АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 22 січня 2018 року апеляційну скаргу прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 у присутності її власника ОСОБА_8 , та яке було перераховане в клопотанні детектива.
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не доведено необхідності накладення арешту, а тому в задоволенні поданого клопотання, як необґрунтованого, слід відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання детектива ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, яке вилучено 25 липня 2017 року в ході обшуку квартири АДРЕСА_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000477, задовольнити
Як зазначає прокурор, оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В доповненнях до апеляційної скарги сторона обвинувачення зазначає про те, що зазначені твердження в ухвалі слідчого судді щодо пропуску звернення детектива 48 - годинного строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, для майна тимчасово вилученого, не відповідає дійсності, оскільки зазначене клопотання подавалося без прив`язки до вказаного обшуку, як на майно, яке не мало статусу тимчасово вилученого.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що гр. ОСОБА_8 , в квартирі якого вилучено вказані речі і документи, є пов`язаним з ОСОБА_9 та може зберігати належні йому речі.
Посилається автор апеляційної скарги і на дані ДФС України, відповідно до яких у ОСОБА_8 відсутні достатні доходи для набуття вищевказаних матеріальних цінностей, у вигляді грошових коштів, в розмірі 20 000 доларів США і речей, схожих на золоті вироби, загальною вагою 585,40 грам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, доводи представника власника майна щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 09 грудня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000477, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 2 ст. 368-2 КК України, за фактами декларування недостовірної інформації, в частині не зазначення в декларації за 2015 - 2016 роки про активи ОСОБА_10 , користування житловим будинком, земельною ділянкою і транспортним засобом (в 2016 році) та незаконного збагачення, в частині набуття суддею ОСОБА_9 , який є особою уповноваженою на виконання функцій держави, активів у значному розмірі та передачі ним цих активів колишній дружині та іншим особам, з метою маскування незаконного походження майна, а також в частині наявності у судді ОСОБА_9 великої кількості готівкових коштів, які не співвідносяться з його заробітною платою.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 липня 2017 року в рамках згаданого кримінального провадження було частково задоволено клопотання заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_11 щодо надання дозволу групі детективів на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме для відшукання та вилучення щоденників, документів, чорнових записів, фотографій, відеозаписів, відео реєстраторів, мобільних терміналів систем зв`язку, SIM-карток, комп`ютерної техніки, електронних носіїв інформації.

Окремо слідчим суддею було зауважено, що відповідно до даної ухвали дозволу на виявлення та вилучення грошових коштів, майна та інших матеріальних цінностей, а також інших предметів, речей і документів, які мають значення для даного кримінального провадження, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, та які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не надається, оскільки з досліджених матеріалів клопотання не вбачалося, що таке майно є носієм слідів злочину, а також відсутні докази ймовірної протиправності їх походження.

На підставі вказаної ухвали детективами 25 липня 2017 року було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 у присутності її власника ОСОБА_8 та вилучено наступні цінності та майно, на які не було надано дозвіл слідчого судді:

1) коробку білого кольору до мобільного телефону «iPhone 6 Silver 16 GB», з гарантійним талоном;

2) стартовий пакет «МТС Україна» за номером телефону НОМЕР_1 та стартовий пакет «VodafoneRed» за номером телефону НОМЕР_2 ;

3) 4 аркуші паперу, формату А4, з друкованим текстом, який, начебто, являє собою проект питань та відповідей на них, що необхідно давати ОСОБА_8 під час проведення допиту детективами Національного антикорупційного бюро України, у рамкам кримінального провадження № 0000477;

4) папку чорного кольору з листками, формату А4, яка являє собою збірник судових рішень Окружного адміністративного суду м. Києва, Київського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України на 107 арк.;

5) листок білого кольору з рукописним текстом на обох сторонах, на якому написано номера телефонів;

6) довіреність на 1 арк., яка датується 21 листопада 2012 року, що видана від імені ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_8 ;

7) дві квитанції ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» від 12 січня 2016 року, в яких платником вказано ОСОБА_10 ;

8) договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку від 30 червня 2009 року, який укладено між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_10 на 3 арк.;

9) аркуші паперу, формату А4, які являють собою заперечення на апеляційну скаргу по справі № 826/27150/15 на 6 арк., разом з копіями судових рішень з Єдиного реєстру судових рішень на 6 арк. у прозорому файлі;

10) грошові кошти, в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, які складаються з наступних купюр по 100 доларів США кожна, серія/номер: LL91498800C, LL91498799C, LL91498798C, LL91498797C, LL91498796C, LL91498795C, LL91498794C, LL91498793C, LL91498792C LL91498789C, LL91498788C, LL91498781C, LL91498780C, LL91498775C, LL91498774C, LL91498769C, LL91498766C, LL91498765C, LL91498764C, LL91498763C, LL91498762C, LL91498761C, LL91498754C, LL91498753C, LL91498752C, LL91498751C, LL91498750C, LL91498749C, LL91498748C, LL91498747C, LL91498746C, LL91498745C, LL91498742C, LL91498741C, LL91498737C, LL91498736C, LL91498735C, LL91498732C, LL91498731C, LL91498726C, LL91498725C, LL91498722C, LL91498721C, LL91498720C, LL91498719C, LL91498716C, LL91498713C, LL91498712C, LL91498711C, LL91498710C, LL91498709C, LL91498708C, LL91498707C, LL91498706C, LL91498703C, LL91498702C, LL91498701C, LL91498900C, LL91498899C, LL91498898C, LL91498897C, LL91498896C, LL91498895C, LL91498890C, LL91498889C, LL91498888C, LL91498887C, LL91498882C, LL91498879C, LL91498878C, LL91498877C, LL91498871C, LL91498870C, LL91498869C, LL91498868C, LL91498867C, LL91498864C, LL91498863C, LL91498860C, LL91498859C, LL91498858C, LL91498857C, LL91498854C, LL91498853C, LL91498852C, LL91498851C, LL91498850C, LL91498849C, LL91498848C, LL91498847C, LL91498836C, LL91498835C, LL91498837C, LL91498838C, LL91498839C, LL91498840C, LL91498841C, LL91498842C, LL91498843C, LL91498846C, LL91498831C, LL91498830C, LL91498829C, LL91498828C, LL91498827C, LL91498826C, LL91498825C, LL91498822C, LL91498821C, LL91498820C, LL91498819C, LL91498818C, LL91498817C, LL91498816C, LL91498815C, LL91498814C, LL91498813C, LL91498812C, LL91498811C, LL91498810C, LL91498809C, LL91498808C, LL91498807C, LL91498804C, LL91498803C, LL91498802C, LL91498801C, LL91498832C, LL91498834C, LL91498833C, LL91498845C, LL91498844C, LL91498856C, LL91498855C, LL91498862C, LL91498861C, LL9149886C, LL91498865C, LL91498874C, LL91498873C, LL91498872C, LL91498876C, LL91498875C, LL91498881C, LL91498880C, LL91498884C, LL91498883C, LL91498886C, LL91498885C, LL91498892C, LL91498891C, LL91498894C, LL91498893C, LL91498705C, LL91498704C, LL91498715C, LL91498714C, LL91498718C, LL91498717C, LL91498724C, LL91498723C, LL91498728C, LL91498727C, LL91498730C, LL91498729C, LL91498734C, LL91498733C, LL91498740C, LL91498739C, LL91498738C, LL91498744C, LL91498743C, LL91498756C, LL91498755C, LL91498758C, LL91498757C, LL91498760C, LL91498759C, LL91498768C, LL91498767C, LL91498771C, LL91498770C, LL91498773C, LL91498772C, LL91498777C, LL91498776C, LL91498779C, LL91498778C, LL91498783C, LL91498782C, LL91498785C, LL91498784C, LL91498787C, LL91498786C, LL91498791C, LL91498790C, LL91498806C, LL91498805C, LL91498824C, LL91498823C;

11) одинадцять круглих монет жовтого кольору в коробці з прозорого пластику, на яких написано «Національний банк України. Двадцять гривень. 2012 рік. 999.9. 31.1» та які упаковані в коробку з білого картону, з маркуванням Національного банку України;

12) одну круглу монету жовтого кольору в коробці з прозорого пластику, на якій написано «Національний банк України. Двадцять гривень. 2012 рік. 999.9. 31.1» та яка упакована в коробку синього кольору;

13) одну круглу монету жовтого кольору в коробці з прозорого пластику, на якій написано «165 років Одеській юридичній школі. 2012 рік. 925. 62.2» та яка упакована в коробку червоного кольору з сертифікатом пам`ятної медалі Національного університету «Одеська юридична академія»;

14) два злитки жовтого кольору в коробці з прозорого пластику, на яких написано «50g. 999.», з номерами 147582 та 147580 та сертифікатами;

15) один злиток жовтого кольору в коробці, на якому написано «50g. 999.9», з номером 740908 та сертифікатом.

Постановами детектива НАБУ ОСОБА_7 від 27 липня 2017 року вказане вище майно було визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження № 0000477 та долучено, як речові докази до матеріалів досудового розслідування.

06 грудня 2017 року детектив Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_7 , за погодженням прокурора у кримінальному провадженні прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту, з метою збереження речових доказів на вищезазначене майно.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні даного клопотання детектива, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення детектива, представника володільця тимчасово вилученого майна, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх доказів та правових підстав для накладення арешту на зазначене майно та грошові кошти, оскільки в клопотанні та в доданих до нього документах детектив не довів, що вилучені грошові кошти є тими матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Як встановлено слідчим суддею, після проведення обшуку 25 липня 2017 року та вилучення майна, на яке не було надано дозвіл ухвалою слідчого судді, детектив ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року дане клопотання детектива було задоволено та накладено арешт на зазначене в резолютивній частині клопотання майно, як на тимчасово вилучене під час проведеного 25 травня 2017 року обшуку в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року була скасована та постановлена нова, якою клопотання детектива НАБУ ОСОБА_7 повернуто прокурору. При цьому акцентовано увагу, зокрема, на тому, що розгляд даного клопотання слідчим суддею був здійснений з порушенням правил територіальної підсудності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме клопотання через дану обставину є таким, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, внаслідок чого підлягає поверненню прокурору із встановленням строку для усунення недоліків у 72 години з моменту отримання даної ухвали.

Зі змісту листа прокурора шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 , наданого на клопотання ОСОБА_8 про повернення тимчасово вилученого майна, вбачається, що 03 листопада 2017 року прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову про повернення тимчасово вилученого під час проведення обшуку 25 травня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 майна, яка направлена до НАБУ для виконання.

Таким чином, на момент звернення до суду з клопотанням про арешт майна, детективом не було виконано постанову прокурора про повернення тимчасово вилученого майна під час обшуку у ОСОБА_8 .

Відповідно до п. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. А тому доводи апеляційної скарги про те, що вищеперераховане майно не є тимчасово вилученим майном є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що детективом пропущено строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно визначене ч. 5 ст. 171 КПК України, тобто протягом 48 годин після вилучення майна.

Крім того, колегія суддів погоджується із з тим, що вилучене у ОСОБА_8 майно, на яке прокурор просить накласти арешт не підпадає під визначення, передбачене ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто підшукане, виготовлене, пристосоване чи використовувалося як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди; призначалося (використовувалося) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з його незаконним обігом; одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від нього, а також майно, в яке було повністю або частково перетворено, тому відповідно не може бути доказом в рамках кримінального провадження № 0000477.

Водночас, як вбачається з матеріалів провадження, вилучене під час обшуку майно набуте ОСОБА_8 , як добросовісним набувачем, що підтверджується наданою довідкою про доходи останнього за період з 01 січня 1998 року по 31 березня 2017 року наданої ДФС України № 6586/М/26-51-08-02-21 (а.п. 117-118).

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, оскільки особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Правильність такого рішення випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, детектива, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, детектив, ставлячи питання про накладення арешту на майно, хоча і додав до клопотання постанову про визнання грошових коштів та майна речовими доказами, однак у вказаній постанові не зазначено підстав для прийняття такого рішення. Так, в цій постанові, як і в клопотанні детектива, містяться лише нічим не підтверджені припущення органу досудового розслідування, що вказані грошові кошти та майно є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000477.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, яке було вилучене 25 травня 2017 року за адресою АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до даних ДФС України, у ОСОБА_8 відсутні достатні доходи для набуття вищевказаних матеріальних цінностей, у вигляді грошових коштів, в розмірі 20 000 доларів США і речей, схожих на золоті вироби, загальною вагою 585, 40 грам, - є необґрунтовані, враховуючи курс валют, який змінювався з 1998 по 2017 рік.

Що стосується посилань автора апеляційної скарги на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що гр. ОСОБА_8 , в квартирі якого вилучено вказані речі і документи, є пов`язаним з ОСОБА_9 та може зберігати належні йому речі, то колегія суддів вважає їх, непереконливими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучене вищенаведене майно належить саме ОСОБА_9 матеріали провадження не містять.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Твердження апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/650/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1