АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 15.06.2012 вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч.3 ст.185 КК України до з років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 23.03.2016 вироком Києво-Святошинського районного суду Київсьткої області за ч.1,2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст..75 КК України звільнений від відбування покрання з іспитовим строком 2 роки,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.185 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
Від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить переглянути вирок Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2017 в частині призначеного йому покарання.
Так, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2017 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Згідно ст.71 КК України до призначеного покарання по даному вироку частково приєднано невідбуте покарання по вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.03.2016 та остаточну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 визначено у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 змінено з домашнього арешту та тримання під вартою, взято таким чином останнього під варту в залі судового засідання. В строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 зараховано період знаходження під вартою з 21.12.2016 по 22.12.2016 (два дні).
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації її дій, обвинувачений посилається на призначення йому судом першої інстанції занадто суворого покарання. Зокрема, ОСОБА_5 вказує на перебування на його утриманні матері пенсіонера, а також на страждання епілептичними нападами, які вимагають лікування.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 31.08.2016 близько 05 годин 30 хвилин, зайшовши до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , побачив в холі на дев`ятому поверсі біля квартири АДРЕСА_4 камеру відеоспостереження «Optima Write», яку вирішив повторно таємно викрасти з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: камеру відеоспостереження «Optima Write» вартістю 2500 гривень, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 18.12.2016 близько 17 години 50 хвилин, зайшовши до під`їзду будинку АДРЕСА_5 , побачив в холі на першому поверсі камеру відеоспостереження марки «H1KVISION DS-2CE55A2P-1RM» та мікрофон до неї, які вирішив повторно таємно викрасти з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше заготовленої викрутки, шляхом демонтажу, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно таємно викрав належне ОК «ЖБК Лепсе» майно, а саме: камеру відеоспостереження «HIKVISION DS- 2CE55A2P-IRM» вартістю 650 гривень та мікрофон до неї вартістю 250 гривень, а всього майна на загальну суму 900 гривень, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 08.03.2016, близько 04 годиии 00 хвилин, знаходячись за адресом: м. Київ вул. Ак. Корольова, 2, побачив на стіні будинку біля дитячого клубу «Ключик», закріплену камеру відеоспостереження, яку вирішив повторно таємно викрасти з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме: камеру відеоспостереження вартістю 1000 гривень, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 , 29.07.2016, близько 08 години 40 хвилин, знаходячись за адресом: АДРЕСА_6 , побачив на стіні закріплену камеру відеоспостереження, яку вирішив повторно таємно викрасти з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрав майно яке належить ресторану «Руставелі», завдавши матеріальної шкоди, на суму 1200 гривень, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 , 30.08.2016, близько 09 години 00 хвилин, зайшовши до 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_7 , побачив в холі на восьмому поверсі біля квартири АДРЕСА_8 камеру відеоспостереження яку вирішив повторно таємно викрасти з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме: камеру відеоспостереження вартістю 2000 гривень, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 , 11.01.2017, близько 09 години 00 хвилин, знаходячись за адресом: АДРЕСА_9 , побачив на стіні будинку біля входу до бібліотеки «ЦРБ «Свічадо», закріплену камеру відеоспостереження, яку вирішив повторно таємно викрасти з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрав майно яке належить ОСОБА_12 , завдавши матеріальної шкоди, на суму 19 941 гривень 18 копійок, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та наполягав на необхідності залишити без змін оскаржуваний вирок Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2017, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення існуючої апеляційної скарги обвинуваченого, з огляду на наступне.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2017 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК Україниніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, враховуючи слідуюче.
Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався положень ст.65 КК України і обираючи обвинуваченому вид та міру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, зважив на наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих, взявши при цьому до уваги особу обвинуваченого.
Зокрема, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 згідно ст.12 КК України обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий. Крім того, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 ? визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено. Також судом при призначенні обвинуваченому покарання прийнято до уваги обставини скоєння обвинуваченим злочину та обрано йому за ч.2 ст.185 КК Українипокарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, тобто визначено міру покарання, ближчу до мінімальної межі розміру санкції вказаної норми кримінального закону України.
Разом з тим колегія суддів із врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_5 вчинив злочин в період іспитового строку, а також вимоги ч.3 ст.78 КК України, погоджується з висновком місцевого суду про неможливість виправлення обвинуваченого та його перевиховання без ізоляції від суспільства, а також вважає вірним приєднання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.71 КК України частково невідбуту частину покарання по вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.03.2016.
Щодо доводів обвинуваченого стосовно необхідності врахування судом при визначенні розміру покарання перебування на його утриманні матері пенсіонера, а також на страждання епілептичними нападами, то на підтвердження вказаних обставин обвинуваченим ОСОБА_5 не надано суду жодних підтверджуючих документів, при тому, що матеріали кримінального провадження таких відомостей теж не містять, у зв`язку з чим такі доводи не знаходять свого підтвердження.
Інших самостійних доводів в апеляційній скарзі обвинуваченою не наведено.
Отже, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, визначеного ст.65 КК України, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, неможливе без його ізоляції від суспільства та обґрунтовано обрав ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, визначивши його ближчим до мінімального строку згідно із санкцією зазначеної норми кримінального закону, і таке покарання, на думку колегії суддів, не є занадто суворим або не справедливим для обвинуваченого.
За таких обставин, доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, не знаходять свого підтвердженняі спростовуються вищенаведеними обґрунтуваннями.
Також обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України слід зарахування строк попереднього ув`язнення в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2017 про визнання ОСОБА_5 винним за ч.2 ст.185 КК України та призначення йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі та остаточну міру покарання згідно ст.71 КК України визначено у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, ? залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21.12.2016 по 22.12.2016 та з 28.03.2017 по 20.06.2017 включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1254/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач ОСОБА_1