Справа № 495/238/18
№ провадження 1-кс/495/65/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваної ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки республіки Молдова, громадянки республіки Молдови, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
12.01.2018 року слідчий Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .
В клопотанні зазначено, що 11 січня 2018 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з корисливою метою та прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, маючи злочинний намір, виниклий в неї з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, вступивши у попередню змову із, на теперішній час, невстановленою особою, перебуваючи біля кіоску № НОМЕР_1 , на території центрального міського ринку міста Білгород-Дністровський розташованого по вулиці Першотравневій,71, побачили потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в ОСОБА_5 , та її спільниці виник намір на таємне викрадення майна ОСОБА_7 . З метою реалізації злочинного наміру, ОСОБА_5 , разом із спільницею, підійшла до кіоску № НОМЕР_1 , де перебувала і потерпіла ОСОБА_7 , та під приводом зацікавленості товарами, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_7 , з метою заволодіння грошовими коштами потерпілої, непомітно для останньої направила руку до сумки потерпілої, звідки витягла грошові кошти в сумі 2621 гривень. Проте, під час здійснення злочинних дій з боку ОСОБА_5 , вони раптово стали помітними та відкритими для потерпілої ОСОБА_7 , яка помітила дії ОСОБА_5 , та схопила її за руку. Не зважаючи на це, ОСОБА_5 , розуміючи, що її дії стали відкритими для потерпілої, маючи на меті довести корисливий злочинний намір до кінця, передала викраденні гроші в сумі 2621 гривень, спільниці, що увесь цей час перебувала поряд, яка також усвідомлюючи той факт, що її дії, та дії ОСОБА_5 , були помічені, розуміючи протиправність та відкритість даного діяння, з місця події втекла розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання в повному обсязі та просили суд його задовольнити.
Підозрювана в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, що ніякого злочину вона не вчиняла, а просто перебувала на території ринку. Просила не визначати такий запобіжний захід, зобов`язалася співпрацювати зі слідством та з`являтися за першою вимогою.
Захисник підозрюваної в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання та просив суд визначити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Зазначив, що підозра є безпідставною та необгрунтованою, матеріали клопотання не містять належних та допустимих доказів скоєння підозрюваною інкримінованого їй кримінального правопорушння. Крім того, пояснив, що підозрювана хворіє, має постійне місце мешкання, де проживає разом із сином та неповнолітньою (сімнадцятирічною) донькою, якій потрібна допомога матері.
Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваної, захисника, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 11.01.2018 року СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області було розпочато досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викраданні чужого майна (грабежі), скоєному за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 підозрюється у скоєєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
11 січня 2018 року ОСОБА_5 повідомлена про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.
В діях ОСОБА_5 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст.186 КК України.
Таким чином, ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Отже, підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема, протоколами, складеними за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими належними та допустимими доказами зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.
За твердженням слідчого, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 є ризик того, що вона може:
- може переховуватись від органів досудового розслідування або суду;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
- незаконно впливати на потерпілого, свідків;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка вже раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, а саме була засуджена 10.09.2013 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.185 КК України, до виду покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнена з випробувальним терміном на 2 роки. Так як ОСОБА_5 , під час дії випробувального терміну нового умисного злочину не вчинила в порядку ст. 89 КК України, визнається такою що не має судимості.
Проте, ОСОБА_5 , на шлях виправлення не стала та належних висновків для себе не зробила, так як за наявними даними з інформаційно-облікової системи Міністерства внутрішніх справ України «АРМОР», відомо наступне: 12.07.2015 року ОСОБА_5 була викрита у вчиненні крадіжки Суворовським РВ ГУМВС в м. Одеса, та 05.01.2018 року була викрита у вчиненні крадіжки Приморським ВП ГУНП в м. Одеса. Слід зазначити що до ОСОБА_5 , не були застосовані норми ст. 208 КПК України, лише тому, що нею було вчинено злочин середньої тяжкості. Проте, на теперішній час ОСОБА_5 , вчинено тяжкий злочин за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також запобігання скоєння інших кримінальних правопорушень.
За твердженням слідчого, існує вірогідність того, що підозрювана ОСОБА_5 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Слідчий зазначає, що враховуючи особистість підозрюваної, застосування міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 не є доцільним у зв`язку з вчинення останньою тяжкого злочину, та можливістю останньої здійснення тиску на потерпілу чи свідків, шляхом залякування, що може призвести до не повного, не об`єктивного, та не всебічного досудового розслідування, вірогідністю того що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, через бажання уникнення від призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Також, слід зазначити що ОСОБА_5 , є громадянкою республіки Молдова, не зареєстрована на території м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району Одеської області, що у випадку обрання більш м`якої міри запобіжного заходу може стати перешкодою в процесі досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.
Застосування міри запобіжного заходу у вигляді застави, на думку сторони обвинувачення, також не є доцільним, оскільки підозрювана ОСОБА_5 , офіційно не працевлаштована, та не зможе внести заставу, яка буде визначена судом.
Все це свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; до підозрюваного раніше не застосовувались запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).
Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).
З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім того, обрання стосовно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. … Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».
Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду і в тому числі перешкоджання ним кримінальному провадженню, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Прокурором та слідчим вищевказані обставини доведено, а саме, те що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке кваліфікується як відкрите викрадання чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, скоєному за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а також те, що ОСОБА_5 , перебуває у середньому віці, має задовільний стан здоров`я, не перебуває у шлюбі, не має утриманців, офіційно не працевлаштована, є громадянкою республіки Молдова та не має нерухомого та рухомого майна на території міста та району, та враховуючи також той факт, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.
Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Крім цього, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та вважає за доцільне згідно ч.5 ст.182 КПК України визначати розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Ізмаїльській установі виконання покарань (№ 22) УДДУВП в Одеській області по відношенню до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб з моменту затримання, а саме до 11.03.2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вираховувати з моменту фактичного затримання особи, тобто з 11.01.2018 року.
Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваної ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.), що станом на 12.01.2018 року складає 35 240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень.
Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , що у разі внесення застави в визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Ізмаїльського слідчого ізолятора Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області.
Підозрювана звільняється з-під варти після внесення застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави роз`яснити підозрюваній наслідки невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом пяти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 12.01.2018 року о 15:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1