Справа №705/976/18
1-в/705/436/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2018 року м. Умань
Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 розглянувши клопотання ОСОБА_2 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), -
ОСОБА_2 , яка відбуває покарання в Уманській ВК № 129, звернулася до суду з клопотанням, в якому просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року.
Дослідивши клопотання, суддя дійшов висновку про наступне.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 ( у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 5, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11,13, частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведення судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчинені злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Сутністю покарання, як особливої форми державного примусу, є кара. Тому під виконанням покарання потрібно розуміти врегульований нормами кримінально-виконавчого права порядок застосування кари комплексу обмежень прав і свобод засудженого. Діюче кримінально-виконавче законодавство для позначання реалізації кари поряд з терміном "виконання" вживає термін "відбування" покарання. Вказані терміни відображають єдиний процес здійснення карального впливу на засуджених, але звернені вони до різних суб`єктів і учасників кримінально-виконавчих правовідносин. Термін "виконання" покарання звернений до відповідних органів, які у своїй діяльності зобов`язані реалізувати весь комплекс правообмежень, передбачених конкретним видом покарання, забезпечити здійснення наданих засудженим прав і виконання ними покладених на них обов`язків протягом усього строку, встановленого вироком суду. Термін "відбування" покарання звернений до засуджених, які повинні на підставі вироку суду відповідно до приписів, встановлених кримінально-виконавчим законодавством, виконувати покладені на них обов`язки, утримуватися від дій, заборонених нормами права. Каральний вплив носить комплексний характер і реалізується шляхом застосування до засуджених усієї сукупності обмежень, встановлених режимом відбування конкретного покарання. Застосування цих правообмежень не самоціль, їх призначення полягає в тому, щоб забезпечити належне виконання покарання відповідно до завдань, поставлених перед цією галуззю законодавства. Вказані правообмеження застосовуються як психолого-педагогічний засіб впливу на засудженого з метою його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України Метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.
Засуджена ОСОБА_2 , звертаючись до суду з клопотанням будь-яких інших документів, окрім самого клопотання, не додала та не ставила питання про їх витребовування. В самому ж клопотанні, виходячи з його змісту, не можливо зрозуміти за яким вироком на сьогодні ОСОБА_2 відбуває покарання, чи приймались судами рішення про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Крім того, в клопотанні не зазначені анкетні дані засудженої. Також, з клопотання неможливо зрозуміти за який період засуджена просить здійснити їй перерахунок, чи за час попереднього ув`язнення, чи за час відбування покарання.
Таким чином, вказані обставини позбавляють суд можливості витребувати вирок, яким вона була засуджена та унеможливлюють прийняття суддею об`єктивного рішення щодо порушеного у клопотанні питання.
Тобто, підстави засудженої звертатись до суду з клопотанням є не зрозумілими, з огляду на те, що згідно п.3 Прикінцевих положень Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838 VIII від 26.11.2015 року суд є ініціатором застосування ч.5 ст.72 КК України лише у випадку винесення вироку. А засуджена написанням незмістовної заяви перекладає ініціативу застосування Закону (пошук, підстав) на суд , що суперечить суті п.3 Прикінцевих положень.
Враховуючи те, що діючими нормами КПК України суду не надано повноважень збирати докази у кримінальному провадженні на підтвердження або спростування заявлених до суду вимог, суд вважає, що подане засудженою ОСОБА_2 клопотання про перерахунок строку відбуття покарання підлягає поверненню для усунення зазначених недоліків.
Керуючись ст. 72 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
Клопотання засудженої ОСОБА_2 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1