Справа № 466/800/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/569/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:

Цим вироком суду
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, з середньо-технічною освітою, неодруженого, працездатного, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Львова, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, працездатного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , раніше засудженого 09 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185, 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України обвинуваченому ОСОБА_11 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України і остаточно визначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
На вирок судузаступник прокурора Львівської області ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинувачених вважає, що вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_12 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, тобто у зв`язку з незастосуванням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що суд першої інстанції, призначивши покарання та звільнивши обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України, зобов`язаний покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, однак, прийнявши рішення про звільнення ОСОБА_15 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд не дотримався вказаної норми закону та безпідставно не застосував п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України.
Просить вказаний вирок суду в частині засудження та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_12 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
В своїй апеляції захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 вважає даний вирок суду надто суворим. Зазначає, що суд першої інстанції мав усі підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 ст. 69 КК України. Вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_11 свою вину визнав повністю та розкаявся у заподіяному, не врахував що на утриманні ОСОБА_11 є дружина, яка перебуває у декретній відпустці та двоє неповнолітніх дітей, обвинувачений ОСОБА_11 був єдиним годувальником для них, не враховано, що матеріальних збитків по справі немає, немає жодного цивільного позову, об`єкт викрадення мотоцикл повернуто потерпілому.
Просить змінити вирок щодо ОСОБА_11 в частині призначення покарання, застосувати до нього ст. 69 КК України, та пом`якшити йому покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив відхилити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 та задоволити апеляційну скаргу прокуратури, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 задоволити частково, виходячи із наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах, і ніким з учасників процесу не оскаржується.
Дії кожного з обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
Що стосується доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 про пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, то такі не заслуговують на увагу, оскільки призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який засуджений 09 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, та скоїв злочин під час іспитового строку, характеризується позитивно за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття за активне сприяння у розкриттю злочину, та прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 мінімального покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, та таке, на думку колегії суддів, призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України та є вірним і обгрунтованим.
При цьому, колегія суддів вважає, що підстав для застосування вимог ст. 69 КК України, з огляду на відсутність у справі обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, немає, а обране обвинуваченому ОСОБА_11 покарання є небохідним і буде цілком достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Що стосується тверджень прокурора про те, що суд першої інстанції, прийнявши рішення про звільнення ОСОБА_15 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не дотримався норми ст. 76 КК України та безпідставно не застосував п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, то такі, на думку колегії суддів, є обгрунтованими.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України,у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. І такі обов`язки є обов`язковими для застосування.
Проте, суд першої інстанції, прийнявши рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_15 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не поклав на обвинуваченого ОСОБА_16 обов`язки, які підлягали обов`язковому застосуванню до обвинуваченого, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині покладення на обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно до ст. 76 КК України відповідних обов`язків слід змінити, частково задоволивши таким чином апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 , а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині накладення на ОСОБА_12 згідно ст. 76 КК України обов`язків, змінити.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Головуючий

Судді