Ухвала
Іменем України
3 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 307/3286/16-к
Провадження № 51- 4122 ск18

Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стебник Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 ? 41 тис. 401 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а в частині стягнення моральної шкоди цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 27 вересня 2016 року близько 14 год., знаходячись разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 на території господарства ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , побачивши, що ОСОБА_8 штовхнув його дружину, підбіг до останнього та не маючи прямого умислу заподіяти смерть, наніс потерпілому удар правою ногою в живіт, один удар кулаком правої руки в праве око, від чого ОСОБА_8 не втримався на ногах та впав спиною на бетонну доріжку, яка веде від хвіртки до вхідних дверей будинку зазначеного вище господарства, в результаті чого, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер під час лікування у відділенні анестезіології і інтенсивної терапії Тячівської районної лікарні № 1.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ч.1 ст.69, ст.75 КК України.
У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 і зазначає, що:
- при обранні міри покарання ОСОБА_5 , судами не достатньо враховано пом`якшуючі обставини, зокрема те, що він щиро покаявся, визнав вину, сприяв розкриттю злочину і не ухилявся від кримінальної відповідальності;
- судами також не враховано, що ОСОБА_5 злочин вчинив в межах побутового конфлікту, ініціатором якого був потерпілий, що характер завданих ним легких тілесних ушкоджень свідчить про відсутність умислу на спричинення смерті потерпілому і будь-якої шкоди, а також дані про його особу, який на момент винесення вироку був одружений, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні знаходяться прийомна дочка, дружина, яка не працює, бабуся похилого віку, також що він надає допомогу батькам дружини, які мають проблеми із здоров`ям, кошти заробляє за рахунок тимчасової роботи і нестабільних заробітків та до моменту постановлення вироку в провадженні частково відшкодував шкоду потерпілій в сумі 6 тис. грн.
Крім цього, не погоджуючись з оцінкою доказів та встановленими судом першої й апеляційної інстанцій фактичними обставинами провадження, в обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що:

- апеляційний суд в ухвалі не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ним злочину, оскільки матеріалами провадження ця обставина не доведена і судом необґрунтовано врахована як обтяжуюча;
- при цьому суди не звернули уваги, що алкогольні напої ОСОБА_5 вживав після вчиненого правопорушення;
- акт медичного огляду № 311 від 27 вересня 2016 року не може бути безперечним доказом перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння саме в момент вчинення злочину, оскільки з його змісту не видно яким методом визначено стан алкогольного сп`яніння та зафіксовано числовий показник стану сп`яніння;
- ОСОБА_5 не мав наміру вчиняти злочин на території господарства потерпілого;
- вчинені ним дії були наслідком застосування сили потерпілим до його дружини;
- висновки апеляційного суду про те, що не заслуговують на увагу твердження, що ініціатором конфлікту був потерпілий, не відповідають фактичним діям потерпілого і обвинуваченого, показанням свідків і доказам, які містяться в матеріалах провадження.

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Суд касаційної інстанції згідно з ч.1 ст.433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням вказаного, вищезазначені доводи касаційної скарги щодо оцінки доказів перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння та оцінки фактичних обставин вчинення злочину, з урахуванням положень статей 433, 438 КПК України, не є предметом перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також врахував дані про його особу, що він за місцем проживання позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Поряд з цим судом враховано:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії злочину середньої тяжкості;

- обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку та будучи особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, з урахуванням положень статей 50, 65 КК, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, яке за своїм розміром є мінімальним, не застосовуючи при цьому положення закону, передбачені ч.1 ст.69, ст. 75 КК України.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 .

Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції доводи захисника ОСОБА_4 , які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.

Суд вважає необґрунтованими доводи скарги, що при обранні міри покарання обвинуваченому судами не достатньо враховано пом`якшуючі обставини, зокрема те, що він щиро покаявся, визнав вину, сприяв розкриттю злочину і не ухилявся від кримінальної відповідальності, дані про особу засудженого.

Як вбачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, вчинення обвинуваченим злочину середньої тяжкості, даних про особу ОСОБА_5 , а також врахувавши конкретні обставини справи й те, що потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження в межах свого господарства, був особою похилого віку, обґрунтовано дійшов висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого, що його виправлення можливе лише в умовах реального відбування покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів. При цьому, апеляційний суд не встановив обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

При винесенні ухвали судом апеляційної інстанції було зазначено про те, що в судовому засіданні не встановлено доказів того, що ОСОБА_5 є єдиним годувальником своєї сім'ї і призначене йому покарання у виді позбавлення волі погіршить становище його сім'ї.

Крім того, врахувавши заяву потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 , подану під час апеляційного розгляду, у якій потерпіла вважала правильним і справедливим призначене покарання ОСОБА_5 саме у виді позбавлення волі, просила вирок суду залишити без зміни, не настоюючи на призначенні більш суворого покарання, тому з урахуванням її позиції, яку також і підтримав її представник, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для призначення більш суворого покарання обвинуваченому, немає.

Зі змісту касаційної скарги також вбачається, що майнову шкоду, заподіяну потерпілій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відшкодував частково в сумі 6 тис. грн, але з урахуванням вищезазначеного, це не є переконливим аргументом щодо можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та в цілому не спростовує правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного йому покарання.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, наслідків, що настали від вчинення злочину, даних про особу засудженого та доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , Суд не вбачає підстав для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 119 КК України та погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції цієї статті.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3