Номер провадження 11-кп/775/880/2017

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2017 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карло-Марксове, м. Єнакієве, Донецької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі та стягнуто на користь держави витрати понесені на лікування потерпілого в розмірі 435 (чотириста тридцять п`ять) грн. 45 коп. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку обвинувачений 11 вересня 2016 року, приблизно о 21:30, перебуваючи біля будинку № 8 по вул. Ростовський у м. Бахмуті, Донецької області, на ґрунті неприязних відносин, під час конфлікту, маючи к потерпілому ОСОБА_8 претензії з приводу його недопустимої поведінки відносно його жінки і діючи умисно, протиправно, із ревнощів, заздалегідь узятим з собою ножем, з метою заподіяння смерті, наніс йому множинні колото різані рани (7) поранення грудної клітки справа і зліва, проникаючі в плевральну порожнину (2 зліва і 1 справа), колото-різані рани обличчя, правої та лівої верхньої кінцівок.

Незважаючи на те, що обвинувачений наніс потерпілому численні ушкодження, які є небезпечними для життя у час їх нанесення, потерпілий, з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, зміг піднятися та повернутися до адреси: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_9 викликала йому швидку медичну допомогу і йому була надана необхідна медична допомога, що дозволило йому видужати.

На вказане рішення прокурор та захисник подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити. Вказує, що судом порушено вимоги ст. 108 КК України та безпідставно визнано рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання. У вступній частині вироку зазначені дані про особу обвинуваченого, які не відповідають матеріалам справи та не передбачені вимогами ст. 374 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині кваліфікації злочину з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України. Вважає, що висновки суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого є помилковими. Зазначає, що у обвинуваченого не було умислу на вбивство. Вважає його невинуватим у вчиненні інкримінуємого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Висновки суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, при викладених у вироку обставинах, підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами, перевіреними у суді та наведеними у вироку.

Вирішуючи питання про зміст і спрямованість умислу обвинуваченого, а також кваліфікацію його дій колегія суддів зазначає, що він завдаючи множинні удари, у грудну клітину потерпілого справа та зліва, де розташовані життєво важливі органи, заздалегідь взятим ножем безумовно усвідомлював, що спричинить смерть потерпілого та бажав цього.

Сам обвинувачений в суді першої інстанції пояснив, що конфлікт між ним та потерпілим носив довготривалий характер, внаслідок якого в той день між ними вже відбулась бійка, після чого саме обвинувачений запропонував потерпілому піти з будинку.

Вказані дії обвинуваченого свідчать про те, що він не відчував реальної загрози з боку потерпілого, спростовують версію сторони захисту про те, що ніж він брав для самозахисту та свідчать про наявність в обвинуваченого прямого умислу на заподіяння смерті потерпілого.

Згідно показань свідка ОСОБА_10 , 11 вересня 2016 року вона працювала оператором на АЗС «Вок» і в цей день приблизно о 22 годині до неї звернувся чоловік, та повідомив їй про те, що необхідно викликати швидку допомогу помираючій людині.

Тобто, обвинувачений усвідомлював, що здійснив всі необхідні дії для завдання смерті потерпілому та вважав, що він не виживе, а тому доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство в зв`язку з тим, що нічого не перешкоджало йому довести злочин до кінця є безпідставними.

Враховуючи вказані обставини, обвинувачений розуміючи, що потерпілий не становить для нього реальної загрози, за власною ініціативою увів його з будинку та умисно заподіяв йому множинні ножові порання у життєво важливі органи, після чого, вважаючи злочин закінченим втік та позбувся знаряддя злочину.

Таким чином відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого.

З матеріалів провадження встановлено, що відносно ОСОБА_7 05.07.2004 року у кримінальній справа № 04-29752 та № 04- 29770 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно анкетних даних, на день затримання 05.07.2004 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виповнилось вісімнадцять років, тобто на момент вчинення злочину у 2004 році він був неповнолітнім.

21.03.2005 року його було засуджено Київським районним судом міста Донецька за ст.ст. 186 ч. 1, 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили 09.04.2005 року

05.07.2011 року обвинуваченого звільнено з Ізяславської виправної колонії Хмельницької області (№ 31) у зв`язку з відбуттям строку покарання.

Вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України згідно ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким, і скоїв він його до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Так, у відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 108 КК України його судимість вважається погашеною, якщо він протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинить нового злочину.

Таким чином, станом на 18 серпня 2017 року обвинувачений вважається не судимим.

Враховуючи викладене, наявні підстави для зміни вироку, в зв`язку з необхідністю виключення з вироку посилань на судимість за вищевказаним вироком та рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання.

Згідно ч. 3 ст. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» у вступній частині вироку не слід зазначати відомості про обраний обвинуваченому запобіжний захід.

Так, посилання суду на те, що обвинувачений знаходиться під вартою за правилами ч. 5 ст. 72 КК України до 20 червня 2017 року включно також підлягає виключенню.

Крім того, у вступній частині оскаржуваного вироку суд безпідставно вказав, що обвинувачений працює, оскільки матеріали провадження не містять жодного підтвердження вказаного факту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 - 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Виключити із вступної частини вироку відомості про наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Київського районного суду міста Донецька від 21 березня 2005 року, відомості про працевлаштування, а також відомості про обраний запобіжний захід.

Виключити з мотивувальної частини вироку відомості про рецидив злочину.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді