Справа № 472/1081/17
Провадження №1-кп/472/16/18

про повернення обвинувального акта прокурору
16 березня 2018 рокусмт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,

Дане кримінальне провадження надійшло до суду 20.10.2017 року.
Прокурор вказав на можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, вказуючи, що по справі дотримані вимоги, викладені в ст. 291 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та просить його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні висловила думку про те, що підстав для повернення прокурору обвинувального акта не має, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 в клопотанні на невірне зазначення обставин щодо вчинення злочину неможливо перевірити під час підготовчого судового засідання, оскільки на даній стадії судового провадження відповідно до норм кримінально-процесуального законодавства України суд позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини вчинення злочину та перевіряти ті обставини, на які посилається обвинувачений в своєму клопотанні. Твердження обвинуваченого щодо порушення норм КПК України через невручення йому обвинувального акта та додатків до нього, реєстру матеріалів досудового розслідування не є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, так як у прокурора наявні такі документи і прокурор може вручити їх обвинуваченому під час підготовчого судового засідання. Тому, прорурор просить суд відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого про повернення прокурору обвинувального акта, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, та призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч.2 ст. 291 КПК України.
У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст. 291 КПК України.
Із вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року.
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що наявні в обвинувальному акті суперечності щодо викладення в ньому обставин, які підлягають дослідженню, зокрема щодо події кримінального правопорушення (зазначення часу вчинення кримінального правопорушення) та даних щодо дати внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 вказав на те, що відповідно до обвинувального акта взагалі відсутня подія кримінального провопорушення з огляду на те, що йому інкримінується вчинення злочину в серпні 2016 року, відомості про вчинення якого було внесено до ЄРДР 11.03.2016 р., вказують на порушення положень пункту "а" частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено негайне і детальне поінформовання зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, та є суттєвим порушенням права особи на захист, а також не дозволяє суду визначити межі обвинувачення, в яких суд повинен розглядати справу.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Вказане порушення вимог КПК України є суттєвим та перешкоджає призначити у даному кримінальному провадженні судовий розгляд.
Що стосується твердження обвинуваченого про порушення вимог кримінального процесуального законодавства, пов`язаного з неврученням йому обвинувального акта, додатків до нього та Реєстру матеріалів досудового розслідування, то суд вважає, що зазначена в клопотанні обвинуваченим така обставина не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки з доданої до обвинувального акта розписки вбачається, що обвинувачений відмовився від отримання обвинувального акта та прокурор має можливість вручити обвинуваченому вказані документи під час підготовчого судового засідання.
Суд вважає, що викладені в обвинувальному акті обвинуваченим ОСОБА_4 твердження щодо невірного викладення слідчим змісту статей КПК України, невідповідності дійсності змісту не є тими порушеннями вимог КПК України, які є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Наведені обвинуваченим в клопотанні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону щодо неповідомлення його слідчим про результати розгляду клопотань та незабезпечення йому права на захист під час досудового розслідування не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки суд може встановити такі обставини, перевірити твердження обвинуваченого з приводу таких заяв під час судового розгляду, дослідивши всі обставини та докази у даному кримінальному провадженні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
На ухвалу суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1