Дата документу Справа № 333/28/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/50/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, знову вчинив злочини проти власності за наступних обставин.

03.09.2015 р. в нічний час доби, ОСОБА_7 знаходячись біля б. 20 по вул. Автозаводській в м. Запоріжжі, діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ножиць відкрив водійські двері легкового автомобіля «ВАЗ 2106» держномер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , після чого з салону відкрив капот автомобіля та викрав автомобільну акумуляторну батарею «СРТ» потужністю 60 АЧ вартістю 1050 грн., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1050 грн.

12.11.2015 року в нічний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись біля б. 140 по вул.Калініна в м. Запоріжжя, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ножиць відкрив водійські двері автомобіля «ГАЗ 33023» держномер НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого з салону відкрив капот автомобіля та викрав автомобільну акумуляторну батарею «Форса» потужністю 60 АЧ вартістю 1400 грн., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1400 грн.

29.11.2015 року ОСОБА_7 о 23-00 год., знаходячись біля б. 5 по вул. Магара в м. Запоріжжя, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою особою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ножиць відкрив водійські двері легкового автомобіля «ВАЗ 2107» держномер НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , після чого з салону відкрив капот автомобіля та викрав автомобільну акумуляторну батарею «ВЕСТ» потужністю 60 АЧ вартістю 1000 грн., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1000 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.

Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням в 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК, при цьому в достатній мірі не врахував усіх обставин вчинення злочину, його тяжкості і суспільної небезпеки, наявність попередніх судимостей, а також кількості епізодів злочинних дій, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК. Крім того, прокурор вимагав зазначити у вироку суду про повне задоволення позову ОСОБА_8 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; доводи і вимоги прокурора, яка повністю їх підтримала; обвинуваченого, який заперечив проти вимог апеляційної скарги, вимагаючи вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. В зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого ОСОБА_7 , то вони є слушними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання і звільняючи від його відбування виходив лише з того, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості. ОСОБА_7 раніше судимий, не знаходиться на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не працює. Обтяжуючі покарання обставини відсутні. Пом`якшуючими покарання обставинами є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Проте з такими висновками районного суду в повній мірі погодитись не можна.

Так, згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд, обираючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на відмінний від мінімального строк вцілому дійшов вірного висновку про те, що саме даний вид покарання з поміж інших передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК може бути дієвим заходом для виправлення обвинуваченого. Адже ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за вчинення тотожних корисливих злочинів і знову вчинив корисливі злочини.

Разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд всупереч наведених вимог ст.75 КК не навів жодних обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання.

Дослідивши матеріали провадження і данні про особу ОСОБА_7 судова колегія дійшла глибокого переконання, що виправлення обвинуваченого із звільненням його від відбування призначеного покарання є неможливим. Про це свідчать і три непогашені судимості ОСОБА_7 , і те, що до нього вже раніше застосовувалось звільнення від призначеного покарання з іспитовим строком. Проте в період іспитового строку ОСОБА_7 знову вчинив новий корисливий злочин. Про неможливість такого виправлення також свідчить вчинення ОСОБА_7 вже на шостий день від дня ухвалення даного оскаржуваного вироку нового злочину 11.02.2016 року, а також наступних 5 епізодів злочинних аналогічних дій протягом 2 місяців. За дані злочинні дії ОСОБА_7 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2016 року. Після відбуття призначеного даним вироком реального покарання і звільнення з місць позбавлення волі 18.11.2016 року ОСОБА_7 вже наступного дня знову скоїв аналогічний злочин, а через 4 дні ще один, за що знову був засуджений вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016 року до реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже сукупність наведених обставин безумовно свідчить, що виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства є неможливим.

Судова колегія відзначає, що на день розгляду даної апеляційної скарги крім оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 постановлено також вироки Комунарським районним судом м.Запоріжжя від 14.12.2016 року і Оріхівським районним судом Запорізької області від 14.11.2016 року. Даних про вирішення питання про порядок застосування покарання за наявності кількох вироків судова колегія не має. 16.02.2017 року апеляційним судом Запорізької області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.11.2016 року.

Таким чином, на день перегляду оскаржуваного вироку судова колегія не вправі вирішувати питання про порядок застосування покарання відповідно до п.11 ч.1 ст.537 КПК. Дане питання має вирішуватись окремим судовим рішенням за ініціативою заінтересованої сторони у справі, зокрема засудженої особи чи органу виконання покарання.

Крім того, судова колегія відмічає, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку районний суд зазначив про необхідність повного задоволення позову ОСОБА_8 . Проте резолютивна частина вироку в цій частині жодного рішення не містить, що підлягає виправленню, як того вимагав прокурор в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2016 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Доповнити вирок рішенням, яким цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1213 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної вироку суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4