Справа № 296/52/18
Вирок
Іменем України
27 лютого 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000031 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гурівці Козятинського району Вінницької області, громадянин України, з середньою освітою, одруженого, працює приватним підприємцем, зареєстр. за адресою АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359, ч.2 ст. 359 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.7 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-ХII, спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації ( далі СТЗ) є видом майна, що не може перебувати у власності громадян.

Статтями 2, 3 № Положення про порядок розроблення, виготовлення, реалізації та придбання спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1450 від 27.10.2001 на виконання указу Президента України № 256 від 13.04.2001 «Про впорядкування виготовлення, придбання та застосування технічних засобів для зняття інформації з накалів зв`язку» визначено перелік замовників розроблення, виготовлення та придбання СТЗ, серед якого відсутні фізичні особи.

У порушення вищевказаних вимог законодавства України, у період з 01.02.2016 по 11.03.2016 ОСОБА_4 , перебуваючи на території Житомирської області, використовуючи невстановлений пристрій з можливістю роботи в мережі «Інтернет», зайшов під логіном « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на власну сторінку інтернет-ресурсу «aliexpress.com», та усвідомлюючи, що пристрій «ТК 102В» пристосований для негласного прослуховування, а отже відноситься до СТЗ, серед інших замовив даний пристрій, який оплатив з власної банківської картки ПАТ КБ» ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , оформив його доставку за адресою власного місця реєстрації: АДРЕСА_1 , та у подальшому отримав вказане замовлення у поштовому відділенні.

Окрім того, 18.06.2017 р. о 10 год. 58 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території Житомирської області, використовуючи невстановлений пристрій з можливістю роботи в мережі «Інтернет», зайшов під логіном « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на власну сторінку інтернет-ресурсу «aliexpress.com», та усвідомлюючи, що пристрій «ТК 102В» відноситься до СТЗ, здійснив замовлення № 4975 на придбання чотирьох таких пристроїв, яке оплатив з власної банківської картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № НОМЕР_1 на суму 50.36 доларів США, тобто 1255.86 гривень, оформив його доставку за адресою власного місця реєстрації: АДРЕСА_1 та 02.08.2016 отримав відповідне міжнародне поштове відправлення № RS507385763NL із даними пристроями у відділенні поштового зв`язку № 9 УДППЗ «Укрпошта» за адресою вул. Вітрука, буд. 55 м. Житомир.

26 лютого 2018 року в м. Житомирі між прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 359, ч.2 ст. 359 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч.1 ст. 359 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 гривень; за ч.2 ст. 359 КК України- із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник обвинуваченого не заперечує проти затвердження угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші, передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359, ч.2 ст. 359 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин за ч.1 ст. 359 КК України та за ч.2 ст. 359 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про винуватість відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, а також відсутні підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 26 лютого 2018 року про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 359, ч.2 ст. 359 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 узгоджене сторонами покарання :

- за ч.1 ст. 359 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 гривень;

- за ч.2 ст. 359 КК України- із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді штрафу до прибутку держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 2640 грн. 90 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

Речові докази по справі : 5 пристроїв «ТК 102В»-звернути на користь держави; системний блок «GRAND 321 TK BLAK » - передати ТОВ «Фабрика Класум» за належністю; конверт міжнародного поштового відправлення знищити; ноутбук «DELL» - передати ОСОБА_4 за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1