АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2003/17 Справа № 205/3913/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001352 від 28 березня 2016 року, -

встановила:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 21 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у тому, що той 28 березня 2016 року близько 03 год. перебував біля аптечного пункту «Не болей», який розташований за адресою: м. Дніпро, ж/м Червоний Камінь, буд. 4, де проник через вікно до приміщення аптечного пункту, та таємним способом викрав майно, яке належить «АСНБ-3», на загальну суму 628 грн. 98 коп., після чого з місця вчинення злочину зник.

Вказані злочинні дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком - 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не застосовувалися.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Докази щодо обставин скоєння ОСОБА_8 злочину, не досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок в частині призначення покарання змінити, та вважати його засудженим до 4 років позбавлення волі, від якого на підставі ст. 75 КК звільнити з іспитом на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК.

В обґрунтування своїх вимог посилається на вимоги ст. 69-1 КК України та роз`яснення, які містяться у п. 6-2 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За злочин, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнано винним передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Таким чином, максимальне покарання за ч. 3 ст. 185 КК України не може перевищувати 4 років позбавлення волі. Проте, суд всупереч зазначеним вимогам вказаного закону призначив ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Тому колегія суддів, з урахуванням думки прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутністю останнього вважає за можливе розглянути її без обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення. Просила її задовольнити, а вирок змінити.

В судових дебатах прокурор підтримала свою позицію.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Виходячи із вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Згідно вимог ст. 691 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 6-2 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання», за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За злочин скоєний ОСОБА_8 передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, максимальне покарання за ч. 3 ст. 185 КК України не може перевищувати 4 років позбавлення волі.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є щире каяття, повне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Проте, всупереч зазначеним вимогам, суд першої інстанції призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_8 зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитом на 3 роки і покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4