Чортківський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" жовтня 2017 р. Справа № 608/1537/17
Номер провадження1-кп/608/212/2017
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за
В С Т А Н О В И В:
06 серпня 2017 року біля 16.00 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , з метою відшукання рослин снодійного маку, що містять наркотичні речовини, прийшов на вул. Чайковського, де на одній із присадибних ділянок біля будинку АДРЕСА_2 помітив ростучі рослини маку і в цей час у нього виник умисел на їх викрадення. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 діючи умисно, користуючись вільним доступом, перестрибнув через паркан огорожі присадибної ділянки та зрізав 94 верхніх частин рослин виду «МАК СНОТВОРНИЙ», які містять наркотичні алкалоїди опію морфін, кодеїн, та відносяться до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, які помістив в свій рюкзак синього кольору та перестрибнувши назад через паркан направився в напрямку ресторану «Гетьман» по вул. В. Великого м. Чорткова, де був зупинений власником присадибної ділянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем АДРЕСА_2 , та з острахом перед відповідальністю висипав із рюкзака на газон та тротуар викрадені ним верхні частини рослин маку.
Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 Кримінального кодексу України, -викрадення наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів.
Слідчий СВ Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги, посилаючись на те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 429 від 14 вересня 2017 року, на момент вчинення вище вказаного діяння, ОСОБА_6 , хворів на тяжкий психічний розлад у вигляді хронічного ман`ячного шизофреноподібного розладу, тому він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними тому і потребує примусового лікування в психіатричному закладі із звичайним наглядом.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в мотивувальній частині клопотання.
Захисник у судовому засіданні вважав необхідним клопотання прокуратури задовольнити та застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру.
Законний представник ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримала, просила задовольнити.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, виходить із положень ст. ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу» та вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
У відповідності до положень ч.2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого даним кодексом, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.
Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме протоколом огляду місця події від 06.08.2017 року;протоколами допиту свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколом огляду земельної ділянки від 14.08.2017 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 ,висновком судової експертизи наркотичних засобів від 31.08.2017 року.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 308 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим кваліфікує дії останнього, як викрадення наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів.
Однак, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 429 від 14 вересня 2017 року, на момент вчинення вище вказаного діяння, ОСОБА_6 , хворів на тяжкий психічний розлад у вигляді хронічного ман`ячного шизофреноподібного розладу, тому він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними тому і потребує примусового лікування в психіатричному закладі із звичайним наглядом.
Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, так як він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період вчинення інкримінованого діяння і на даний час також не може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.
У відповідності до вимог ст. ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, може бути застосовано поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно -небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_6 психічного захворювання, зокрема дані, що містяться у висновку № 429 від 14.09.2017 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_6 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру, у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_6 не обирався та, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, підстав для його визначення на цьому етапі немає.
Згідно ч. 3 ст. 19 КК України ОСОБА_6 після одужання може підлягати покаранню, тому суд вважає за необхідне речові докази у даній справі зберігати.
Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру КПК України не передбачено. Тому процесуальні витрати підлягають компенсації за рахунок коштів державного бюджету.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 93, 94 Кримінального Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України, № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Законом України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 1-29, 369-372, 376, 512, 513 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали.
Суддя: ОСОБА_1