Апеляційний суд Рівненської області
_________________________________________________
О К Р Е М А Д У М К А
12.10.2016 року м. Рівне
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року частково задоволено апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_4 та скасовано вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2016 року по обвинуваченню за ч.1 ст.367 КК України ОСОБА_3 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_3 визнано винуватим визнано винуватим у службовій недбалості за ч. 1 ст.367 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 грн., з позбавленням права обіймати посади в Національній поліції України строком на один рік і шість місяців.
Всупереч вимогам ст.374 КПК Ураїни у мотивувальній частині вироку, визнаючи особу винуватою не повністю зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки у ньому відсутнє посилання про наслідки кримінального правопорушення, форму вини, і мотивів кримінального правопорушення.
Суд мав би виходити з того, що кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 367 КК України може мати місце тільки при наявності тих обставин які зазначені у законі та в обвинувальному акті прокурора, однак вирок цього не містить.
Так, суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 , працюючи на посаді начальника Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області, згідно наказу начальника УМВС України в Рівненській області №143 о/с від 03.06.2013 року, маючи спеціальне звання - підполковник міліції, будучи службовою особою, згідно ст.ст. 1, 3, 5, 20 Закону України «Про міліцію» є представником державного озброєного органу виконавчої влади, а також згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, в своїй діяльності керується принципами законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, захищає життя, здоров`я, права та свободи громадян, інтереси суспільства та держави від протиправних посягань та на якого ч.2 ст.19 Конституції України покладений обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вчинив службову недбалість при наступних обставинах.
27.02.2014 року близько 09 год. 40 хв., ОСОБА_3 , перебував поряд із приміщенням прокуратури Рівненського району Рівненської області, до якої у той же час прибули представники громадської організації «Правий Сектор». ОСОБА_5 разом із трьома невстановленими слідством особами, та представники місцевих засобів масової інформації.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 5 та п.п.1, 2 ч.1 ст.10 Закону України «Про міліцію», а також відповідно до п.п.3.2.2., 3.2.9. «Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події», затвердженої наказом МВС України № 940 від 22.10.2012 року, працівник міліції, який зобов`язаний виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживає з цією метою передбачених чинним законодавством заходів, незалежно від посади, яку займає, місцезнаходження і часу, в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких, зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.
Однак, ОСОБА_3 , увійшовши до службового кабінету прокурора вказаної прокуратури ОСОБА_6 та постійно перебуваючи у службовому кабінеті останнього, в порушення вищевказаних; норм не запобіг та не припинив вчинення ОСОБА_7 протиправних дій відносно ОСОБА_6 , які виразились у погрозах із публічною демонстрацією ОСОБА_7 предмета зовні схожого на вогнепальну зброю, висловлювань брутальних слів на адресу прокурора ОСОБА_6 .
Також ОСОБА_7 відносно ОСОБА_6 застосував фізичну силу, а саме: удушення, шляхом затягування краватки навколо шиї, нанесенням поштовху в область грудної клітки, та, нанесенням правою рукою удару в потиличну ділянку голови, внаслідок чого ОСОБА_6 було заподіяно легкі тілесні ушкодження.
Після того як ОСОБА_7 за власною ініціативою припинив вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_6 , вийшов із приміщення прокуратури Рівненського району без жодних перешкод, внаслідок бездіяльності ОСОБА_3 , яким не вжито жодних заходів щодо затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події, сів в автомобіль та поїхав у невідомому напрямі.
Відповідно до диспозиції ст. 367 ч.1 КК України службовою недбалістю є невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.
Виходячи зі змісту вказаної норми суб`єктом даного злочину є службова особа, яка не виконувала чи неналежно виконувала покладені на неї службові обов`язки.
Об`єктивну сторону службової недбалості становить сукупність трьох ознак: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч.1 ст.367 КК України), 3) причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Таким чином, аналізуючи склад злочину, передбаченого ст. 367 КК України, необхідно звернути увагу на таку обставину, як конкретність обвинувачення: у вироку має бути вказано, які саме обов`язки покладались на певну службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані належним чином, а також, які конкретні нормативні акти порушені винним та яку саме істотну шкоду при цьому завдано цими діями чи бездіяльністю.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.367 КК України, характеризується необережністю у формі злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Специфіка злочинної самовпевненості у цьому злочині полягає в тому, що винний передбачає можливість настання суспільно небезпечних наслідків, які є результатом недотримання спеціальних правил, що регламентують службову діяльність службових осіб (правила проведення ревізій, інвентаризацій, відпуску і прийому товарно-матеріальних цінностей тощо).
Злочинна недбалість характеризується тим, що службова особа не передбачає, що в результаті недотримання спеціальних правил, які регламентують службову діяльність, може бути завдано істотної шкоди (тяжких наслідків), хоча повинна була і могла бути це передбачати.
У випадку вчинення умисної бездіяльності службовою особою (за умови наявності істотної шкоди) таке діяння не можна кваліфікувати за ст.367 КК України, оскільки службова недбалість може вчинятися лише необережно.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Визначаючись у правильності позиції захисника-адвоката, викладеній в скарзі приходжу до висновку, що зазначені обставини, які на його думку є підставами до скасування вироку, ґрунтуються на фактичних обставинах та чинному законодавстві. І вирок підлягав безумовному скасуванню через відсутність у ньому посилання на заподіяні наслідки, як обов`язкову умову притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК.
Що ж до поняття самої істотної шкоди нематеріального характеру, то в чому проявився підрив авторитету органів державної влади - в обвинуваченні не вказано та в судовому засіданні доведено не було і у вироку про це суд нічого не зазначив. За таких обставин апеляційна скарга підлягала задоволенню у повному обсязі.
Ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У даній справі є лише апеляційна скарга адвоката про закриття провадження у справі. За відсутності апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості погіршити становище засудженого і виправити помилку суду першої інстанції, який не вказав обов`язкову ознаку ст. 367 КК істотну шкоду.
Скасування вироку з підстав, передбачених ч.1 ст.412 КПК України є помилковим, оскільки у контексті ч.1 п.3 ст.409 КПК України істотним порушенням кримінального-процесуального законодавства вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, а не кримінального Кодексу як у даному випадку. Тобто, за змістом Закону істотні порушення КПК можуть стосуватися лише доказування, забезпечення прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, додержання процесуальних строків та ін.., якщо це могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване процесуальне рішення. Таких даних суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів, а лише формально послався на норми КПК.
Суддя: ОСОБА_1