Справа № 509/1965/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 3 КК України разом із обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування, затверджених прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , надійшли до суду 30.09.2017 р. з апеляційного суду Одеської області після скасування попереднього вироку Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.11.2016 р. з направленням до Овідіопольського райсуду на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в той же суд та іншому складі.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області вважав, що справа може бути призначена до судового розгляду, проти чого не заперечував обвинувачений.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду підготовчого судового засідання була повідомлена належним чином, надіславши до суду письмову заяву, в якій пославшись на відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, просила суд проводити всі судові засідання та дебати без її участі.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами Розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення : зокрема повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, і яким завершується досудове розслідування і повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити : зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (п.і.б., дата і місце народження, місце проживання, громадянство), склад і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

До відомостей, зазначених у п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК, цілком слушно мають додаватися також і відомості про наявність або відсутність в особи судимостей. Такі відомості мають суттєве значення для правильної правової кваліфікації кримінального правопорушення, визначення обставин, що можуть обтяжувати покарання, а також характеристики особи. При чому, особливої уваги потребує з`ясування обставин припинення судимості особи внаслідок її погашення або зняття за наявності законних підстав.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, встановленню характеризуючих даних вказаної особи. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі - надання повної, детальної і точної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Крім того, право бути проінформованим по характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, «Даллос проти Угорщини» п. 47, «Матточіа проти Італії» п. 58).

Пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт повинен містити відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Даний обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише неповні анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту - суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

Вказівки органами досудового розслідування в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення є безпідставними на недопустимими, і являється порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62,129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд встановив, що в порушення вимог ч. 2 п. 3 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні відомості про наявність або відсутність судимостей Орловського, хоча такі відомості мають суттєве значення для правильної правової кваліфікації кримінального правопорушення, а також, визначення обставин, що можуть обтяжувати покарання, а також характеристики вказаної особи, а також, особливої уваги потребує з`ясування обставин припинення судимості особи внаслідок її погашення або зняття за наявності законних підстав, що було підставою для скасування попереднього вироку Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.11.2016 р. ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 р., і вказано, що судом було невірно застосовано кримінальний закон щодо призначення покарання ОСОБА_5 , якому органами досудового розслідування безпідставно інкримінувалось повторність скоєння ним злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, в той час, як органами досудового розслідування не було належним чином перевірено особу ОСОБА_5 , відносно якого, в обвинувальному акті відсутні данні, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання призначеного попереднім вироком Городоцького райсуду Хмельницької області від 15.06.2011 р. за ч. 1 ст. 185 КК України до 150 годин громадських робіт, однак в обвинувальному акті - відсутні відомості чи відбував ОСОБА_5 покарання чи ні, в той час, як спецперевірка містить дані щодо перебування ОСОБА_5 в розшуку як боржника, який ухилився від відшкодування збитків.

Таким чином, в обвинувальному акті органами досудового розслідування безпідставно стверджується, що ОСОБА_5 , не відбувши покарання за попереднім вироком, маючи не зняту та не погашену судимість повторно вчинив новий корисливий тяжкий злочин.

Наведене вище дозволяє суду дійти висновку, що обвинувальний акт як підсумковий акт досудового розслідування, затверджений прокурором, в якому слідчий формулює кінцеве для цієї стадії кримінального провадження обвинувачення, виконає своє функціональне призначення лише за умови відповідності його вимозі вмотивованості, сутність якої полягає у наведенні слідчим з усіх питань, які підлягають розв`язанню в даному рішенні, ґрунтовних висновків.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 109,110,290,291,314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 3 КК України Іллічівській місцевій прокуратурі Одеської області.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1