Справа № 461/8401/17
Провадження № 1-кс/461/8681/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2017 м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
особи, яка подала скаргу ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -
З даною постановою скаржник не погоджується, оскільки вважає, що досудове розслідування проведено неповно, необ`єктивно та таким, що не відповідає фактичним обставинам, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому просить скаргу задоволити.
Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями. Про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд такої у їх відсутності до суду не надходило.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене, зокрема, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Частиною 1 статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Львівської області юрист 2 класу ОСОБА_4 проаналізовано матеріали кримінального провадження та надано оцінку отриманих відомостей у їх комплексі, прийнято до уваги відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених і достатніх даних для доведення вини особи у суді, прийшов до висновку, що в діях слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Однак, слідчий суддя із таким твердженням слідчого не погоджується, з огляду на наступне.
У відповідності до статті 94 КПК України слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частиною 2 статті 9 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Вищевказані Ухвали слідчих суддів Галицького районного суду м.Львова мотивовані тим, що слідчим не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, тому постанови про закриття кримінального провадження підлягали скасуванню.
Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У відповідності зі ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі, обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ч.2 статті 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Згідно ст.533 цього Кодексу вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Засада обов`язковості виконання судових рішень є конституційною (ч.5 ст. 124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України), тісно пов`язаною із засадою доступу до правосуддя. Досягнення завдань кримінального судочинства можливе лише у тому випадку, коли учасники провадження, інші особи будуть впевнені у тому, що судове рішення буде виконане у встановлений строк, в повному обсязі і без необґрунтованих зволікань. У справі «Кайсин проти України» Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби не виконувались рішення суду. Умисне невиконання вироку чи ухвали суду або перешкоджання їх виконанню є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.382 КК України. Кваліфікуючою обставиною його є умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини.
Відтак, ухвали слідчих суддів Галицького районного суду м. Львова від 15.03.2016 р. та 07.09.2016 року є обов`язкові і підлягають виконанню в повному обсязі і для старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_7 .. Тому його доводи про те, що в резолютивних частинах вищевказаних ухвал слідчих суддів не зазначено про обов`язок слідчого вчинити певні дії є помилковими.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що слідчий суддя в своїй ухвалі від 15.03.2016 р. не зобов`язував слідчого закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю події злочину на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України. Оскільки, як вже зазначалось, відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Таким чином, слідчий суддя не вправі давати вказівки слідчому щодо прийняття ним конкретних процесуальних рішень щодо завершення кримінального провадження. Про те, останній зобов`язаний враховувати доводи слідчого судді, викладені в ухвалах.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
У судовому засіданні встановлено, що вказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення, при проведенні досудового розслідування та при закритті кримінального провадження в повній мірі старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 дотримано не було.
Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_8 передчасно зроблено висновок про закриття кримінального провадження, тому підлягає скасуванню. Оскільки всупереч вимогам, передбачених ст.ст. 2, 9 КПК України, не забезпечено повного, об`єктивного, неупередженого розслідування кримінального провадження і дослідження викладених у заяві скаржника фактів та обставин, зокрема, не проведено всіх слідчих дій, передбачених главою 20 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.2, 91, 93, 94, 33, 307 КПК України, суд
Скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1