АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1841/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/36/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - 152 КВК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого в режимі відеоконференції - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2017 року, -

Встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання.

В апеляційних скаргах:

- засуджений просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вказане клопотання про звільнення від відбування покарання, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що грубо порушує норми чинного законодавства і призводить до порушення прав засудженого.
Свої доводи мотивує тим, що суд виніс ухвалу без з`ясування усіх обставин справи та дослідження доказів, а також врахування практики ЄСПЛ, зокрема рішення Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії».

- захисник просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вказане клопотання про звільнення від відбування покарання, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та ухваленим без дослідження усіх доводів наведених у клопотанні.
Вказані вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення від подальшого відбування покарання не було враховано, що у матеріалах справи відсутнє розпорядження про виконання вироку, що свідчить про закінчення строку давності виконання вказаного вироку.

Зазначає, що ОСОБА_7 відбув більше 20 років покарання тому вважає, що призначений засудженому строк покарання у вигляді довічного позбавлення волі він відбув, що є підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання відповідно до ст.152 КВК України.

Крім того, всупереч вимогам ч.3 ст.539 КПК України вказане клопотання було розглянуто суддею колегіально, а не одноособово.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, що просять задовольнити їхні апеляційні скарги, з мотивів викладених у них, думку прокурора, що вважає ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання призначеного вироком суду, відповідно до ст.152 КВК України та з урахуванням Рішення Європейського суду з прав людини від 9 липня 2013 року в справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства».

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 22 квітня 1998 року вироком Львівського обласного суду було засуджено до смертної кари; 25 серпня 1998 року ухвалою Верховного суду України вирок залишено без змін з цього дня вирок набрав законної сили; 22 серпня 2000 року Львівський обласний суд вніс зміни до вироку шляхом заміни покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі і цим вироком встановлено початок строку відбування покарання з 18 квітня 1997 року.
У відповідності до ст.152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Частина 2 ст.87 КК України передбачає, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

При цьому, помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, що передбачено ч.1 ст.87 КК України.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 було замінено покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі, яке він відбуває на даний час. Акт про помилування Президентом України до ОСОБА_7 не застосовувався.
За таких обставин, відповідно до змісту вказаної правової норм, що суд не вправі здійснити заміну засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк та в подальшому звільнити від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям, про що ставить питання в апеляції захисник та засуджений. При цьому, настання пенсійного віку особи не є підставою для його звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Обґрунтованим є посилання суду на рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 року згідно якого довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним Кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом №1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання засудженого на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, є недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішення ЄС держава повинна внести зміни до законодавства, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушеного в клопотанні засудженого ОСОБА_7 питання законодавчо не передбачено.

Колегія суддів також приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції на підставі належно досліджених матеріалів справи, обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання засудженого ОСОБА_7 .

У своїх апеляційних скаргах апелянти зазначають про те, що не видавалося розпорядження про виконання вироку відносно ОСОБА_7 , у зв`язку із чим закінчився строк давності виконання вироку.

Такі твердження апелянтів є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 відбуває покарання за вказаним вище вироком суду, який набрав законної сили.

Також посилання апелянтів на те, що розгляд клопотання повинно було здійснюватись одноособово не знаходять свого підтвердження так, як відповідно до ч.3. ст.35 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.

Оскільки ОСОБА_7 22 квітня 1998 року вироком Львівського обласного суду було засуджено до смертної кари, яке в подальшому було замінено на довічне позбавлення волі, розгляд клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання вірно здійснювався колегіально.
Таким чином, жодних істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, в зв`язку з чим апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягають.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2017 року залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2