Справа № 344/3681/18
Провадження № 1-кс/344/1472/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000146 від 03.03.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що СВ УСБУ в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000146 від 03.03.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи виконувачем обов`язків сільського голови с. Оболоня, Долинського району, Івано-Франківської області, за попередньою змовою зі спеціалістом по землевпорядкуванню Оболонської сільської ради ОСОБА_5 , у порушення пункту 34. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якого виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин, достовірно знаючи, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради, Долинського району, Івано-Франківської області 25.12.2016 не відбувалася, та земельні питання на ній не розглядалися, депутати вказаного органу місцевого самоврядування за прийняття таких рішень та передачу земельних ділянок у власність не голосували, умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди ОСОБА_6 , всупереч інтересам служби, виготовила завідомо неправдиве рішення Оболонської сільської ради № 141-11/2016 від 25 грудня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки», згідно якого передано у власність ОСОБА_6 земельні ділянки площею 0,4297 га для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня в урочищі «Солотвино», кадастровий номер :01:003:0240, та 0,9319 га для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня по вулиці Одиниця, кадастровий номер :01:003:0239, яке в подальшому ОСОБА_4 підписала та завірила відтиском гербової печатки Оболонської сільської ради, надавши статусу офіційного документа.

В подальшому вказане рішення Оболонської сільської ради було передано ОСОБА_6 , на підставі якого остання 30 та 31 січня 2017 року незаконно оформила право приватної власності на зазначені земельні ділянки, в результаті чого дані земельні ділянки вибули із власності територіальної громади с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області.

Згідно з висновком оціночно-земельної експертизи № 4.4-17/18 від 26.02.2018, ринкова вартість земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0239 станом на 30.01.2017 могла складати 256 458, 88 (двісті п`ятдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень 88 коп.)

Згідно з висновком оціночно-земельної експертизи № 4.4-16/18 від 26.02.2018, ринкова вартість земельної ділянки, розташованої на території с. Оболоня в урочищі «Солотвино» Долинського району, з кадастровим номером :01:003:0240 станом на 30.01.2017 могла складати 118 253,44 (сто вісімнадцять тисяч двісті п`ятдесят три гривні 44 коп.).

У результаті зловживання ОСОБА_4 , службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки громадським інтересам, вчиненому за попередньою змовою групою осіб землевпорядником Оболонської сільської ради ОСОБА_5 , що виразились в порушенні пункту 34. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», і призвело до незаконного набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_6 , загальною площею 1,3616 га, у результаті чого інтересам територіальної громади с. Оболоня, Долинського району Івано-Франківської області, спричинено тяжкі наслідки в сумі 374 712,32 (триста сімдесят чотири тисячі сімсот дванадцять гривень 32 коп.), що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час вчинення злочину.

У вказаному кримінальному провадженні 22.03.2018 оголошено про підозру ОСОБА_5 за ч.2 ст.28 ч.2 ст. 364, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 366 КК України та 23.03.2018 року ОСОБА_4 за ч.2 ст.28 ч.2 ст. 364, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 366 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, нерухоме майно земельну ділянку, розташовану на території с. Оболоня по вул. Одиниця Долинського району, з кадастровим номером :01:003:0239 та земельну ділянку, розташовану на території с. Оболоня в урочищі «Солотвино» Долинського району, з кадастровим номером :01:003:0240 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вказані земельні ділянки є об`єктом кримінально-протиправних дій і набуті ОСОБА_6 з порушенням вимог земельного законодавства, внаслідок вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Оболонської сільської ради.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду клопотання.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

СВ УСБУ в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000146 від 03.03.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Матеріалами клопотання зазначено, що з метою належного виконання завдань кримінального провадження, збереження речового доказу у кримінальному провадженні, слід накласти арешт на земельну ділянку розташовану на території с. Оболоня по вул. Одиниця Долинського району, з кадастровим номером :01:003:0239 та земельну ділянку, розташовану на території с. Оболоня в урочищі «Солотвино» Долинського району, з кадастровим номером :01:003:0240, які належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці с. Оболоня, Долинського району Івано-Франківської області.

Однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, яке прокурор просить накласти арешт, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1