Справа № 587/2654/17

В И Р О К
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Гребінка Полтавської області, з повною середньою освітою, не одруженого, працездатного, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , прийнятого 09.08.2014 року на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення злочину перебував на посаді номера обслуги радіотелефоніста 2 відділення зенітного артилерійського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , на даний час перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , солдата,раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
Солдат ОСОБА_4 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року, призваний 09.08.2014 на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
В подальшому, солдата ОСОБА_4 переведено для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної частини (по стройовій частині) № 77 від 23.08.2014 року останнього призначено на посаду номера обслуги радіотелефоніста 2 відділення зенітного артилерійського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та цим же наказом включено до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 р. № 316/1/906, від 18.10.2016 р. № 322/2/6917, від 01.10.2015 р. № 322/2/8417). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 р. (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
29.12.2014, отримавши від командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 звільнення у чергову відпустку строком на 10 діб, солдат ОСОБА_4 вибув з розташування військової частини на період з 29.12.2014 по 07.01.2015 включно до місця свого проживання у м. Гребінка Полтавської області. Таким чином, останній зобов`язаний був прибути 08.01.2015 на військову службу в розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 .
Однак, 08.01.2015 солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для повернення з відпустки на військову служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу начальника (командира) не з`явився з відпустки на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
У подальшому, солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій, лише 11.09.2017 року добровільно з`явився до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (з 01.07.2017 має назву - військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокується у АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 77 від 13.09.2017 останній відданий як такий, що прибув до військової частини та зарахований на всі види забезпечення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, перебуваючи у відпустці з 29 грудня 2014 року по 07.01.2015 року включно, після закінчення терміну відпустки 08.01.2015 року до розташування військової частини не з`явився, перебував вдома, де займався своїми справами. До місця служби прибув 11 вересня 2017 року. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, вчасно не з`явився на службу без поважних причин понад один місяць.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується, є військовослужбовцем; пом`якшуючі відповідальність обставини - свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 ( один) рік.
У відповідності з ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу командування військової частини, а в разі звільнення з військової служби без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти командування військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання, а в разі звільнення з військової служби повідомляти уповноважений орган з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя