Справа № 640/4908/18
н/п 1-кс/640/2778/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Слідчий СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_3 30.03.2018 р. звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської місцевої прокуратури №6 юристом 1 класу ОСОБА_4 , яким просив накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування ним, а саме на вилучені 29.03.2018 в ході затримання у ОСОБА_5 , ніж з рукояткою чорного кольору зі слідами речовини червоного кольору, пару чорних печаток, куртку темно-синього кольору, светр сіро-зеленого кольору, джинси синього кольору, резинові чорні чоботи. Вказані речі упаковано до окремих паперових пакетів.
В ході досудового розслідування встановлено, що 29 березня 2018 року приблизно о 12 годин 50 хвилин, громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи при собі ніж, який в подальшому мав намір використати як знаряддя злочину, з метою помсти за попередню сварку з громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшов до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: Харківська область, Харківській район, м.Мерефа, вулиця Дніпровська 100, де на той час в якості продавця працювала громадянка ОСОБА_6 . Зайшовши до магазину та побачивши в приміщенні ОСОБА_6 , громадянин ОСОБА_5 , діючи умисно, користуючись мотивом неприязного відношення до ОСОБА_6 , з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_5 , наніс їй декілька ударів ножем в верхню частину тіла. Після чого в приміщення магазину зайшли сторонні люди, в силу чого ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності зник з місця скоєння злочину. В цей же час сторонні особи, які зайшли в приміщення магазину викликали на місце пригоди лікарів скорої медичної допомоги, що госпіталізували постраждалу в КЗОЗ «Мереф`янска центральна районна лікарня», де ОСОБА_6 , не приходячи до тями, померла від одержаних ножових поранень.
29.03.2018 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Під час затримання у ОСОБА_5 в ході особистого обшуку вилучено ніж з рукояткою чорного кольору зі слідами речовини червоного кольору, пара чорних печаток, куртку темно-синього кольору, светр сіро-зеленого кольору, джинси синього кольору, резинові чорні чоботи. Вказані речі упаковано до окремих паперових пакетів.
Слідчий вказав, що виявлені та вилучені в ході затримання предмети в ході затримання ОСОБА_5 , в подальшому матимуть доказове значення у кримінальному провадженні. Виявлені та вилучені предмети в ході подальшого досудового розслідування будуть піддані експертному дослідженню з метою встановлення особи, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності.
Слідчий посилаючись на ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 93, ч. 1 ст. 237, 98 КПК, зазначив, що вказані предмети вилучені в ході затримання ОСОБА_5 є речовими доказами, тобто можуть зберігати на собі сліди злочину та бути знаряддям злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, зазначені предмети, як речові докази, необхідні судовим експертам для проведення експертиз.
За таких обставин на даний час виникла необхідність у арешті вказаних предметів.
Слідчий також вказав, що з огляду на вищевказане, відповідно до ст.ст.167, 170, 171 КПК України, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане у клопотанні майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, адже не застосування арешту на дане майно може привести до їх знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування по кримінальному провадженню.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в яких просили розглянути клопотання без їх участі, клопотання підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в яких просили розглянути клопотання без їх участі.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину 29.03.2018, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучене відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.03.2018 майно, підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказів у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, вилучене під час затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, яке належить ОСОБА_5 , а саме: ніж з рукояткою чорного кольору зі слідами речовини червоного кольору, пару чорних печаток, куртку темно-синього кольору, светр сіро-зеленого кольору, джинси синього кольору, резинові чорні чоботи, - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Місцем зберігання арештованого майна визначити СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області, в порядку, визначеному Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1