Справа № 201/160/17-к
Провадження № 1-кс/201/563/2017
УХВАЛА
Іменем України
06 лютого 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 21.12.2016 про закриття кримінального провадження № 0002632, внесеного до ЄРДР 22.06.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просять скасувати постанову старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 21.12.2016 про закриття кримінального провадження № 0002632, внесеного до ЄРДР 22.06.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
В обґрунтування доводів скарги зазначено, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, без з`ясування усіх обставин щодо підстав передання на реалізацію автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» 2007 року випуску, який вона придбавала у кредит, який був їй повернутий за рішенням суду та переданий на відповідальне зберігання. Зокрема, вказує, що не були допитані жодні особи, у т.ч. й посадові особи банку, яким автомобіль було передано на збереження. Тому просить скаргу задовольнити.
В судовому засіданні заявник скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні проти вимог скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, вважав, що досудове розслідування проведено повно і всебічно, надав для огляду матеріали кримінального провадження.
Суд, вислухавши заявника, слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження та скарги, приходить до такого висновку.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено судом, постановою старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 21.12.2016 закрито кримінальне провадження № 0002632, внесене до ЄРДР 22.06.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

В оскаржуваній постанові йдеться про наступне.

Дане провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 за фактом незаконних дій працівниками AT «Ощадбанк», які виразилися в незаконних діях щодо майна на яке накладено арешт та яке було описано та передано на зберігання.

Підчас досудового розслідування були вжиті всі можливі та необхідні слідчо - оперативні заходи спрямовані на перевірку факту виявленого правопорушення, але під час розслідування було встановлено, що заявниця в листопаді 2007 року у Дніпродзержинському відділенні банку «Ощад Банк» отримала споживчій кредит на сучу 28 600 доларів США, що в еквіваленті на той час становило 143 000 грн. терміном повернення до 2012 року, на придбання автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» 2007 року випуску, чорного кольору.

Зі слів заявниці та згідно банківської довідки, графік виплати споживчого кредиту заявницею не виконувався, тому у неї виникла заборгованість перед банком. В лютому 2014 року ВДВС Заводського району було відкрито виконавче провадження з виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ про стягнення із заявниці заборгованості за кредитним договором з сумі 60 327,19 грн. В квітні 2014 року працівники ВДС Заводського району разом з представниками АТ «Ощад Банк» вилучили автомобіль «HYUNDAI TUCSON 2007 року випуску, чорного кольору, vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , якій належав ОСОБА_3 28.01.2015 заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ було скасовано, але представниками «Ощад Банк» було подано апеляційну скаргу, розпочато провадження. Крім того 06.04.2015 рішенням Заводського районного суду було задоволено позов «Ощад Банку» про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитом. У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 було відмовлено. На даний час діючої ухвали, яка б зобов`язувала посадових осіб ВДВС чи представників «Ощад Банк» повернути описаний та вилучений автомобіль не має.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, під час допиту потерпілої ОСОБА_3 02.08.2016, вона вказувала, що в листопаді 2007 року у Дніпродзержинському відділенні банку «Ощад Банк» отримала споживчій кредит на придбання автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» 2007 року випуску, чорного кольору. Їй було видано кредит в сумі 28 600 доларів США (в еквіваленті 143 000 грн.) терміном погашення до 2012 року. Автомобіль було передано у заставу банку. Після отримання кредиту у МРЕВ отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на себе. Приблизно з 2009 року до 2012 року відхилилася від графіку сплати боргу, здійснювала щомісячні не повному розмірі. У 2012 році закінчувався термін кредитування, вона звернулася до Дніпродзержинсько відділення банку «Ощад Банк» щоб дізнатися про залишок боргу, отримати новий графік погашення, на що керуючий відділенням банку ОСОБА_5 та юрист ОСОБА_6 повідомили, що приблизна сума заборгованості становить 5 000 доларів США, графік виплати їй не потрібний. Після чого вона продовжувала виплачувати кредит до грудня 2013 року, та у вказаний місяць перестала сплачувати кредит, оскільки в банку не працював кредитний відділ і вона не могла дізнатися про суму боргу.
В лютому 2014 року на адресу її мешкання надійшов лист з ВДВС Заводського району про відкриття виконавчого провадження з виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 60 327,19 грн. Після отримання цього листа вона звернулася до ВДВС в м. Дніпродзержинську щоб дізнатися про підстави даного рішення, де отримала копію вказаного заочного рішення суду. Це рішення було скасовано за її ж заявою Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, але підчас розгляду даної справи, у квітні 2014 року працівники ВДВС Заводського району разом із представниками «Ощад Банк» без її відома та без попередження вилучили її автомобіль, який знаходився на території фабрики, за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Спортивна, 38.
Потім вона отримала копію акту вилучення транспортного засобу і дізналася, що автомобіль було передано на тимчасове зберігання представнику банку за дорученням - ОСОБА_7 .
Скасування заочного рішення було здійснено після вилучення автомобілю, а саме, 19.06.2014, тому вона згодом надала цю ухвалу до ВДС Заводського району після чого виконавцем ОСОБА_8 було закрито виконавче провадження про стягнення боргу та винесено постанову про повернення раніше вилученого автомобіля HYUNDAI TUCSON» 2007 року випуску, чорного кольору, vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 та термін повернення автомобіля було встановлено до 23.06.2014.
Про це було належним чином проінформовано представників банку «Ощад Банк», про що свідчіть особистий підпис на повідомленні ОСОБА_6 . Але не зважаючи на викладене в термін, вказаний у листі їй не було повернуто майно.
24.06.2014 їй стало відомо, що банк на підставі виконавчого напису нотаріуса набув права на реалізацію автомобіля в рахунок погашення боргу, хоча на той час у неї було рішення про повернення автомобіля. Далі вона дізналася, що автомобіль знаходиться в м. Дніпропетровську на вул. Малиновського, 114, та зберігається на підставі відкритого виконавчого провадження про стягнення з неї боргу. Вказане рішення і попереднє рішення Заводського ВДВС було скасовано Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 28.01.2015, та цим рішенням представників банку «Ощад Банк» було зобов`язано повернути їй автомобіль. Дане рішення «Ощад Банк» оскаржувалося в Апеляційному суді Дніпропетровської області, але у задоволенні скарги банка відмовлено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Намагаючись повернути майно, вона звернулася до ВДВС Амур-Нижньодніпровського району в м. Дніпропетровську з метою закриття виконавчого провадження, але після надання нею ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_9 , який був відповідальним за збереження автомобіля, повідомлено, що на підставі ухвали Заводського районного суду від грудня місяця 2014 року він повинен був передати автомобіль на тимчасове зберігання представнику банку «Ощад Банку» ОСОБА_10 .
Після чого 06.04.2015 Заводським районним судом було задоволено позовні вимоги «Ощад Банку» про стягнення заборгованості та повернення автомобіля банку, хоча фактично автомобіля у неї не було, оскільки він знаходився у представника банку - ОСОБА_10 .
Нею було подано скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області, але у відкритті провадження відмовлено у зв`язку з терміном давності.
Також нею було подано заяву про захист права споживачів, відповідно до якої вона просила повернути автомобіль з подальшою виплатою мною боргу, але її повідомлено, що автомобіль було реалізовано 07.05.2015.
Зазначаю, що відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону прокурором не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчим в ході досудового розслідування було допитано саму ОСОБА_3 як потерпілу та перелічено рішення судів, якими вирішені спори, що виникли з кредитних правовідносин між заявницею ОСОБА_3 та банком.
Проте, слідчим не надано жодної оцінки тим доводам, які викладені потерпілою ОСОБА_3 у протоколі її допиту, зокрема, не допитані особи, на яких вона вказує - керуючий відділенням банку ОСОБА_5 , юрист ОСОБА_6 , а також особи, яким передавався автомобільна зберігання - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_7 .
Слідчим зроблено висновок про відсутність події кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 388 КК України.
Частина ч. 1 ст. 388 КК України передбачає кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт.
Саме на протиправні дії із заставленим майном вказувала потерпіла у своєму допиті та у клопотаннях, які подавала слідчому. Проте, в ході розслідування слідчим не надано оцінку жодним особам, на яких вказувала потерпіла з огляду на фабулу ч. 1 ст. 388 КК України. Слід зауважити, що оскаржувана постанова не мотивована належним чином, тому не можна зрозуміти - з яких підстав слідчий дійшов висновку про відсутність події злочину, відповідальність за який передбачено саме ч. 1 ст. 388 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
У зв`язку із викладеним, суддя слідчий вважає за необхідне проведення по вказаному кримінальному провадженню додаткових слідчих дій, зокрема (але не виключно), додаткового допитів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також осіб, яким передавався автомобіль на зберігання - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 а також надання їм відповідної, мотивованої оцінки, що зумовлює скасування постанови про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 303 307, 532 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 21.12.2016 про закриття кримінального провадження № 0002632, внесеного до ЄРДР 22.06.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України задовольнити.
Скасувати постанову старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 21.12.2016 про закриття кримінального провадження № 0002632, внесеного до ЄРДР 22.06.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
Матеріали кримінального провадження направити до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для організації продовження досудового розслідування з урахуванням зауважень слідчого судді, викладених в даній ухвалі.
Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 06 лютого 2017 року. Повний текст ухвали складений та оголошений 10 лютого 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1