Справа № 130/975/16-к
Провадження №11-кп/772/305/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000026 від 11 січня 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 1 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20 квітня 2000 року Жмеринським міськрайонним судом за ст. 229-6 ч. 2, ст. 43 КК України 1960 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 7 квітня 2003 року Жмеринським міськрайонним судом за ст. 309 ч. 2, ст. 317 ч. 2, ст. 307 ч. 2, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 26 січня 2011 року Жмеринським міськрайонним судом за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 29 лютого 2012 року на 5 місяців 4 дні; 23 вересня 2016 року Жмеринським міськрайсудом за ст. 185 ч. 3 до 3 років 10 місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді трьох років одинадцяти місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року, обрано ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання 18 січня 2017 року, зарахувавши в цей строк у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції до 20 червня 2017 року строк затримання з 18 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно 308 (триста вісім) днів з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи незняту та непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, повторно вчинив аналогічний злочин.

28 січня 2016 року під час обшуку житла обвинуваченого ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2 працівниками поліції в житловій кімнаті біля шафи виявлено полімерний пакет прозорого кольору, у якому знаходились одинадцять паперових згортків та дев`ять пакетів з полімерного матеріалу з канабісом загальною масою 364,84 г, який є особливо небезпечним наркотичним засобом, і який обвинувачений повторно зберігав без мети збуту для особистого вживання.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, застосувати до нього ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та в апеляційному порядку не оскаржуються.

Вимога апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, як виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.

Попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_7 до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі).

Судом з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України було прийнято рішення про зарахування засудженому періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону).

Межі застосування зворотної дії закону про кримінальну відповідальність надав Конституційний суд України у рішенні №6-рп/2000 від 19.04.2000 року, відповідно до якого положення статті 58 Конституції України з урахуванням вимог пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України треба розуміти так, що виключно законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється кримінальна відповідальність за їх вчинення. Такі закони мають зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи. Положення частини другої статті 6 Кримінального кодексу України треба розуміти так, що зворотну дію в часі мають лише закони, які скасовують або пом`якшують кримінальну відповідальність особи.
Таким чином зворотну дію закон про кримінальну відповідальність має на правовідносини, встановлені в Особливій частині Кримінального Кодексу України.
Під іншим погіршенням (поліпшенням) становища особи слід розуміти можливість застосування до особи примусових заходів медичного чи виховного характеру, примусового лікування, контролю за поведінкою конфіскації, покладення обов`язків з метою контролю за поведінкою особи.
При цьому порядок зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання до таких обставин не належить.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про вірне застосування місцевим судом положення ч. 5 ст. 72 КК України, а тому не вбачає підстав для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 403, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 1 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом.
Суддя: