УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року

м. Київ
справа № 240/22/17
провадження № 51-4700ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 грудня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000113 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Куринице, Олександрівського району Донецької області проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК,
Суть питання
За вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 10 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 309 КК на строк 2 роки, а також до покарання у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 311 КК на строк 2 роки. На підставі статей 70, 72 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково призначено покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_4 , а кримінальне провадження закрити.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисник, вказуючи про те, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки та переконливих відповідей на всі доводи його апеляційної скарги, не конкретизував, які саме доводи його апеляційної скарги не повно розглянув апеляційний суд і не надав на них переконливих відповідей, а також яких саме порушень допустився цей суд при розгляді його апеляційної скарги та як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого ним судового рішення, з огляду на положення статей 412, 419 цього Кодексу.
У касаційній скарзі захисник наводить окремі порушення вимог КПК, які, на його думку, мали місце під час досудового розслідування, але не обґрунтовує, чому їх слід вважати істотними, тобто такими, що перешкодили судам першої та апеляційної інстанції ухвалити справедливі та законні рішення. У тому числі щодо деяких доводів касаційної скарги не зрозуміло, чи ставив захисник відповідні питання перед судом першої інстанції та апеляційним судом.
Також Верховний Суд звертає увагу, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 у частині оскарження вироку місцевого суду фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, надання власної оцінки доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того захисник, вказуючи на порушення, допущені органом досудового розслідування, не зазначає як саме ці порушення завадили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, зважаючи на те, що суд відповідно до положень ст. 23 КПК досліджує докази безпосередньо.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3