Провадження № 11-кп/792/209/18
Справа № 688/1012/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000192 від 24 листопада 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельци, Республіка Молдова, з середньою освітою, не одружений, не працює, на утриманні двоє малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в порядку ст. 89 КК України,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 127 КК України 6 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 146 КК України 6 років позбавлення волі;
- за п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115КК України 15 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 22 грудня 2017 року.
Постановлено зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2016 року по 20 січня 2017 року, а з 21 червня 2017 року по 21 грудня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця в с. Кошів Тетіївського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працює, неодружений, на утриманні одна малолітня дитина, зареєстрований в АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 127 КК України 5 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 146 КК України 5 років позбавлення волі;
- за п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115КК України 15 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 22 грудня 2017 року.
Постановлено зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 16 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року, а з 21 червня 2017 року по 21 грудня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_13 задоволено повністю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_13 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Речові докази:
- запальничка зеленого кольору, вилучена 24.11.2016 в ході огляду місця події на лісовій дорозі між с. Улашанівка та м. Славута; частина металевого ланцюга, до якого прив`язано частину поясу бордового кольору, виявленого в ході огляду місця події та трупа 24.11.2016, на шиї ОСОБА_14 ; одяг із трупа ОСОБА_14 , а саме: куртка балонова чорного кольору, підкладка до куртки балонова, 2 пари спортивних штанів, кофта спортивна, світер, футболка, 2 пари шкарпеток, черевики, вилучені судово-медичним експертом після розтину трупа; гіпсовий зліпок сліду взуття, вилучений при огляді місця події та трупа на лісовій дорозі між с. Улашанівка та м. Славута, частину поясу бордового кольору, вилученого 24.11.2016 року в ході огляду будинку, де проживає ОСОБА_9 - постановлено знищити;
-шкіряні черевики підозрюваного ОСОБА_9 , вилучені при затриманні останнього, постановлено повернути ОСОБА_9 ;
- одяг ОСОБА_9 , вилучений при його затриманні, проведенні особистого огляду та обшуку: дублянка коричневого кольору, пара перчаток матерчатих чорного кольору, матерчата шапка чорного кольору, спортивна куртка чорного кольору, джинсові штани чорного кольору, забруднені піщано-грунтовою сумішшю на колошвах знизу, шкіряні черевики чорного кольору із шнурками, підошва яких забруднена піщано-глиняно-грунтовою сумішшю; мобільний телефон марки «Nokia» із корпусом біого кольору із сірими вставками ІМЕІ телефону НОМЕР_1 , з сім-карткою із мобільним номером НОМЕР_2 - ОСОБА_9 ; пошкоджений вогнем паспорт та документи, видані на ім`я ОСОБА_14 , вилучені 24.11.2016 в ході огляду місця події на лісовій дорозі між с. Улашанівка та м. Славута постановлено повернути потерпілій ОСОБА_13 ;
- оптичний диск із відеозаписом виконаним 24.11.2016 року під час допиту свідка ОСОБА_15 ; оптичний диск із відеозаписом виконаним 24.11.2016 року під час допиту підозрюваного ОСОБА_9 ; оптичний диск із відеозаписом виконаним 25.11.2016 року під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 ; два оптичні диски з інформацією про мобільні з`єднання підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 : CD-R марка виробника «Verbatim» серійний номер № НОМЕР_3 , підписаний як вх. 4130 вих. 3781/3/кт від 03.03.2017; CD-R марка виробника «Verbatim» серійний номер № № N128TF20D8050201A2 , підписаний як вх. 4129 вих. 3784/3/кт від 03.03.2017; два оптичні диски формату mini DVD-RW, на яких записано хід проведення 09.02.2017 року одночасного допиту між підозрюваними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; магнітній носій диск формату mini DVD-R до протоколу слідчого експерименту від 17.12.2016 року за участю ОСОБА_10 із застосуванням відеозйомки на відеокамеру марки «CANON» 201-Е формату mini DVD постановлено залишити при матеріалах справи;
- мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2220 S із конструкцією корпусу типу слайдер, який належить ОСОБА_16 - постановлено залишити ОСОБА_16 ;
- куртку сірого кольору,яку видала ОСОБА_17 - постановлено повернути ОСОБА_10 .
За вироком суду, 23 листопада 2016 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , перебуваючи в будинку свого вітчима ОСОБА_10 - ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_2 , спільно вживали алкогольні напої. При цьому ОСОБА_20 повідомив присутнім про факт зникнення свого велосипеда, що сталося напередодні, та висловив свою підозру про те, що велосипед з його двору міг забрати ОСОБА_14 , який 22 листопада 2016 року приходив до нього додому із ОСОБА_9 .
Після вживання алкогольних напоїв ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_15 та ОСОБА_18 близько 23 год. на автомобілі таксі поїхали в с. Улашанівка Славутського району, де проживають. Перебуваючи в с. Улашанівка, ОСОБА_18 пішов додому, а ОСОБА_10 разом з ОСОБА_15 з метою вияснення обставин зникнення велосипеда пішли до будинку, де проживає ОСОБА_9 .
Близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_10 з ОСОБА_15 зайшли в будинок ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_1 , де в одній із кімнат на той час перебував ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які спільно з прибувшими стали розпивати алкогольні напої. В ході вияснення ОСОБА_10 обставин зникнення велосипеду його вітчима між ним, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 умисно наніс удар ногою в обличчя ОСОБА_14 , розбивши тим самим губу, від чого пішла кров. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . Дуріцький та ОСОБА_9 вирішили завести потерпілого в м. Славуту до Шатківського В. Почувши це, потерпілий ОСОБА_14 вибіг на подвір`я, але його наздогнав ОСОБА_9 і затягнув до будинку, після чого ОСОБА_9 взяв у коморі металевий ланцюг та накинув на шию ОСОБА_14 , зав`язав на два вузли та прив`язав до ланцюга пояс, який належав жінці ОСОБА_9 . Коли вийшли із будинку, на подвір`ї між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 відбулась розмова щодо померлої жінки ОСОБА_9 , під час якої ОСОБА_9 наніс ОСОБА_14 близько 5 ударів ногою в груди.
Після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 пішли до м. Славута через ліс, при цьому ОСОБА_9 не відпускав із своєї руки ланцюг. По дорозі вони наносили ОСОБА_14 тілесні ушкодження, змушуючи потерпілого гавкати по ходу руху, при цьому ОСОБА_9 час від часу шарпав за ланцюг. Під час руху потерпілий ОСОБА_14 спотикнувся і впав біля калюжі. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зрозумівши, що ОСОБА_14 не зможе надалі самостійно пересуватися, вирішили вбити останнього і за допомогою металевого ланцюга на шиї затягнули його до калюжі, де ОСОБА_9 став коліном на спину потерпілому, натягнув рукою ланцюг, та декілька раз занурив голову останнього у воду обличчям на рівні половини голови, тримаючи рукою за капюшон. При цьому потерпілий не міг дихати, а коли піднімав йому голову з води, потерпілий задихався із-за нехватки повітря. Коли ОСОБА_9 витяг потерпілого з води, ОСОБА_10 декілька раз ногою наніс удари потерпілому збоку по тулубу. Після цього спочатку ОСОБА_10 , а через декілька хвилин ОСОБА_9 , залишивши потерпілого, пішли з місця злочину.
В апеляційній скарзі, зі змінами та доповненнями, обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього. Вказує, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, в суді не встановлено та в вироку не відображено наявності в нього мотиву на вчинення вбивства потерпілого, в вироку суду є суперечності з приводу того, хто саме вбив потерпілого, а він не вчиняв інкримінованих йому дій щодо потерпілого, судом першої інстанції невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового розгляду, та суд дав невірну оцінку зібраним та дослідженим під час судового засідання доказам.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що у обвинуваченого не було на меті позбавлення життя потерпілого, та суд не дав належної оцінки показанням обох обвинувачених з приводу обставин події.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , правильності кваліфікації їхніх дій, просить вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити їм покарання за ч. 2 ст. 127 КК України 9 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 146 КК України 10 років позбавлення волі, за п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що обвинувачені вчинили злочини, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, перебували в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлювали свої дії та бажали їх настання. Крім того, судом не враховано що обвинувачений ОСОБА_9 , який частково визнав свою вину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а обвинувачений ОСОБА_10 своєї вини не визнав взагалі; при призначенні покарання, судом першої інстанції не в повній мірі врахована думка потерпілої, яка покладалась на думку прокурора.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх захисників ОСОБА_21 , ОСОБА_8 в підтримання поданих обвинуваченим ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_21 апеляційних скарг, заперечували проти апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора в підтримання поданої прокурором апеляційної скарги, заперечував проти поданих обвинуваченим та захисником апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, оскаржений апелянтами вирок суду скасуванню в порядку ст. 404 КПК України в зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку зазначаються в разі визнання особи винуватою, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5 в мотивувальній частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, та докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.
У відповідності до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак суд при розгляді справи та постановленні вироку суду зазначених вимог закону не дотримався.
Формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд у вироку вказав про те, що під час перебування в будинку свого вітчима ОСОБА_10 дізнався від останнього про зникнення велосипеда та про підозри про причетність до цих подій ОСОБА_14 . ОСОБА_10 після повернення в с. Улашанівку разом з ОСОБА_15 з метою виявлення обставин зникнення велосипеда пішли до будинку ОСОБА_9 , де після спільного вживання спиртних напоїв, під час конфлікту ОСОБА_10 наніс удар ногою потерпілому ОСОБА_14 в обличчя, після чого вирішили завести останнього до вітчима ОСОБА_10 . ОСОБА_9 накинув на шию потерпілому металевий ланцюг, на подвір`ї наніс близько п`яти ударів в груди. Коли йшли до міста через ліс, ОСОБА_9 тримав в руках ланцюг, по дорозі наносили ОСОБА_14 тілесні ушкодження, змушуючи гавкати, а коли ОСОБА_14 спіткнувся та впав, вирішили його вбити. З допомогою ланцюга на шиї затягнули потерпілого до калюжі, де ОСОБА_9 став коліном на спину потерпілому, натягнув ланцюг, декілька разів занурив головою в калюжу, тримаючи рукою за капюшон. ОСОБА_9 витяг потерпілого з води, ОСОБА_10 декілька раз ногою наніс удари потерпілому збоку по тулубу, після чого спочатку ОСОБА_10 , а через декілька хвилин ОСОБА_9 , залишивши потерпілого, пішли з місця злочину.
Апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що співставляючи обсяг обвинувачення, яке інкримінувалось обвинуваченим, з обсягом формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, можна зробити висновок, що залишилась без вирішення значна частина обвинувачення, яке було інкриміноване обвинуваченим (з приводу частини обвинувачення суд не виказав суджень ні з приводу доведеності вини обвинувачених, при формулюванні обвинувачення, ні з приводу недоведеності, хоча дії обвинувачених судом кваліфіковано так само, як вони були кваліфіковані органом досудового слідства), також у вироку суду при викладі кваліфікації дій осіб допущені суперечності, що є неприпустимим.
Фактично судом залишилось невирішеним питання з приводу всього об`єму пред`явленого засудженим обвинувачення. Як видно з обвинувального акту обвинувачені, зокрема, обвинувачувались у викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки (тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України), при цьому в обвинувальному акті органом досудового розслідування було зазначено, зокрема, що вони попередньо домовились між собою проти волі потерпілого завести його до м. Славута до ОСОБА_20 , потерпілий під впливом погроз застосування фізичної сили з боку обвинувачених залишився в будинку, обвинувачені діяли з єдиним умислом, направленим на викрадення ОСОБА_14 , використовували свою чисельну перевагу, подавляли його волю до опору, надягнувши на шию петлю, утримували потерпілого біля себе, позбавивши можливості вільного пересування та вибору місця перебування. Проти волі останнього примусово вивели потерпілого та повели в ліс, а в лісовому масиві ОСОБА_10 натягував та почав шарпати металевий ланцюг, здушуючи його, одночасно притискаючи однією ногою голову потерпілого до води, а ОСОБА_9 , будучи об`єднаним з ОСОБА_10 єдиним злочинним умислом, припиняючи фізичний опір потерпілого, наніс не менше п`яти ударів в задню поверхню грудної клітини та попереку потерпілого, внаслідок злочинних дій обвинувачених настала смерть потерпілого на місці події.
Також обвинувачені обвинувачувались в катуванні, тобто умисному заподіяння сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв з метою примушення потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, в тому числі отримати від нього визнання, покарати його за дії, у скоєнні яких він підозрюється, вчинене за попередньою змовою групою осіб (та кваліфіковані їх дії за ч. 2 ст. 127 КК України). Погодившись з такою кваліфікацією дій обвинувачених суд в вироку фактично взагалі не виклав формулювання обвинуваченні в цій частині, не вказав в яких діях фактично виявилось катування потерпілого, взагалі не вказав з якою метою вчинялись такі дії та ким саме, та не виклав своїх висновків з приводу наявності чи відсутності у обвинувачених попередньої змови на вчинення таких дій.
Кваліфікуючи дії обвинувачених за п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (тобто у вчиненні умисних дій, які виразились у вбивстві людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб) суд при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав, що «зрозумівши, що ОСОБА_14 не зможе самостійно пересуватись, вирішили вбити останнього і за допомогою металевого ланцюга на шиї затягнули його до калюжі, де ОСОБА_9 став коліном на спину потерпілому, натягнув рукою ланцюг, та декілька разів занурив голову останнього в воду обличчям на рівні половини голови, тримаючи рукою за капюшон. При цьому потерпілий не міг дихати, а коли піднімав йому голову з води, потерпілий задихався із-за нехватки повітря. Коли ОСОБА_9 витяг потерпілого з води, ОСОБА_10 декілька разів наніс удари потерпілому збоку по тулубу. При цьому спочатку ОСОБА_10 , а через декілька хвилин ОСОБА_9 , залишивши потерпілого з місця злочину». При цьому у викладеному формулюванні обвинувачення взагалі відсутні висновки з приводу наслідків таких дій в вигляді настання смерті потерпілого, в чому вони обвинувачувались, відсутні відомості щодо висновків суду з приводу спільного злочинного умислу, направленого на вбивство викраденої людини (зважаючи також, що судом також не викладено чітко формулювання обвинувачення в частині викрадення потерпілого).
Кваліфікуючи дії обох обвинувачених, суд допускає певні суперечності у вироку та вказує, зокрема, що «дії обвинувачених органами досудового розслідування кваліфіковані вірно і суд знаходить необхідним дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфікувати: за п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки ОСОБА_9 вчинив умисні дії, які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті викраденої людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб».
Недотримання судом вимог ст. 374 КПК України є істотними, оскільки порушує право обвинувачених на захист.
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів, згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважає істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду, оскільки без формулювання у вироку обвинувачення, визначеного судом доведеним, в частині наслідків кримінального правопорушення, способу, мотиву та мети, які впливають на кваліфікацію дій обвинувачених, колегія суддів апеляційної інстанції позбавлена можливості перевірити законність і обґрунтованість вироку суду в частині кваліфікації дії обох обвинувачених та доведення їх винуватості.
З огляду на наведені істотні порушення кримінально-процесуального закону, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний та обґрунтований і справедливий вирок, а також позбавляють підсудних ефективно захищатись від обвинувачення, визнаного доведеним, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України вирок суду щодо обох обвинувачених підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.
Натомість, цією та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не виписано, як повинен діяти апеляційний суд у випадку, коли вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам КПК України, зокрема, через відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення в вироку, суперечності при кваліфікації, чим порушується право обвинувачених на захист та на справедливий суд.
Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.
В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, який слід провести відповідно до вимог КПК України.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів сторін кримінального провадження.
Оскільки вирок суду скасовується з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, інші доводи апелянтів не перевіряються, але їх слід перевірити в ході нового судового розгляду справи, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.
При новому розгляді справи слід ретельно дослідити зазначені вище обставини, проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, постановити судове рішення з дотриманням вимог законодавства.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що в разі, якщо при новому судовому розгляді винність обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм органом досудового розслідування злочинах буде доведена, обсяг обвинувачення не зміниться або не будуть встановлені інші обставини, які можуть суттєво вплинути на міру покарання, то обране судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146 КК України, слід вважати м`яким.
Колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 18 травня 2018 року включно. Суд враховує при цьому, що ризики, які були заявлені та доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою не зменшились, вони обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, в тому числі особливо тяжкого, зберігаються ризики, заявлені та доведені прокурором під час продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які не зменшились, та відсутні підстави, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 травня 2018 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2