Справа № 573/1767/17
Номер провадження 1-кп/573/176/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 25 липня 2017 року за №0000436, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, розлученого, не працюючого, не інваліда, на обліку лікаря нарколога не перебуває, із 1990 року перебуває на обліку у лікаря психіатра із діагнозом «Легка розумова відсталість», має на утриманні малолітню доньку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
21 липня 2017 року у точно не встановлений час після 16 години ОСОБА_4 з дозволу господаря перебував у гаражному кооперативі «Південний», у гаражі № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , де допомагав останньому по ремонту автомобілів.

Коли ОСОБА_7 пішов додому, ОСОБА_4 залишився у приміщенні його гаража № НОМЕР_1 , від якого мав наданий власником дублікат ключа.

У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_7 , а саме грошових коштів у сумі 210 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні гаража, скориставшись відсутністю господаря та інших осіб, таємно, викрав грошові кошти у сумі 210 грн., які лежали у шкатулці у серванті та поклав їх до кишені штанів, після чого покинув приміщення гаража. У подальшому ОСОБА_4 використав викрадені гроші на власні потреби.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, а саме посягання на чуже майно, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто скоїв кримінальне правопорушення з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що 21 липня 2017 року, після 16 години з дозволу ОСОБА_7 перебував у гаражі № НОМЕР_1 , що в гаражному кооперативі «Південний», від якого мав наданий потерпілим дублікат ключа. В цей час йому захотілося випити, і він таємно взяв із шкатулки, що стояла в серванті 210 грн., які витратив на придбання спиртного та продуктів харчування.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними вище умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує наступне.

Ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого тяжких наслідків не настало.

Особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога не перебуває, з 1990 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Легка розумова відсталість», не працює, має на утриманні малолітню доньку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 26-32).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданих злочином збитків.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що за вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді громадських робіт.

Суд вважає, що вказане покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та недопущення ним в подальшому вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом останній є батьком однієї неповнолітньої дитини, щодо якої не позбавлений батьківських прав.

Аналогічне письмове клопотання подав до суду і обвинувачений ОСОБА_4 (а. с. 23).

Захисник ОСОБА_5 також просив звільнити його підзахисного від покарання.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності 07 вересня 2017 року є батьком однієї неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої не позбавлений батьківських прав, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-1НО від 12 травня 2004 року (а.с. ).

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

В ході судового розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов до обвинуваченого не заявлявся.

Витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: