Провадження №1-кс/369/3582/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2017 м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ст. слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0007036 від 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До суду звернувся ст. лейтенант поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0007036 від 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України погодженим з прокурором ОСОБА_4 .

Свої вимоги слідчий мотивує тим, що у провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 знаходиться кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007036 від 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Судом встановлено, що Так, 13.11.2017 знаходячись в с. Бузова, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Центральна, 19, в приміщенні магазину «Продукти» в ході перевірки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надала для огляду особисту медичну книжку серії 12ААА №769870. В ході огляду виникла підозра в дійсності проходження медичного огляду ОСОБА_5 , оскільки печатки в медичній картці викликали підозру, щодо їх дійсності.

В зв`язку з чим вказана медична книжка була вилучена.

Також, 14.11.2017 відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0007036 з правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 358 КК України.

Встановлено, що вилучена особиста медична книжка є предметом вчинення злочину вказаного кримінального провадження.

Вказана річ у відповідності до ст. 98 КПК України визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У даному випадку на вищевказану річь, необхідно накласти арешт для запобігання можливості їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки по вказані й особистій медичній книжці необхідно провести експертизу з метою підтвердження факту використання підробленого документа.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У даному випадку вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаного речового доказу.
У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 131-132, 170-171 КПК України, Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, ст. 41 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органам дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 ГПУ, МВС України, ДПАУ СБУ, ДСАУ,
У судовому засіданні слідча підтримала клопотання, просила суд задовольнити його у повному обсязі.

Клопотань, щодо фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування від учасників не надходило. Враховуючи припис ст. 107 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане клопотання без фіксації технічними засобами.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У даному випадку вказане нерухоме майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.
У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 знаходиться кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007036 від 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Судом встановлено, що Так, 13.11.2017 знаходячись в с. Бузова, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Центральна, 19, в приміщенні магазину «Продукти» в ході перевірки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надала для огляду особисту медичну книжку серії 12ААА №769870. В ході огляду виникла підозра в дійсності проходження медичного огляду ОСОБА_5 , оскільки печатки в медичній картці викликали підозру, щодо їх дійсності.

В зв`язку з чим вказана медична книжка була вилучена.

Також, 14.11.2017 відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0007036 з правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 358 КК України.

Встановлено, що вилучена особиста медична книжка є предметом вчинення злочину вказаного кримінального провадження.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши думку слідчого, приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання, оскільки слідча у судовому засіданні обґрунтувала необхідність такого арешту, який необхідний з метою збереження даного майна як речових доказів, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170- 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Поновити строк на подачу клопотання.

Надати дозвіл на арешт особистої медичної книжки серії 12ААА №769870 на ім`я ОСОБА_5 , за для забезпечення кримінального провадження та запобігання можливості її пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1