСОБА_10 , заподіявши їй, відповідно до висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті потерпілої.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікації його дій та достовірності зібраних доказів, просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить включити до мотивувальної частини вироку посилання на обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 скоєння правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що призначена судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 міра покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого через м?якість призначеного покарання, тому просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі ст.ст.284, 417 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Вважає, що досудове та судове слідство у справі було проведено неповно і необєктивно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України судом були кваліфіковані неправильно.

Недослідженими залишилися обставини справи, з?ясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи встановленого факту наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, не надано судом належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які характеризували ОСОБА_7 , як неконфліктну та не агресивну людину.

Зазначив, що ножове поранення ОСОБА_10 заподіяла особа, яка нанесла ОСОБА_10 інші тілесні ушкодження, що були виявлені на її тілі, що під час проведення експертного дослідження даних про походження крові та клітин на клинку ножа від обвинуваченого ОСОБА_7 не було отримано, а речові докази у даній справі взагалі не були досліджені під час судового слідства, не пред`являлися стороні захисту, що є порушенням вимог ст.357 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Міру запобіжного заходу просить скасувати і звільнити його з-під варти в залі суду.

Вважає вирок необґрунтованим і незаконним. Зазначив, що йому не було роз`яснено його право на захист, допит проводили вночі та без захисника. Сторона обвинувачення в своїх доводах використала сумнівні показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які були друзями потерпілої і також були присутні в цій квартирі.

На його думку, досудове розслідування було проведено не повністю, необ?єктивно та однобічно, висновки суду, викладені у вироку суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В запереченні захисник ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Зазначив, що висновок суду про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є передчасним, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, захисника, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах захисника ОСОБА_9 , щодо того, що вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Між тим, вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції не було дотримано.
З?ясування мотиву заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження сприяє правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину та індивідуалізації покарання, однак, судом першої інстанції, в порушення ст.91 КПК України, не встановлено мотиву вказаного кримінального правопорушення, не досліджено обставин появи обвинуваченого ОСОБА_7 в квартирі та поведінки потерпілої, не надано правової оцінки доводам обвинуваченого, що ставить під сумнів висновки суду про наявність в діях обвинуваченого ознак кримінально-караного діяння в якому ОСОБА_7 визнано винним.

Судом при ухваленні вироку в мотивувальній частині сформульовано обвинувачення, визнане доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння. При викладені у вироку обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , вказану обставину не зазначено, а мотиву свого рішення у вироку про не визнання обставини, передбаченої п.13 ч.1 ст.67 КК України, судом не наведено.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався, та в порушення вказаної норми, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення наслідків кримінального правопорушення, послався на висновок судово-медичної експертизи про встановлення тілесних ушкоджень, як на свій власний, що є неприпустимим саме в цій частині вироку.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом. Разом з тим, встановивши в підготовчому судовому засіданні його невідповідність ст. 291 КПК України, суд першої інстанції не скористався своїм правом, передбаченим п.3 ч.3 ст.314 КПК України та не повернув його для зміни викладу формулювання обвинувачення в частині встановлення мотиву вчинення кримінального правопорушення.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час судового розгляду суд з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в подальшому для продовження строку його тримання під вартою, не зменшилися.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також наявність вищезазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виправдовують застосування даного запобіжного заходу.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 має родину та постійне місце проживання, що саме по собі не слугує підставою для зміни запобіжного заходу, а враховується у сукупності з іншими доказами, у зв`язку з чим колегія вважає, що ці обставини, у даному випадку, не впливають на скасування заходу забезпечення, оскільки вони не завадили ОСОБА_7 вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Колегія вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого та його характер, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 має утримуватись під вартою.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню або зміні судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку з неповнотою судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з?ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційні скарги прокурора, захисника, обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з 28 листопада 2017 року до 23 січня 2018 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Судді: