Єдиний унікальний номер 227/3308/17
Номер провадження 11-сс/775/463/2017

І м е н е м У к р а ї н и
15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
суддів ОСОБА_1
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю заявника ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8
в с т а н о в и л а :
- долари США в сумі 1920 (19 купюр по 100 доларів та 2 купюри по 10 доларів
В задоволенні клопотання про арешт мобільного телефону марки «Victa Bravic» чорного кольору (сенсорний) имей: 1). НОМЕР_1 , 2). НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім карта «Vodofon» № НОМЕР_3 , вилученого 19.10.2017 в ході обшуку будинку, за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.
На обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що слідчим доведено, що грошові кошти, вилучені під час проведення обшуків, мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, існують розумні підозри вважати, що це майно є доказом злочину, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. В той час як стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вилучені під час обшуку 19.10.2017р. грошові кошти за місцем мешкання підозрюваного за ст..307 ч.2 КК України ОСОБА_7 не мають відношення до злочинної діяльності, у якій останній підозрюється. З огляду на це слідчим суддею враховано можливість використання вилучених грошових коштів як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , прохала ухвалу слідчого судді про накладення арешту на врожай соняшника скасувати, у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту намарно відмовити. В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_5 посилається на те, що ці грошові кошти належать їй. Син ОСОБА_7 не є власником цих грошових коштів.
Посилається на те, що у судовому засідання суду першої інстанції пояснила природу походження вилучених грошових коштів, а судом надана невірна оцінка її доводам. Особисто вона не має жодного процесуального статусу, а тому арешт на грошові кошти не може бути накладений.
Вказує, що судом накладено арешт на майно, достовірно не встановивши, хто є власником грошових коштів, а клопотання слідчого також не містить таких відомостей. Крім того слідчий не обґрунтовував клопотання про накладення арешту на грошові кошти з метою конфіскації майна, як виду покарання.
Посилається на те, що клопотання про накладення арешту на майно розглянуто слідчим суддею розглянуто поза межами процесуального строку.
Заслухавши суддю доповідача, заявника ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та прохали про її задоволення, перевіривши матеріали провадження, вивчивши доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.
13.10.2017 року у громадянина ОСОБА_9 в присутності понятих було виявлено та вилучено працівниками поліції згорток з речовиною рослинного походження, яку він придбав у ОСОБА_7 в магазині «Ліза», яка зовні схожа на наркотичну речовину канабіс, яка була ним придбана під час проведення оперативної закупки.
Відповідно до результатів експертизи, речовина, яку ОСОБА_9 придбав у лозового є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на майно прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту грошових коштів, які було вилучено під час проведення обшуку в АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 тривалий час мешкає АДРЕСА_1 , що підтверджено ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції, а також не заперечується в апеляційній скарзі заявником. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність того, що грошові кошти вилучені під час проведення обшуків мають значення для забезпечення цього кримінального провадження, та вважає доводи про відповідність цього майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України обґрунтованими.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що за умови спільного проживання ОСОБА_10 з батьками, вони мають спільний побут, який забезпечується веденням підприємницької діяльності, дозвіл на ведення якої має ОСОБА_5 у відповідності до діючого законодавства. На думку колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 працюючи продавцем у магазині матері отримував мінімальну заробітну плату, та не міг заощадити стільки грошових коштів є засобом захисту матері свого сину та не відповідають дійсності. А тому доводи про те, що грошові кошти на які накладено арешт не належать ОСОБА_7 , на думку колегії суддів є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичноїособи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Як вбачається з матеріалів провадження 20.10.2017 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна як виду покарання.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
А тому на думку колегії суддів, судом першої інстанції прийняте вмотивоване та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_5 є безпідставними.
Крім того колегія суддів погоджується із доводами та обґрунтуванням суду першої інстанції питання про розгляд клопотання про накладення арешту на майно за межами строку, передбаченому ст. 172 КПКУ України, а саме те, що з метою дотримання такого принципу кримінального судочинства доступ як до правосуддя (ст.ст. 7,21 КПК України), та який міститься у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, тому доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та вмотивованість рішення суду першої інстанції, підстави для його зміні або скасування відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 405,407,419, 422 КПК України колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2017р. про арешт майна залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2017р. про арешт майна залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: