У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2017 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 11 м. Слов`янська клопотання старшого слідчого в ОВС першого відділу першого управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковнику юстиції ОСОБА_4 про здійснення спеціального досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000360 від 15 серпня 2014 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
19.10.2017 року до Слов`янського міськрайонного суду звернувся старший слідчий в ОВС першого відділу першого управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковнику юстиції ОСОБА_4 про здійснення спеціального досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000360 від 15 серпня 2014 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

З клопотання видно, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 15.08.2014 за підозрою громадянина України ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110; ч. 1 ст. 258-3 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у наведеному кримінальному провадженні здійснюється Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом № 93-ос від 03.04.2009 ОСОБА_6 зараховано на військову службу в органи Служби безпеки України, останній прийняв присягу на вірність державі Україна та його призначено на посаду старшого оперуповноваженого Слов`янського міського відділу УСБ України в Донецькій області.

08.07.2014 року ОСОБА_6 зарахований у розпорядження начальника УСБ України в Донецькій області.

Статтею 68 Конституції України зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 1, 2 Закону України «Про Службу безпеки України» (далі Закон) встановлено, що Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. До завдань Служби безпеки України серед іншого покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

У відповідності до ст. 28 Закону військовослужбовці Служби безпеки України при виконанні покладених на них обов`язків є представниками влади і діють від імені держави.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 під час проходження військової служби зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Статтею 24 наведеного Закону передбачено, що Служба безпеки України відповідно до своїх повноважень зобов`язана забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань.

В силу наявного досвіду роботи в органах Служби безпеки України ОСОБА_6 знав та розумів порядок утворення і діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування в Україні, усвідомлював, що територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою, а носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ, який здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування і ніхто не може узурпувати державну владу.

Однак, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Служби безпеки України старшим оперуповноваженим Слов`янського міськвідділу Управління Служби безпеки України в Донецькій області, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, діючи в порушення вказаних вимог законодавства, вчинив злочини проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку за наступних обставин.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН), членами якої окрім інших держав є також Україна та Російська Федерація.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії, зокрема:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території до припинення дії угоди;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що носять настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим вище актам.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно вказаного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного договору, Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та Збройних Сил Російської Федерації (далі ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу послугували євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в Автономній Республіці Крим (далі АР Крим) та м. Севастополі.

Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, створення і фінансування терористичних організацій та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії можуть призвести до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і бажали їх настання.

З метою реалізації цих намірів, упродовж 2013 року на території РФ невстановлені на цей час представники влади РФ та службові особи Генерального штабу ЗС РФ, розробили злочинний план, яким передбачалася незаконна окупація та подальша анексія півострову Крим і південно-східних регіонів України.

У подальшому, з грудня 2013 року по лютий 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та відновлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та ЗС РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності, яка у тому числі призводить до розпалювання національної ворожнечі.

Так, з грудня 2013 року за допомогою всіх видів мас-медіа РФ розпочато негативне викривлення подій на «Євромайдані», якими вказувалось на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих жителів південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувались в Україні, представники опозиційних сил висвітлювались як прихильники націоналістичних поглядів та побудови української держави на засадах ідей національної самосвідомості та ідентичності, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалось спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», котрі мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

У подальшому, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ та ЗС РФ, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і почали ведення агресивної війни проти України, а саме в один з днів лютого 2014 року віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України Автономну Республіку Крим і м. Севастополь.

З 20.02.2014, для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на виконання наказів представників влади РФ та ЗС РФ, на територію півострову Крим військовим морським та повітряним транспортом здійснено вторгнення окремих підрозділів ЗС РФ.

Вищевказані дії ЗС РФ забезпечили військову окупацію території півострову Крим та призвели до реалізації злочинного плану невстановлених представників влади РФ та ЗС РФ щодо анексії АР Крим і м. Севастополя шляхом забезпечення проведення незаконних сепаратистських референдумів, направлених на повалення територіальної цілісності України, проголошення «Республіки Крим» суверенною державою, підписання 18.03.2014 «Договору про прийняття до РФ Республіки Крим і створення у складі РФ нових суб`єктів» та його ратифікацію Радою Федерації РФ 21.03.2014, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України та заподіяння збитків у вигляді втрати об`єктів державної власності.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу Про визнання РФ державою-агресором, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано РФ державою-агресором та констатовано факт початку збройного конфлікту, викликаного російською агресією з 20.02.2014 під час вторгнення окремих підрозділів ЗС РФ через державний кордон України в районі Керченської протоки та використання РФ своїх військових формувань, дислокованих у Криму для забезпечення ведення агресивної війни проти України.

Після цього, представниками влади і ЗС РФ продовжено виконання спільного злочинного плану з метою зміни меж території та державного кордону України.

У подальшому під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ, на території Донецької області України на початку квітня 2014 року створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), у складі якої створені незаконні озброєні підрозділи. Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ.

Указана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Так, на учасників політичного блоку терористичних організацій покладаються наступні обов`язки:

- створення так званих органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;

- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»;

- організація та проведення незаконних референдумів та виборів на територіях, підконтрольних «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення Донецької області щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії між лідерами «ДНР», представниками влади та ЗС РФ з метою координації дій щодо застосування актів збройної сили проти держави України, спрямованих на захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для здійснення актів застосування збройної сили проти держави України, зокрема протидії правоохоронним органам та силам АТО;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР» дискредитації діяльності органів державної влади України і осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» та для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На учасників силового блоку терористичних організацій покладаються наступні обов`язки:

- систематична організація та здійснення актів застосування збройної сили проти держави України у особі представників сил АТО, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку терористичних організацій «ДНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;

- вчинення терористичних актів та диверсій на інший території України;

- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку незаконних утворень «ДНР», захоплення, а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якої здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до п. 16 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

З квітня 2014 року по теперішній час, з метою реалізації злочинного умислу представників влади і ЗС РФ та досягнення зазначених завдань, учасниками терористичної організацій «ДНР» здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької та Луганської областей, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Виконуючи злочинні завдання невстановлених представників влади Російської Федерації на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України, застосовуючи збройний опір до військовослужбовців Збройних Сил України та інших підрозділів залучених до антитерористичної операції, терористична організація «ДНР» та її учасники є ворогом для України.

07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

13.04.2014 через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14.04.2014 №405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію (далі АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Заявою «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», яка схвалена постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 № 145-VIII, Україна визнала юрисдикцію Міжнародного кримінального суду щодо злочинів проти людяності та воєнних злочинів, скоєних вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян.

Парламентська Асамблея Ради Європи Резолюцією «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнала, що військові дії на частині територій Донецької і Луганської областей є агресією РФ проти України.

Крім того, 15.01.2015 Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України, у тому числі засуджує неоголошену гібридну війну проти України, яка у тому числі включає в себе використання регулярних і нерегулярних сил; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань…».

Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнає, що військові дії на частині територій Донецької і Луганської областей є агресією зі сторони РФ.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 2 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між державами РФ та України із 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

ОСОБА_6 , будучи представником влади, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, достовірно знаючи про підтримку зазначеної терористичної організації зі сторони представників влади РФ та ЗС РФ, з метою досягнення злочинних цілей терористичної організації «ДНР» щодо насильницької зміни меж території України, діючи умисно, добровільно, у середині квітня 2014 року (більш точну дату встановити не виявилось можливим), перебуваючи у м. Слов`янськ Донецької області вступив до складу цієї терористичної організації та зобов`язався дотримуватися правил поведінки, встановлених у ній, і виконувати визначені йому функції.

У подальшому, з середини квітня 2014 року ОСОБА_6 , умисно вчиняв дії направлені на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, а саме виконував вказівки учасників «ДНР» спрямовані на сприяння функціонування цієї терористичної організації та виконання покладених на неї обов`язків.

Так, перебуваючи у складі терористичної організації «ДНР» на ОСОБА_6 , як одного з її учасників, було покладено наступні обов`язки:

- з використанням власних навиків та зв`язків, напрацьованих під час проходження служби у Службі безпеки України, створення мережі інформаторів та координацію їх діяльності;

- з використанням зазначеної мережі інформаторів, збір інформації про чисельність особового складу, техніки, а також розташування позицій та передислокацію співробітників правоохоронних органів і військовослужбовців Збройних Сил України, задіяних у проведенні антитерористичної операції, її аналіз та передача іншим співучасникам злочину;

- залучення (вербування) жителів м. Слов`янськ Донецької області до протиправної діяльності терористичної організації «ДНР»;

- виконання інших вказівок керівників терористичної організації «ДНР» спрямованих для досягнення їх злочинної мети;

- інше сприяння діяльності та функціонування наведеної терористичної організації.

25.04.2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи у складі терористичної організації «ДНР» та знаходячись в м. Слов`янськ Донецької області, з метою належної діяльності та функціонування наведеної терористичної організації, досягнення її злочинних цілей, передав невстановленим особам, з числа учасників терористичної організації «ДНР», комп`ютерну техніку.

Окрім цього, на виконання спільного злочинного плану, щодо залучення інших осіб до участі у терористичній операції, в другій половині квітня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , представившись учасником терористичної організації «ДНР» запропонував громадянину України ОСОБА_7 зайняти посаду, так званого «народного мера м. Слов`янськ Донецької області». В подальшому, на реалізацію виконання наведеного злочинного наміру, ОСОБА_6 , організував зустріч ОСОБА_7 з одним із лідерів терористичної організації «ДНР» ОСОБА_8 (досудове розслідування щодо якого здійснюється у іншому кримінальному провадженні), для проведення переговорів з даного приводу.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи за погодженням з іншими учасниками вищезазначеної терористичної організації ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Слов`янськ Донецької області, у період квітня червня 2014 року, з використанням власної мережі інформаторів, проводив збір інформації про чисельність особового складу, техніки, а також розташування позицій та передислокацію співробітників правоохоронних органів і військовослужбовців Збройних Сил України, задіяних у проведенні антитерористичної операції. У подальшому наведену інформацію ОСОБА_6 передавав іншим учасникам терористичної організації «ДНР» для забезпечення незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України та військовослужбовців Збройних Сил України, залучених до проведення антитерористичної операції.

05.07.2014 ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність власних дій, переважаючі сили співробітників правоохоронних органів та військовослужбовців Збройних Сил України, задіяних в ході проведення антитерористичної операції над силами учасників терористичної організації «ДНР» на позиціях поблизу м. Слов`янськ Донецької області, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, разом з іншими співучасниками злочину покинув вказане місто.

В подальшому, прибувши з іншими учасниками терористичної організації «ДНР» в м. Донецьк, ОСОБА_6 не припинив протиправну діяльність, а продовжив брати активну участь у складі даної терористичної організації.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він у середині квітня 2014 року будучи військовослужбовцем Служби безпеки України старшим оперуповноваженим Слов`янського міськвідділу Управління Служби безпеки України в Донецькій області, тобто особою, яка є представником влади, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 3, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 24, 28 Закону України «Про Службу безпеки України», ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, перебуваючи у м. Слов`янськ Донецької області, добровільно вступив до складу цієї терористичної організації та діючи умисно, за попередньою змовою з іншими невстановленими на цей час представниками терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи та достовірно знаючи про підтримку зазначеної терористичної організації зі сторони представників влади РФ та ЗС РФ, явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість у результаті їх вчинення настання тяжких наслідків, шляхом виконання функцій, визначених в реалізації спільного злочинного умислу, вчинив пособництво в умисних діях з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до тяжких наслідків.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 вчинив пособництво в умисних діях, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинених особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до тяжких наслідків,тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України.

Також, ОСОБА_6 , будучи громадянином України та військовослужбовцем Служби безпеки України старшим оперуповноваженим Слов`янського міськвідділу Управління Служби безпеки України в Донецькій області, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 3, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 24, 28 Закону України «Про Службу безпеки України», ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, вона є ворогом України, що підтримується, контролюється та фінансується представниками РФ та ЗС РФ, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно у середині квітня 2014 року, перебуваючи у м. Слов`янськ Донецької області, вступив до складу цієї терористичної організації та зобов`язався дотримуватися правил поведінки, встановлених у ній, і виконувати визначені йому функції, тобто перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем Служби безпеки України старшим оперуповноваженим Слов`янського міськвідділу Управління Служби безпеки України в Донецькій області, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, з метою досягнення злочинних цілей терористичної організації «ДНР» щодо насильницької зміни меж території України, діючи умисно, добровільно у середині квітня 2014 року, перебуваючи у м. Слов`янськ Донецької області, вступив до складу цієї терористичної організації, зобов`язавшись дотримуватися правил поведінки, встановлених у ній, і продовжує виконувати визначені йому функції, а саме: вчиняє сукупність дій для забезпечення злочинної діяльності терористичної організації «ДНР» необхідними засобами, встановлення та підтримання зв`язків з громадянами України з метою створення умов для підготовки і вчинення терористичних актів на території України, незаконної протидії та перешкоджанню виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів та військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 за викладених вище обставин вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме: участь у терористичній організації.

Також, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 3, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 24, 28 Закону України «Про Службу безпеки України», ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів щодо насильницької зміни меж території України, за попередньою змовою групою осіб з невстановленими учасниками терористичної організації «Донецька народна республіка», достовірно знаючи про контроль, координацію та фінансування зазначеної терористичної організації зі сторони представників РФ та ЗС РФ, які ведуть агресивну війну проти держави Україна, у середині квітня 2014 року, перебуваючи у м. Слов`янськ Донецької області, будучи учасником терористичної організації «ДНР» та діючи за попередньою змовою групою осіб з числа невстановлених членів цієї терористичної організації виконував, а також станом на теперішній час продовжує виконувати визначені йому функції в реалізації спільного злочинного умислу, а саме:

- з використанням власних навиків та зв`язків, напрацьованих під час проходження служби у Службі безпеки України, створення мережі інформаторів та координацію їх діяльності;

- з використанням зазначеної мережі інформаторів, збір інформації про чисельність особового складу, техніки, а також розташування позицій та передислокацію співробітників правоохоронних органів і військовослужбовців Збройних Сил України, залучених до проведення антитерористичної операції, її аналіз та передача іншим учасникам терористичної організації для забезпечення незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України та військовослужбовців Збройних Сил України, залучених до проведення антитерористичної операції;

- залучення (вербування) жителів м. Слов`янськ Донецької області до протиправної діяльності терористичної організації «ДНР»;

- інше сприяння з метою належної діяльності та функціонування наведеної терористичної організації;

- виконання інших вказівок керівників терористичної організації «ДНР» спрямованих на досягнення злочинної мети, чим сприяв представникам влади РФ та ЗС РФ у веденні агресивної війни проти держави Україна.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 вчинив пособництво, у формі надання засобів та іншого сприяння співучасникам злочину у веденні агресивної війни, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

15.08.2014 Головним слідчим управлінням СБ України зареєстровано кримінальне провадження № 0000360 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

18.08.2014 ОСОБА_6 , у спосіб передбачений КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

26.08.2014 у порядку ст. 281 КПК України, ОСОБА_6 оголошено в розшук.

04.09.2014, 06.03.2015, 10.06.2015, 11.12.2015, 12.04.2016, 13.10.2016, 26.04.2017 слідчими суддями Шевченківського районного суду м. Києва надавались дозволи на затримання ОСОБА_6 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

04.10.2017 у кримінальному провадженні № 0000360 складено письмове повідомлення ОСОБА_6 про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 437, ч. 1 ст. 111, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, для вручення якого, а також для допиту як підозрюваного останній був викликаний у встановленому порядку.

На даний час докази, зібрані в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000360, є достатніми для складання обвинувального акту, однак завершити досудове розслідування не виявляється за можливе, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду.

З метою вручення підозрюваному повідомлень про підозру від 18.08.2014 та 04.10.2017, допитів підозрюваного та проведення за його участю інших слідчих (розшукових) дій, 04.10.2017, 06.10.2017 та 10.10.2017 на офіційному веб-сайті Служби безпеки України, за адресою: www.ssu.gov.ua, розміщені повістки про виклик ОСОБА_6 до Головного слідчого управління СБ України на 10 год. 00 хв. 06.10.2017, 10.10.2017 та 13.10.2017.

Проте, ОСОБА_6 на виклики не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Відповідно до повідомлення ДКР СБ України № 2/2/5-24948 від 20.09.2017, підозрюваний ОСОБА_6 на даний час переховується на території Донецької області, що окупована бойовиками терористичної організації «ДНР».

Враховуючи, що ОСОБА_6 ухиляється від явки на виклик слідчого (не прибув на виклик без поважних причин більше як два роки) та перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому відповідно до положень ч. 5 ст. 139 КПК України, п. 20-1 Перехідних положень КПК України, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування.

Незважаючи на обізнаність ОСОБА_6 про розслідування Головним слідчим управлінням СБ України кримінального провадження за його підозрою у вчинені кримінальних правопорушень та про його виклик як підозрюваного до слідчого ГСУ СБ України для проведення слідчих та процесуальних дій, останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності умисно переховується від слідства та суду.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на території Донецької області, що окупована бойовиками терористичної організації «ДНР», яка є тимчасово окупованою територією України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, у тому числі особливо тяжкі.

Таким чином, стороною обвинувачення здійсненні всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного на захист та доступ до правосуддя.

Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінально-процесуальним законодавством, не надається можливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченим цим Кодексом, з урахуванням положень глави «Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень».

Відповідно до п. 20-1 перехідних положень КПК України, тимчасово, але не пізніше дня початку діяльності Державного бюро розслідувань (опублікування у газеті «Урядовий кур`єр» відповідного повідомлення його керівником): спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 110, 111, 258-3, 437 Кримінального кодексу України, який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває на тимчасово окупованій території України.

Розгляд клопотань про здійснення спеціального досудового розслідування, спеціальне судове провадження щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, а також у цьому пункті, здійснює суд за правилами підсудності, встановленими статтею 32 цього Кодексу.

Найтяжкий злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 , а саме передбачений ч. 1 ст. 111 КК України, вчинений Слов`янському районі м. Слов`янськ Донецької області.

Просить суд надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 15.08.2014 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110; ч. 1 ст. 258-3 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

Вислухавши пояснення слідчого та прокурора, які підтримали клопотання та просили його задовольнити, думку захисника який заперечував щодо задоволення клопотання, дослідивши матеріали клопотання, якими обґрунтовується необхідність здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_6 суд дійшов висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000360, до ЄРДР 15 серпня 2014 року, внесені відомості відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110; ч. 1 ст. 258-3 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів і відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.

Провина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 437, ч. 1 ст. 111, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:
- листом оперативного підрозділу №9/6303 від 07.08.2014 щодо причетності ОСОБА_6 до діяльності терористичної організації «ДНР»;

- актом впізнання особи за фотознімками ОСОБА_6 ;

- рапортом ОСОБА_9 від 24.07.2014;

- рапортом ОСОБА_10 від 22.07.2014;

- рапортом ОСОБА_11 від 11.08.2014;

- рапортом ОСОБА_11 від 11.08.2014;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 06-07 серпня 2014 року;

- протоколом від 22.08.2017 огляду аудіо файлів із записами розмов осіб, отриманих внаслідок проведення оперативно-технічних пошукових заходів;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17-30 жовтня 2014 року;

- протоколом від 22.08.2017 огляду аудіо файлів із записами розмов осіб, отриманих внаслідок проведення оперативно-технічних пошукових заходів;

- допитом як свідка ОСОБА_9 від 27.09.2016;

- допитом як свідка свідка ОСОБА_10 від 28.09.2016;

- допитом як свідка ОСОБА_12 від 09.03.2017;

- допит як свідка ОСОБА_11 від 03.03.17;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_13 за фотознімками від 29.03.2017;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_14 від 19.08.2016;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_14 за фотознімками від 19.08. 2017;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_7 від 27.03. 2017;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_7 за фотознімками від 27.03. 2017;

- протокол допиту як свідка ОСОБА_15 від 19.08. 2016;

- протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_15 за фотознімками від 19.08. 2016;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_15 від 12.06. 2017;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_16 від 12.06. 2017;

- протоколом огляду від 27.05.2017 інформації щодо дати, часу та тривалості вхідних і вихідних телефонних з`єднань за телефонними номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , якими користувався ОСОБА_6 ;
- протоколом огляду від 27.05.2017 інформації щодо дати, часу та тривалості вхідних і вихідних телефонних з`єднань за телефонними номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , якими користувався ОСОБА_6 ;
- протоколом огляду від 18.09.2017 відеозаписів «Славянск захваченное здание СБУ 12.04.14», «Славянск екскурсия по зданию СБУ», «Славянск 12 апреля 2014», розміщених в мережі Інтернет на ресурсі «YouTube»;
- протоколом огляду від 11.09.2017 матеріалів кримінальних проваджень №№ 0000245, 000062 та 0000021;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченим цим Кодексом, з урахуванням положень глави «Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень».

Частина 2 статті 297-1 КПК України передбачає, що спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст. 110, 111, 258-3 та 437 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Вимогами статті 5 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014, передбачено, що ухилення від явки на виклик до слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш ніж два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває в районі проведення антитерористичної операції, та оголошення його в розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження, передбаченому КПК України, з особливостями, встановленими цим Законом. Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.

Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідворотності покарання осіб, які переховуються на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції» № 119-VIII від 15.01.2015 передбачено, що тимчасова дія положень ч. 5 ст. 139, ч. 2 ст. 297-1, п. 4 ч. 2 ст. 297-2, ч. 1 та абзацу третього ч. 3 ст. 297-4, абзацу першого ч. 3 ст. 323 КПК України поширюється на осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції та/або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Закону України № 1632-VII від 12.08.2014 року, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 20-1 перехідних положень КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 365, 368, 368-2, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи які понад шість місяців переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно яких наявні фактичні дані, що вони перебувають за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цьому абзаці, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Положення частини п`ятої статті 139 цього Кодексу у разі вчинення злочинів, визначених в абзаці другому цього пункту (20-1), поширюються також на осіб, які понад шість місяців переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно яких наявні фактичні дані, що вони перебувають за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Розгляд клопотань про здійснення спеціального досудового розслідування, спеціальне судове провадження щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, а також у цьому пункті, здійснює суд за правилами підсудності, встановленими статтею 32 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання видно, що підозрюваний ОСОБА_6 дійсно переховується від слідства та знаходиться за межами України, перебуває у розшуку, притягнути останнього до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством України, не надається можливим.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 297-1-297-5 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого в ОВС першого відділу першого управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковнику юстиції ОСОБА_4 про здійснення спеціального досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000360 від 15 серпня 2014 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0000360 від 15 серпня 2014 року за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110; ч. 1 ст. 258-3 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

Копію ухвали суду надіслати прокурору, слідчому та захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала складена в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Слідчий суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1