Єдиний унікальний номер 234/2756/17
Номер провадження 11-кп/775/698/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в відкритому судовому засіданні в м.Бахмут режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, українця, із середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше неодноразово судимий, останній раз 24.012013 року Краматорським міським судом за ч.1 ст.309 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 22.05.2015 року по відбуттю строку покарання, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

визнано винним та призначено покарання: за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст..70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі,
ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 були скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.185 ч.3, 187 ч.1 КК України, за наступних обставин.

18.11.2016 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, розташованого по АДРЕСА_1 . Перебуваючи за вищевказаною адресою у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 .

Цього ж дня, тобто 18.11.2016 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до будинку АДРЕСА_2 та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження замка хвіртки, проник на територію домоволодіння. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 прослідував до літньої кухні та через незамкнені двері проник у приміщення літньої кухні, звідки, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме:

-візок господарський, вартістю 118 гривень 75 копійок;

-каструлю металеву ємкістю 12 літрів, вартістю 146 гривень 63 копійок;

-каструлю металеву ємкістю 7 літрів, вартістю 323 гривні 84 копійок;

-мантоварку алюмінієву, вартістю 388 гривень 89 копійок;

-пилосос «Ракета» в корпусі червоного кольору, вартістю 138 гривень 89 копійок,

після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1117 гривень.

Крім того, 30.12.2016 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 проходив по вул. Центральній у м. Краматорську, де побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи на перехресті вулиць Центральна та Р.Ролана у м. Краматорську ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_9 розмовляє по мобільному телефону. В цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_9 , а саме мобільного телефону.

Цього ж дня, тобто 30.12.2016 року, приблизно о 21 годині 05 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, підійшов ззаду та висловив вимогу до останньої добровільно віддати мобільний телефон. На незаконну вимогу ОСОБА_7 ОСОБА_9 відмовила, та у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останньої, поєднаний із погрозою застосування та застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись за спиною ОСОБА_9 , схопив її правою рукою за тулуб, а лівою рукою дістав ніж, який мав при собі, та приставив його до підборіддя останньої, при цьому висловлюючи погрозу застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я, повторив вимогу віддати мобільний телефон. В цей час ОСОБА_9 з метою чинення опору діям ОСОБА_7 відштовхнула ніж лівою рукою. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, наніс ОСОБА_9 один удар лезом ножа в область підборіддя та шиї, тим самим застосував насильство небезпечне для життя чи здоров`я, та подавив волю останньої до супротиву. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 діючи умисно, відкрито, шляхом розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, заволодів майном яке належить ОСОБА_9 , а саме:

- мобільним телефоном «MEIZU M3 note», вартістю 3793 гривні 41 копійка;

- сім-картою оператора «МТС», вартістю 23 гривні 75 копійок, на рахунку якої було 4 гривні;

- силіконовим чохлом, вартістю 107 гривень 38 копійок.

Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 3924 гривень 54 копійок.

Крім того, в результаті умисних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинена різана рана в області підборіддя та шиї, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У апеляційній скарзі обвинуваченого ставиться питання про зміну вироку в частині покарання та призначити більш м`яке покарання.

У апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 ставиться питання про зміну вироку в частині покарання. Прохає ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ст..ст.185 ч.3, 187 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі до 3 років.

Апелянти зазначили наступне. При призначенні покарання не взято до уваги, що потерпілі не заявили цивільні позови; Так, потерпіла ОСОБА_8 заявила, що ій відшкодовані усі збитки, прохає не карати обвинуваченого; не були враховані пом`якшуючі обставини: щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який прохав залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень апелянтами не оскаржуються.

Згідно ст..404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд, першої інстанції відповідно до вимог ст..94 КПК України дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, перебуває на диспансерному обліку в наркологічному диспансеру з діагнозом «вживання наркотичних речовин зі шкідливими наслідками», за місцем мешкання характеризується задовільно, як обставину, що обтяжує покарання - скоєння злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Визнання вини обвинуваченим за ст..185 ч.3 КК України само по собі не може визнаватися щирим каяттям та активним сприянням розкриттю злочину. Законодавець зазначає, таке: обставини, які пом`якшують покарання, маючи відповідну систему, характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання. З`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину мають бути добровільними, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Закон не встановлює, до кого саме особа повинна з`явитися із зізнанням, щоб така її поведінка була визнана обставиною, яка пом`якшує покарання, але мається на увазі, що ним є компетентний орган державної влади або його відповідна службова особа, Змістом зізнання є відомості про підготовлюваний, вчинюваний або вчинений злочин. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

Тобто факт вилучення викраденого майна не може вважатися таким.

Апелянтом не надані докази того, що правопорушення вчинене у зв`язку із збігом тяжких обставин.

Колегія суддів бере до уваги і таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 07 січня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: