Справа № 341/1522/16-к
Провадження № 11-кп/779/169/2017
Категорія ч.3 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000294, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду від 01 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Семенів, Теребовлянського району Тернопільської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1. 11.01.2000 року Галицьким районним судом за ст.ст. 140 ч.3, 140 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 3 роки з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2. 27.08.2001 року Галицьким районним судом за ст..215-3 ч.4 КК України ( в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

3. 13.01.2005року Галицьким районним судом за ст.ст.185 ч.3, 194 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

4. 20.10.2008 року Галицьким районним судом за ст.185 ч.2 КК України до громадських робіт на строк 240 годин;

5. 01.07.2009 року Галицьким районним судом за ст.309 ч.1 КК України до арешту на строк 4 місяці;

6. 23.04.2010 року Галицьким районним судом до арешту на строк 5 місяців;

7. 13.09.2011 року Галицьким районним судом за ст. 185 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 6 місяців;

8. 25.12.2012 року Галицьким районним судом ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

9. 21.02.2013 року Галицьким районним судом за ст. 185 ч. 3, ст. 69, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців;

10. 10.06.2016 Галицьким районним судом за ст. 190 ч. 2 КК України до штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 гривень), який не сплачений, -

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.186 ч.3 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України з призначеним покаранням у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 1700 грн. визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки зі сплатою штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з 21 вересня 2016 року, з моменту затримання до дня набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави - 879 гривень 60 копійок витрат за проведення експертизи.

в с т а н о в и л а :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна повторно та відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням у житло.

Судом першої інстанції встановлено, що злочини вчинено при наступних обставинах:

ОСОБА_7 , будучи судимий 11.01.2000 Галицьким районним судом за ст.ст. 140 ч.3, 140 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 27.08.2001 Галицьким районним судом за ст. 215-3 ч. 4 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 13.01.2005 Галицьким районним судом за ст.ст. 185 ч. 3, 194 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі; 20.10.2008 Галицьким районним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 240 годин громадських робіт; 01.07.2009 Галицьким районним судом за ст. 309 ч. 1 КК України до 4 місяців арешту; 23.04.2010 Галицьким районним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 5 місяців арешту; 13.09.2011 Галицьким районним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 6 місяців позбавлення волі; 25.12.2012 Галицьким районним судом за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 21.02.2013 Галицьким районним судом за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців; 10.06.2016 Галицьким районним судом за ст. 190 ч. 2 КК України до 1700 гривень штрафу, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив корисливий злочин.

Так 30.07.2016 близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_7 , прогулюючись по м. Галичу зайшов у майстерню по ремонту взуття, яка розміщена в м. Галичі майдан Різдва, 34, та належить приватному підприємцю ОСОБА_10 , який безпосередньо здійснює ремонт взуття. Знаходячись у приміщенні майстерні ОСОБА_7 побачив на столі мобільний марки «LG КЕ990 Viewty» в шкіряному чохлі, який належить ОСОБА_10 , і у нього виник умисел на на таємне викрадення чужого майна мобільного телефону марки «LG КЕ990 Viewty» в шкіряному чохлі . Скориставшись тим, що ОСОБА_10 був зайнятий ремонтом взуття і за його діями не спостерігав, діючи умисно, з корисливих мотивів та з єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна, маючи на меті незаконно збагатитись, повторно умисно вчинив злочин проти власності - таємно викрав вказаний мобільний телефон марки «LG КЕ990 Viewty» в шкіряному чохлі, вартістю 500 гривень, зі шкіряним чохлом вартістю 100 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «КиївСтар», вартістю 15 гривень. Викравши мобільний телефон ОСОБА_7 через деякий час покинув приміщення майстерні по ремонту взуття, у результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 615 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 21.08.2016 близько 1 години ОСОБА_7 вирішив вчинити крадіжку майна з житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 , де проживає пенсіонер ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 21.08.2016 близько 2 години ОСОБА_7 взяв зі своєї квартири у АДРЕСА_1 , металевий прут та направився з ним до подвір`я ОСОБА_11 . Прийшовши близько 02 години 30 хвилин до вказаного подвір`я, ОСОБА_7 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, та підійшов до вхідних дверей будинку ОСОБА_11 .

Надалі ОСОБА_7 з метою проникнення в житло, ухопився обома руками за ручку врізного замка зовнішньої створки дверей та із застосуванням фізичної сили потягнув її на себе. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 двері відчинилися і він проник в середину будинку ОСОБА_12 .

Перебуваючи у помешканні, ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи цього, почав шукати грошові кошти та цінне майно, маючи намір його викрасти. При цьому, пройшов у кімнату, у якій спав ОСОБА_11 , де побачив зверху на тумбі належний господарю помешкання бувший у використанні мобільний телефон марки «NОKІА 101», виробництва Індія, вартістю 290 грн. і, скориставшись тим, що ОСОБА_11 спав, таємно викрав вказаний телефон і сховав його у кишеню своїх штанів. Після цього ОСОБА_7 вийшов до вітальної кімнати, де підійшов до тумби, і висунувши її шухляду, побачив належний ОСОБА_11 бувший у використанні інший мобільний телефон марки «NОKІА 1280», виробництва Індія, вартістю 390 грн. та гаманець, у якому знаходились грошові кошти у сумі 300 гривень. Даний мобільний телефон та грошові кошти ОСОБА_7 також таємно викрав, заховав у кишеню своїх штанів і продовжив пошуки грошових коштів і цінного майна.

У цей момент ОСОБА_7 був виявлений господарем ОСОБА_11 , який прокинувся та вийшов зі спальні у вітальну кімнату. Побачивши ОСОБА_7 у своєму помешканні, ОСОБА_11 почав кричати та кликати на допомогу, однак ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його злочинні дії виявлені потерпілим, вирішив їх продовжити відкрито та із застосуванням насильства до ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 і, діючи умисно, керуючись корисливими спонуканнями, прагнучи незаконно збагатитись, розуміючи та передбачаючи кримінально-протиправний характер своїх вчинків, їх наслідків і бажаючи цього, наніс йому один удар металевим прутом у ділянку голови. Від отриманого удару ОСОБА_11 упав на підлогу, а ОСОБА_7 , стягнувши з ліжка ковдру та кинувши її зверху на лежачого ОСОБА_11 , наніс йому ще декілька ударів металевим прутом по різних ділянках тіла, примушуючи вказати місце схову його грошей. При цьому він спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці голови, грудної клітки та живота зліва, садна у ділянці лівої руки, саден та синця у ділянці правої гомілки, які згідно висновку експерта № 256 від 27.08.2016 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Будучи знесиленим від отриманих ударів та постійного спротиву ОСОБА_7 , ОСОБА_11 надав йому неправдиву інформацію про те, що грошові кошти сховані у картонній коробці на одній з полиць стелажу у гаражному приміщенні. Після цього ОСОБА_7 припинив вчиняти насильницькі дії щодо потерпілого і з метою доведення свого злочинного умислу щодо відкритого викрадення чужого майна до кінця, покинув помешкання ОСОБА_11 і направився до його гаражу, який знаходиться на тому ж самому подвір`ї. Відчинивши ворота гаражу, які були зачинені на металевий гачок, ОСОБА_7 проник у середину і у вказаному потерпілим місці почав шукати грошові кошти.

Тим часом ОСОБА_11 піднявся з підлоги, зачинив внутрішню створку вхідних дверей свого будинку і, взявши на кухні кухонну сокиру для рубання м`яса, для захисту свого життя, здоров`я та власності, вийшов з нею у коридор, передбачаючи можливість повернення ОСОБА_7 .

Не знайшовши у гаражі грошових коштів, ОСОБА_7 повернувся до вхідних дверей будинку ОСОБА_11 і, діючи умисно, прагнучи завершити свій злочинний намір, вибив плечем внутрішні вхідні двері, які перед цим були зачинені господарем. Проникнувши таким чином повторно до будинку ОСОБА_11 , ОСОБА_7 побачив перед собою господаря помешкання з кухонною сокирою у руках, яку той тримав з метою самозахисту та захисту свого майна від злочинного посягання, і зрозумівши, що для його життя та здоров`я виникла реальна небезпека, ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії і з викраденими грошовими коштами у сумі 300 грн. та двома мобільними телефонами втік з місця вчинення злочину, розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 980 грн.

В своїй апеляційній скарзі прокурор,який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції - прокурор Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Галицького районного суду від 01.02.2017 року незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд не врахував усіх даних, що характеризують особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем реєстрації, на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з 2008 року, офіційно не працює.

Вважає, що в мотивувальній частині вироку суд обґрунтовано зазначив те, що обвинувачений вчинив ряд корисливих злочинів, що свідчить про його стійку направленість на вчинення корисливих злочинів даної категорії.

Судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення як корисливих злочинів так і інших видів злочинів. Однак, поза увагою суду залишились обставини вчинення злочину,передбаченого ч.3 ст.186 КК України та його наслідки, адже своїми діями обвинувачений не тільки спричинив шкоду майновим правам потерпілого ОСОБА_11 , а і його здоров`ю, що з урахуванням віку потерпілого, якому на момент вчинення злочину було 93 роки, має важливе значення при обранні обвинуваченому міри покарання.

Вважає, що суд порушив вимоги ст.414 КПК України та призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України з призначеним покаранням у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 1700 грн. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) роки зі сплатою штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції в якій вказує на те, що призначене судом йому покарання за своїм видом і розміром є несправедливим, у зв`язку з суворістю призначеного покарання.

Просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати щодо нього ст.69 КК України та звільнити його від покарання у відповідності до вимог ст.75 КК України з іспитовим строком поклавши на нього обов`язки згідно з ст.76 КК України, або замінити на інший більш м`який вид покарання зазначений в ч.3 186, ч2 ст.185 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, скасувати вирок суду, у зв`язку з м`якістю, ухвалити новий вирок, яким призначити більш суворіше покарання щодо обвинуваченого; не підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення.

- обвинувачений ОСОБА_7 частково змінив вимоги своєї апеляційної скарги і просив пом`якшити призначене йому покарання, оскільки суд першої інстанції безпідставно кваліфікував його дії за ч.3 ст.186 КК України, оскільки він не застосовував до потерпілого насильство і не наносив йому удари металевим прутом.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, визнав повністю і не оспорював фактичні обставини справи, у зв`язку з чим суд у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КК України прийшов до висновку про недоцільність дослідження фактичних обставин справи.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_7 було роз`яснено, що погоджуючись з правильністю встановлених в обвинувальному акті обставин вчинених злочинів він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не оспорював правильність обставин, вчинених ним кримінальних правопорушень в апеляційній скарзі, яку було подано в межах строку, передбаченого законом на оскарження вироку суду.

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 вказаної постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.66 КК України визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та визнання вини.

Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.67 КК України обґрунтовано визнав обставинами, які обтяжують покарання рецидив злочинів і те, що злочин вчинено щодо особи похилого віку.

Суд першої інстанції також врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 посередньо характеризується за місцем реєстрації, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з 2008 року і офіційно не працює.

Вирішуючи питання щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд також прийняв до уваги те, що обвинувачений вчинив ряд корисливих злочинів і прийшов до висновку, що це свідчить про стійку направленість обвинуваченого на вчинення корисливих злочинів даної категорії.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`яке покарання в мінімальних межах встановлених санкцій, яке не можна вважати справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо пом`якшення призначеного йому покарання не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово був засуджений за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, допустив рецидив злочинів та вчинив злочин стосовно людини похилого віку, не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дає підстав для застосування ст.69 КК України та необхідність призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.186 КК України.

Колегія суддів також вважає, що застосування ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком є неможливим та таким, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному випадку, враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і знову вчинив злочини, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до середньої тяжкості та тяжких злочинів, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого неможливо без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання підлягають задоволенню.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів у відповідності до вимог ст.66 КК України, враховуючи те, що кримінальне провадження в суді першої інстанції було розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнає обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини.

У відповідності до вимог п.1,6 ч.1 ст.67 КК України колегія суддів визнає обставинами, які обтяжують покарання рецидив злочинів і те, що злочин вчинено щодо особи похилого віку.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 посередньо характеризується за місцем реєстрації, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з 2008 року , офіційно не працює.

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, приймаючи до уваги встановлені судом обставини вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до середньої тяжкості та тяжких злочинів, вищевказані дані щодо особи винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе за умови призначення покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок щодо обвинуваченого скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Колегія суддів вважає, що остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2016 року.

Колегія суддів, вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України необхідно зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 21.09.2016 року по 16.05.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.370, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Вважати, що вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 , ч.3 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України з призначеним покаранням у виді штрафу в розмірі сто неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 1700 грн., призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі сплатою штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В силу ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення волі та штрафу виконувати самостійно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.09.2016 року по 16.05.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_2

Судді: підписи ОСОБА_4

ОСОБА_3