печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді від 06 червня 2017 року , а саме на автомобіль BENTLECONTINENTAL", 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 та ключі від цього транспортного засобу.
Клопотання підтримано під час його розгляду ОСОБА_5 та його адвокатом ОСОБА_4 та обґрунтовано наступним. 06 червня 2017 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 постановлено ухвалу у справі №757/29283/17-к, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами,що проводять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №003536 від 18.11.2016 та накладено арешт з забороною розпорядження або користування на автомобіль синього кольору марки марки "BENTLECONTINENTAL", 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , (далі ТЗ) та ключі від нього, які належать на праві власності ОСОБА_5 .
У відповідності до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт може бути скасовано слідчим суддею/судом виключно з підстав:відсутності подальшої потреби застосування арешту майна;необґрунтованості накладення арешту.
Сторона захисту вказує на те, що зазначена ухвала слідчого судді від 06.06.2017 року у справі №757/29283/17-к є незаконною та необгрунтованою, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які визначають загальні правила, порядок, підстави, завдання, мету, критерії та обставини, що враховуються під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту майна, зокрема, норм статей 132, 170-175 КПК України (загальні норми, 309, 370 КГІК України), висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судовий розгляд проведений неповно.
Так, відповідно до ч.І ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Положення ч.2 ст.170 КПК України чітко визначають, що арешт майна допускається лише з метою забезпечення:збереження речових доказів:спеціальної конфіскації;конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Для кожного зазначеного випадку законодавством визначені чіткі підстави для застосування арешту та обставини, які повинні бути досліджені та враховані судом під час застосування арешту на майно.
Зазначених вище вимог законодавства слідчий суддя не дотримався.
Основним аргументом та підставою для арешту майна ОСОБА_5 в ухвалі слідчого судді від 06.06.2017 р. зазначено, «...вказане майно, вилучене в ході обшуку 24.05.2017, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за ухвалою слідчого судді № 757/25828/17-к від 11.05.2017 та постановою прокурора визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, даних, які б спростували відповідні твердження прокурора слідчому судді при даному розгляді не надано, слідчий суддя вважає наявними, передбачені ст.. 170 КПК України підстави для арешту вказаного майна на підставі п.1 ч.2,ч.3,ч.11 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні».
Таким чином, основною підставою для накладення арешту на майно ОСОБА_5 є збереження речових доказів.
Так, відповідно до постанови про визнання речовими доказами та визначення їх місця збереження від 25.05.2017 на яку посилається суд у своєму рішенні вказано,що «вищевказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Може бути об`єктом кримінально протиправних дій, а також отримане внаслідок вчинення кримінальних правопорушень».
Згідно вимог кримінального процесуального законодавства «предмети, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження - це предмети, які набули певних ознак (властивостей) унаслідок події кримінального правопорушення, це предмети, що зберегли на собі сліди рук, ніг, зубів, взуття, крові, фарби, мікрочастки та ін. Предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій - це предмети, на які було безпосередньо спрямоване кримінально протиправне посягання (майно, гроші, автомобіль тощо). Гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом - це все те. що було набуто на гроші, отримані внаслідок суспільно небезпечних дій, а також власне гроші, отримані, зокрема, від реалізації викраденого майна.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при проведенні обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис. складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.
Сторона захисту вказує на те, що жодного належного доказу, що майно ОСОБА_5 на яке накладено арешт, одержано внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, що інкримінуються ОСОБА_5 , або придбано за кошти від вчинення таких злочинів, в ухвалі слідчого судді не наведено. Не зазначено жодного доказу, що кошти, за які таке майно придбано мають будь-яке незаконне походження та будь-яким чином пов`язані із злочинними діями, що інкримінуються ОСОБА_5 .
Адвокат звертає увагу, що слідчим суддею, під час накладення арешту на майно ОСОБА_5 обставини придбання такого майна взагалі не встановлювались та не досліджувались, а при прийнятті рішення про арешт слідчий суддя керувався лише фактом наявності у підозрюваного ОСОБА_5 майна - автомобіля.
Разом з тим, аналіз обставин придбання майна, на яке накладено арешт ухвалою від 06.06.2017 р. свідчить, що зазначений транспортний засіб був придбаний лише через п`ять років після вчинення кримінальних правопорушень, що інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 .
Так, за підозрою ОСОБА_5 інкримінується зловживання службовим становищем у складі злочинної організації у період 2011-2012 рр..
В той же час, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, автомобіль придбаний ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 8047/2017/325550 від 09.02.2017 .
Крім того, не враховано, що незадовго перед придбанням машини, накладення
арешту на яку, є предметом розгляду справи, ОСОБА_5 продав свою машину та мав можливість придбати іншу машину, на яку необгрунтовано накладено арешт.
Належних інших підстав для арешту майна ОСОБА_5 в ухвалі слідчого судді від 06.06.2017 р. не наведено.
Зазначені обставини свідчать, що придбаний ОСОБА_5 автомобіль жодним чином не пов`язаний та, апріорі, не може бути пов`язана із вчиненим
підозрюваним ОСОБА_5 злочином.
Відповідно до вимог п. 1, п. 2, п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий засіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах ОСОБА_5 . Однак при застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження поза увагою слідчого судді залишились ті обставини, що у січні 2016 року ОСОБА_5 переніс протезування аортального клапану штучним протезом, тобто страждає гіпертонічною хворобою 2-го ступеню, ризик 4 ступеня (дуже високий). З вказаного періоду часу постійно перебуває під наглядом лікарів, знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря, кардіолога та ревматолога, у зв`язку з постійним прийомом антикоагулянту.
ОСОБА_5 протипоказаний контакт з приладами, що випромінюють електромагнітні та радіохвилі, у зв`язку з можливістю розвитку дисфункції штучного серцевого клапану, що підтверджується медичними довідками Державної установи «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» , Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського, які надавалися у суді при розгляді но суті клопотання.
ОСОБА_5 , не маючи можливості , в зв`язку із станом здоров`я, користуватися послугами громадського транспорту та маючи один автомобіль, який вилучений співробітниками прокуратури та арештований судом, не може фактично пересуватися в межах міста та бувати на прийомі лікарів та .
Забороняючи користування вказаним автомобілем, таким чином слідчий суддя суттєво обмежив права ОСОБА_5 .
Таким чином, результатом винесення оскаржуваної незаконної ухвали слідчого судді стало істотне порушення конституційних прав ОСОБА_5 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Так, відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, а примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення,ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування.посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 2 КПК України, одним з основних завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.І ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу,міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р. у справі «Смірнов проти Росії». Судом наголошується на тому, що найбільш важлива вимога статті 2 Протоколу №1 до Конвенції полягає в тому, що будь-який акт втручання державного органу здійснення права людини на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним. Зокрема п.2 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, визнаючи, що держави наділені правом здійснювати контроль за користуванням власністю, обмежує це їх право умовою, що воно реалізується шляхом виконання «законів». Окрім того принцип законності передбачає, що норми національного законодавства, що застосовуються, є в достатній мірі доступними, точно сформульованими та передбачуваними при їх застосуванні.
Оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, сторона захисту просить клопотання задовольнити, арешт, накладений 06.06.2017р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/29283/17- к-скасувати.
Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що арешт на транспортний засіб було накладено обгрунтовано, оскільки для цього були всі підстави та докази надані слідчому судді.
Вислухавши підозрюваного, його захисника, прокурора, вивчивши матеріали додані до клопотання, а також надані під час його розгляду, слід зазначити наступне.
Як зазначено в ухвалі слідчого судді від 06 червня 2017 року арешт на ТЗ було накладено з метою його збереження, так як сторона обвинувачення вважає його речовим доказом, а саме як майно набуте кримінально протиправним шляхом. Вказані обставини потребують доведення, проте у разі невжиття заходів кримінального провадження, можливість використання вказаного доказу може бути втрачена.
Однак слідчий суддя на даній стадії враховує те, що заборона використання вказаного автомобіля не є співмірним заходом у даному кримінальному провадженні. Доводи підозрюваного та його захисника внаслідок їх відсутності під час розгляду клопотання, в цій частині не були враховані, що в свою чергу дає підстави вважати необгрунтованим вжиття заборони використання під час застосування арешту щодо вказаного майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,8,9,16,174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт на автомобіль синього кольору марки "BENTLECONTINENTAL", 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 та ключі від цього транспортного засобу, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року в частині заборони використання вказаного майна. Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно.
Слідчий суддя ОСОБА_1