Справа № 152/1653/17
В И Р О К
іменем України
22 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника Шаргородського
РВ з питань пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 01.10.2017 року приблизно о 13 годині, перебуваючи в с. Довжок Шаргородського району, вирішив вчинити крадіжку яблук із саду, який знаходиться біля с. Довжок і належить ТОВ імені Мічуріна. З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 , взявши із собою мішки, підійшов до території яблуневого саду ТОВ ім. Мічуріна с. Довжок, яка огороджена і охороняється, та умисно, таємно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через огорожу саду, проник на охоронювану територію ТОВ та зривав яблука із яблунь сорту «Фуджі» у мішок, що приніс із собою, але встиг нарвати тільки пів мішка яблук загальною вагою 16 кг., не довівши свій злочинний намір до кінця, тобто не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був зупинений і затриманий на місці вчинення злочину охоронником ТОВ імені Мічуріна. При цьому, зірвавши 16 кг. яблук сорту «Фуджі», вартістю по 11,73 грн. за 1 кг., відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 17.10.2017 року за №5755/17-21, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ТОВ імені Мічуріна на суму 187,68 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.10.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 01.10.2017 року повертався від своєї знайомої з с. Хоменки додому в с. Клекотина Шаргородського району разом із ОСОБА_6 велосипедом останнього. Проте, ОСОБА_6 по дорозі додому знову повернувся велосипедом в с. Хоменки, оскільки йому зателефонувала дружина та попросила забрати її із с. Хоменки. Він залишився на дорозі і попрямував до с. Клекотина пішки. При цьому, у нього було із собою три поліпропіленові мішки, в які він мав намір набрати картоплі у своєї бабусі. Дійшовши до с. Довжок, він побачив попри дорогу яблуневий сад, який був огороджений парканом із металевої сітки. Кому належить цей сад і чи охороняється, він не знав. Маючи мішки, він вирішив перелізти через паркан, яким огороджений сад, і нарвати яблук. Попід край саду яблуні були обірвані, тому по стовпчику, на який кріпилася металеві сітка, переліз через паркан, зайшов вглиб саду і почав обривати із яблунь яблука та складати в мішок. При цьому він нарвав пів мішка яблук, коли до нього підійшов чоловік, повідомив, що він є охоронником саду, який належить ТОВ ім. Мічуріна, після чого зателефонував директору ТОВ та у поліцію. Після приїзду працівників поліції зірвані ним яблука були зважені, їх вага становила 16 кг. У вчиненому він розкаюється, запевняє суд, що в подальшому не вчинятиме злочинів, виправить свою поведінку, просить його суворо не карати.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 24.10.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Представник потерпілого ТОВ імені Мічуріна с. Довжок ОСОБА_7 в судовий розгляд не прибув, 07.11.2017 року подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, не заперечує щодо розгляду кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України, претензій до обвинуваченого не має, збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано, просить суворо не карати обвинуваченого (а.с.32).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 24.10.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_7 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.10.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на вчинення крадіжки (таємного викрадення чужого майна), з проникненням у сховище, а саме: 01.10.2017 року приблизно о 13 годині, перебуваючи в с. Довжок Шаргородського району, обвинувачений ОСОБА_4 вирішив вчинити крадіжку яблук із саду, який знаходиться біля с. Довжок і належить ТОВ імені Мічуріна. З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 , взявши із собою мішки, підійшов до території яблуневого саду ТОВ ім. Мічуріна с. Довжок, яка огороджена і охороняється, та умисно, таємно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через огорожу саду, проник на охоронювану територію ТОВ та зривав яблука із яблунь сорту «Фуджі» у мішок, що приніс із собою, але встиг нарвати тільки пів мішка яблук загальною вагою 16 кг., не довівши свій злочинний намір до кінця, тобто не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був зупинений і затриманий на місці вчинення злочину охоронником ТОВ імені Мічуріна. При цьому, зірвавши 16 кг. яблук сорту «Фуджі», вартістю по 11,73 грн. за 1 кг., відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 17.10.2017 року за №5755/17-21, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ТОВ імені Мічуріна на суму 187,68 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із аналізу норм кримінального законодавства.
Так, відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Частиною 3 ст.15 КК України встановлено, що замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 01.10.2017 року не встиг викрасти яблука із охоронюваної та огородженої території саду ТОВ імені Мічуріна та віднести їх до себе додому, так як під час зривання яблук був викритий охоронником ТОВ, то він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто за незакінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену з проникненням у сховище.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяні злочином збитки, виходячи із заяви представника потерпілого (а.с.32). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 24.10.2017 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.68, 69, 70).
Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив незакінчений замах на умисний тяжкий злочин, власного житла не має, проживає у будинку з бабусею. Мурафською сільською радою, на території якої проживає, ОСОБА_4 характеризується як дружелюбний, працелюбний, ввічливий, доброзичливий, не має шкідливих звичок, поважає старших. ОСОБА_4 має мотивацію до позитивних змін, оскільки має намір працевлаштуватися та покращити своє матеріальне становище, одружитися, повідомляє про дотримання в подальшому правослухняної поведінки.
Також, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», відповідно до якого ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб працівником органу пробації визначений як середній.
З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 вбачається, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства (а.с.49-51).
Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_4 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяні злочином збитки, з врахуванням думки представника потерпілого ОСОБА_7 , який в заяві до суду зазначив, що не має претензій до обвинуваченого і просить його суворо не карати, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до ст.75 КК України.
При цьому, суд призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Так, щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обвинуваченого обставина, позитивно характеризує його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілого на вільне володіння своїм майном, але потерпілий в заяві до суду зазначив, що збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано і він не має претензій до обвинуваченого.
Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вбачає підстави для застосування ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Яблука сорту «Фуджі» вагою 16 кг., що визнані речовим доказом, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.63) і знаходяться на зберіганні в потерпілого ТОВ імені Мічуріна до вирішення кримінальної справи (а.с.64), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ТОВ імені Мічуріна.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 17.10.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5755/17-21 (а.с.65-66), вартість експертизи становить 198 грн. (а.с.67).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 198 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речовий доказ: яблука сорту «Фуджі» вагою 16 кг. повернути потерпілому ТОВ імені Мічуріна с. Довжок.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 198 (сто дев`яносто вісім) гривень за проведення товарознавчої експертизи 17.10.2017 року за №5755/17-21.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1