АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

17 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року,
у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002841 від 07.09.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, було задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, у тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції власник майна ОСОБА_5 вважає, оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.10.2017 р. про арешт належного їй майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що слідчим суддею, під час постановлення оскаржуваної ухвали про накладення арешту на майно, було порушено вимоги КПК України щодо недопустимості необґрунтованого процесуального обмеження при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Також, власник майна наголошує на тому, що накладаючи арешт слідчий суддя поверхнево дослідив підстави та докази, якими обґрунтовано клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в результаті чого, всупереч ст. 132 КПК України, застосовано захід забезпечення кримінального провадження за відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права та свободи особи.

Додатково апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що слідчим суддею було безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України накладено арешт на належне їй майно, оскільки у вказаному кримінальному провадженні їй про підозру органом досудового розслідування не повідомлялось, у зв`язку з чим, на думку апелянта, у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на належне їй майно.

Крім того, ОСОБА_5 вказує на те, що вона є законним та добросовісним набувачем (власником) даної квартири, і з приводу виникнення та реалізації її законного права власності на вказану квартиру на даний час немає жодного судового спору з будь-ким, в якому вона була б його стороною (відповідачем чи третьою особою), а тому, на переконання апелянта, слідчим суддею, при накладенні арешту на її майно, прокурором, при зверненні з клопотання про накладення арешту, не в повній мірі були враховані вимоги кримінального процесуального закону, відповідно до яких не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.10.2017 р. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику власника майна та/або його представника, а про існування вказаної ухвали їй стало відомо лише 04.11.2017 р. від приватного нотаріуса при зверненні для отримання витягу.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 03.10.2017 р. було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002841 від 07.09.2017 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що службові особи ОК «ЖБК «Кампа» за сприяння працівників правоохоронних органів, шляхом зловживання своїм службовим становищем незаконно заволоділи майном засновників та членів даного кооперативу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді часток паю в житлово-будівельному кооперативі, чим спричинили збитки на загальну суму 16,5 млн. грн.

Також органом досудового розслідування було встановлено, що службові особи ОК «ЖБК «Кампа», з метою реалізації злочинного плану, направленого на заволодіння частками паїв в житлово-будівельному кооперативі, які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , незаконно провели збори членів ОК «ЖБК «Кампа», за наслідками яких передано 107 квартир асоційованим членам ОК «ЖБК «Кампа», а решту квартир розподілено між особами не причетними до Кооперативу.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що службові особи ОК ЖБК «Кампа», ввівши до експлуатації житловий будинок по АДРЕСА_2 , згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КС 22 від 26.06.2015 року, неправомірно провели відчуження квартир в житловому будинку, уклавши договори міни паїв на об`єкти нерухомого майна з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно до прийнятого ними рішення загальних зборів кооперативу від 27 червня 2015 року.

Так, 29.06.2015 р. між ОК ЖБК «Кампа» та ОСОБА_11 був укладений договір №01-06/15 міни паю на: квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 та нежитлові приміщення АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 ;

з ОСОБА_12 29.06.2015 р. був укладений договір №02-06/15 міни паю на квартири АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 , АДРЕСА_49 та нежитлові приміщення АДРЕСА_50 , АДРЕСА_51 , АДРЕСА_52 , АДРЕСА_53 ;
з ОСОБА_10 29.06.2015 р. укладений договір №03-06/15 міни паю на квартири АДРЕСА_54 , АДРЕСА_55 , АДРЕСА_56 , АДРЕСА_57 , АДРЕСА_58 , АДРЕСА_59 , АДРЕСА_60 , АДРЕСА_61 , АДРЕСА_62 , АДРЕСА_63 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_65 , АДРЕСА_66 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_70 , АДРЕСА_71 , АДРЕСА_72 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_74 та нежитлові приміщення АДРЕСА_75 , АДРЕСА_76 ;

з ОСОБА_9 укладений 29.06.2015 р. договір №04-06/15 міни паю на квартири АДРЕСА_77 , АДРЕСА_78 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_80 , АДРЕСА_81 , АДРЕСА_82 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_84 , АДРЕСА_85 , АДРЕСА_86 , АДРЕСА_87 , АДРЕСА_88 , АДРЕСА_89 , АДРЕСА_90 , АДРЕСА_91 , АДРЕСА_92 , АДРЕСА_93 , АДРЕСА_94 , АДРЕСА_95 та нежитлові приміщення АДРЕСА_96 , АДРЕСА_97 , АДРЕСА_98 .

Оскільки рішення загальних зборів ОК «ЖБК «Кампа» від 27.06.2015 р. рішенням апеляційного суду Київської області від 30.05.2016 р. у справі №367/6024/15-ц, залишеним без змін, Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.10.2016 р. скасовано, а договори міни паїв укладені на підставі вищезазначених рішень загальних зборів, то вони є нікчемними.

На сьогоднішній день спірні квартири та нежитлові приміщення в житловому будинку АДРЕСА_2 неправомірно відчужені ОСОБА_11

22.09.2017 р. постановою старшого слідчого в особливо важливих справах п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 нерухоме майно, у тому числі й квартира АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 було визнано речовим у кримінальному провадженні №0002841 від 07.09.2017 р.

03.10.2017 р. прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, посилаючись на те, що зазначене у клопотанні нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України та є об`єктом кримінально протиправних дій, у зв`язку з чим у органу досудового розслідування виникла необхідність накладенні арешту на вказане майно.

03.10.2017 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання прокурора про накладення арешту на майно було задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, у тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт у тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , з тих підстав, що вказане нерухоме майно є речовим доказом в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи зокрема ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно у тому числі й квартира АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , може бути передана чи відчужена, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання апелянта на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України з огляду на те, що у вказаному кримінальному провадженні їй про підозру органом досудового розслідування не повідомлялось, у зв`язку з чим, на думку апелянта, у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на належне їй майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги власника майна про те, що накладаючи арешт слідчий суддя поверхнево дослідив підстави та докази, якими обґрунтовано клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в результаті чого, всупереч ст. 132 КПК України, застосовано захід забезпечення кримінального провадження за відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права та свободи особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Посилання власника майна на те, що вона є законним та добросовісним набувачем (власником) даної квартири, і з приводу виникнення та реалізації її законного права власності на вказану квартиру на даний час немає жодного судового спору з будь-ким, в якому вона була б його стороною (відповідачем чи третьою особою), а тому, на переконання апелянта, слідчим суддею, при накладенні арешту на її майно, прокурором, при зверненні з клопотання про накладення арешту, не в повній мірі були враховані вимоги кримінального процесуального закону, відповідно до яких не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження нерухоме майно, на яке просив накласти арешт прокурор, в тому числі й квартира АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 постановою слідчого від 22.09.2017 р. було визнано речовим у кримінальному провадженні №0002841 від 07.09.2017 р., а тому арешт на вказане нерухоме майно, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , накладено слідчим суддею у спосіб і у межах діючого законодавства, на засадах розумності та співмірності.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке зокрема належить ОСОБА_5 , апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002841 від 07.09.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, якою було задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, у тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 залишити без змін.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 и б а к