Справа №579/1115/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/828/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буйвалове, Кролевецького району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 11.06.2007 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ст.ст.121 ч.2, 263 ч. 2, 357 ч.3, 70 КК України до 9 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі (фактично з доповненнями) обвинувачений ОСОБА_8 , як вбачається з її змісту, просить направити кримінальне провадження щодо нього до суду першої інстанції на новий розгляд, пом`якшити призначене йому покарання, а також зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, строк відбування покарання визначено рахувати з 09.06.2017 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що на даний час у справі з`явилися нові пом`якшуючі йому покарання обставини, які дають можливість для застосування ст.69 КК України, а саме наявність у нього малолітньої дитини, а також, що він щиро розкаявся у скоєному, приймав активну участь у розкритті злочину та посилається на відсутність претензій з боку потерпілої.

У поданих на апеляційну скаргу обвинуваченого запереченнях прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вважає призначене ОСОБА_8 покарання законним та обґрунтованим, а тому просить вирок суду залишити без зміни, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 05 червня 2017 року, близько 14 години, ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна через відчинену кватирку проник до житлового будинку в АДРЕСА_2 , де в будинку помітив власницю ОСОБА_10 , яка спала на ліжку та скориставшись відсутністю уваги з її сторони, викрав з гаманця гроші в сумі 1200 грн. та ланцюжок з хрестиком жовтого металу. Однак, під час перебування в будинку, ОСОБА_8 був виявлений потерпілою ОСОБА_10 , яка спробувала його затримати, але ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство, накинув на потерпілу покривало, заштовхав до ванної кімнати та зачинив запірний пристрій. Після цього залишив будинок, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині пом`якшення покарання, однак не заперечував щодо застосування до обвинуваченого ч.5 ст.72 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих матеріалів, дане кримінальне провадження розглядалось відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, і доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядається.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вказані вимоги закону було дотримано в повному обсязі.

Як убачається з вироку суду, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який посередньо характеризується за місцем мешкання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які його обтяжують, і дійшов вірного висновку, застосувавши до обвинуваченого міру покарання, що відповідає характеру вчиненого ним правопорушення та особі обвинуваченого.

При всіх обставинах, що відносяться до кримінального правопорушення та особи обвинуваченого і, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, міра покарання, визначена ОСОБА_8 судом, не підлягає пом`якшенню. Всі обставини, які зазначені апелянтом в скарзі, враховані при призначенні покарання та були відомі місцевому суду раніше, а наявність у нього малолітньої дитини не підтверджена жодними належними доказами.

Підстав для застосування ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, як просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає, як обґрунтовано не вбачав таких підстав і суд першої інстанції.

Про це також свідчить і досудова доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складена уповноваженим органом, згідно якої орган пробації, вважає, що виправлення особи обвинуваченого можливе за умови позбавлення волі на певний строк; застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без позбавлення волі, а також за умови постійного нагляду та контролю.

Таким чином, з урахуванням обставин скоєного правопорушення, особи обвинуваченого, пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд призначив ОСОБА_12 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.186 КК України, яке, на переконання колегії суддів, відповідає його меті, обране у відповідності до принципів індивідуалізації, законності, справедливості та є необхідним і достатнім.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували викладені у вироку висновки суду та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановила колегія суддів і передбачених законом підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це також просив апелянт.

Враховуючи вказане, апеляційна скарга обвинувачено ОСОБА_8 не може бути задоволеною.

Разом з тим, оскільки обвинувачений з 09.06.2017 року і до апеляційного розгляду провадження перебував під попереднім ув`язненням, колегія суддів, керуючись ст. 5 КК України, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ч.5 ст.72 КК України і зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що застосування апеляційним судом положень ч.5 ст.72 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 , незважаючи на такі його вимоги у доповненнях, не впливає на законність вироку суду першої інстанції та не тягне за собою його зміну чи скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Період попереднього ув`язнення, а саме з 09 червня 2017 року по 07 грудня 2017 року включно, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі відповідно до ст.5, ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року).

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

суддя Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2