Справа № 632/960/17
провадження № 1-кс/632/163/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про часткове задоволення скарги
10 серпня 2017 р.м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

скаржниці ОСОБА_4 ,

представника скаржниці за договором про надання правової допомоги адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Первомайський Харківської області скаргу ОСОБА_4 на дії слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківській області,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2017 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла скарга ОСОБА_4 , в якій вказана особа просить слідчого суддю повернути їй на відповідальне зберігання як володільцю майна автомобіль марки «Деу», моделі «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який належить ОСОБА_6 , оскільки тимчасове вилучення майна без його арешту є порушенням прав відповідального користувача майна.

У судовому засіданні 09.08.2017 року ОСОБА_4 уточнила вимоги своєї скарги, оскільки з 07.08.2017 року змінилися обставини справи, а саме спірний автомобіль був переданий на відповідальне зберігання юридичному власнику автомобіля за технічним паспортом ОСОБА_6 , в яких просила:

- в порядку статей 167, 170 КПК України невідкладно здійснити вилучення майна ОСОБА_4 шляхом тимчасового вилучення автомобіля у власника ОСОБА_6 ;

- повторно та ретельно оглянути автомобіль за участі власника автомобіля та скаржниці та за можливості свідка ОСОБА_7 з метою встановлення приналежності деталей, які маються на транспортному засобі конкретним особам;

- негайно повернути скаржниці для подальшого відповідального зберігання під розписку деталі, вузли, агрегати, які були встановлені за рахунок скаржниці на вищевказаний автомобіль, який був тимчасово вилучений у скаржниці 15.07.2017 року;

- в порядку ст.170 КПК України з метою недопущення приховування, псування, перетворення та відчуження речових доказів, після тимчасового вилучення майна в установлений КПК України строк вийти до слідчого судді з клопотанням про арешт такого майна.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 повідомила, що у березні 2015 року вона разом із чоловіком придбала за технічним паспортом без укладання відповідного договору або отримання відповідно до діючого на той час законодавства відповідної довідки-рахунка у ОСОБА_7 автомобіль марки «Деу», моделі «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 за суму, еквіваленту 1700,00 доларів США, який був у стані після ДТП та потребував як поточного, так і капітального ремонту. Підставою придбання автомобіля були його низька ціна та можливість чоловіка скаржниці власними силами відремонтувати вказаний автомобіль. Автомобіль скаржниця забирала у м. Первомайський Харківської області, після чого самостійно разом із чоловіком вони перевезли його до місяця свого проживання у м. Новомосковськ Дніпропетровської області. З моменту придбання транспортного засобу скаржниця разом із чоловіком повели його ремонт та зробили робіт та придбали запчастин на суму приблизно 50000,00 грн. При цьому автомобіль використовувався скаржницею, оскільки з 2015 року і дотепер вона здійснювала його обов`язкове страхування як власниця наземного транспортного засобу (так зване «ОСАГО»). Після чого у червні 2016 року скаржниця вирішила переоформити вищевказаний автомобіль на власне ім`я та через діючи на той час в Україні соціальні мережі вийшла через дружину на власника автомобіля ОСОБА_6 , якій запропонувала зустрітися та вирішити питання переоформлення права власності. Після першого телефонного дзвінка, який надав можливість сторонам познайомитися, власник автомобіля ОСОБА_6 більше на зв`язок зі скаржницею не виходив. 15.07.2017 року у м. Запоріжжі спірний транспортний засіб було вилучено працівниками поліції, як було повідомлено скаржниці, через відкрите СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківській області кримінальне провадження за ч.1 ст.289 КК України за заявою ОСОБА_6 від 2016 року. Після вказаних подій скаржниця разом зі своїм представником 31.07.2017 року відвідала м. Первомайський Харківської області з метою повернення, на її думку, належного їй транспортного засобу, однак слідчим по вказаному провадженню та начальником СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківській області їй у поверненні автомобіля було відмовлено через відсутність правових підстав для такого повернення, у зв`язку з чим скаржниця звернулася до слідчого судді з відповідним клопотанням.

У судовому засіданні 09.08.2017 року ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 заявлені вимоги скарги підтримали у повному обсязі, додатково пояснивши, що власник майна ОСОБА_6 , з яким вони виходили на зв`язок надав згоду на повернення скаржниці автомобіля, якщо вони виплатять йому компенсацію, яку він їм вкаже та запропонував не звертатися до органів національної поліції, оскільки він є власником автомобіля.

Слідчий ОСОБА_3 , який як було встановлено, є слідчим по кримінальному провадженню, проти вимог скарги заперечував у повному обсязі з мотивів її безпідставності, наполягав на вірності своїх процесуальних рішень, пояснити у зв`язку з чим автомобіль був переданий власнику ОСОБА_6 07.08.2017 року (хоча самостійно був забраний слідчим ще 15.07.2017 року у м. Запоріжжі та доставлений до м. Первомайський Харківської області), тобто коли надійшла скарга та слідчим суддею було повідомлено сторони про час та місце судового засідання не зміг, пояснивши це таємницею досудового розслідування. Під час судового провадження заявив клопотання про долучення до участі у справі власника автомобіля ОСОБА_6 для вирішення усіх питань скарги по суті, яке протокольною ухвалою слідчого судді були відхилено через строки розгляду скарги, передбачені ч.2 ст.306 КПК України та відсутністю належного пояснення у зв`язку з чим вказане усне клопотання слідчий не міг заявити раніше, тобто у період з 07.08.2017 року, при цьому встигнувши повернути автомобіль його власнику у вказаний період.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали даного провадження, надані сторонами, враховуючи, що слідчий матеріали кримінального провадження слідчому судді для вивчення не надав, пославшись на таємницю досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що вказану скаргу слід задовольнити частково в межах захисту прав скаржниці відповідно до поданих нею доказів, виходячи з наступного.

12.07.2016 року за заявою ОСОБА_6 , який визнаний потерпілим, реєстратором Первомайського ВП ГУНП у Харківській області до ЄРДР було внесено кримінальне провадження№000645, відкрите за ч.1 ст.289 КК України щодо незаконно заволодіння невідомими особами автомобілем марки «Деу», моделі «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску.

15.07.2017 року у м. Запоріжжі вказаний автомобіль був вилучений у ОСОБА_4 та у той же день переданий слідчому Первомайського ВП ГУНП у Харківської області для вирішення його подальшої долі.

07.08.2017 року вказаний транспортний засіб був розписку повернутий на відповідальне зберігання його власнику за даними технічного паспорту ОСОБА_6 .

Сторонами провадження не оспорювався той факт, що детальний огляд транспортного засобу ані під час його затримання 15.07.2017 року, ані під час передання його ОСОБА_6 07.08.2017 року не проводився.

Відповідно до розписки ОСОБА_7 від 30.07.2017 року він продав вищевказаний автомобіль ОСОБА_4 за суму, еквівалентну 1700,00 доларів США, у березні 2015 року (а.с.9). Відповідно до норм діючого Цивільного кодексу України та багато численних постанов Верховного суду України розписка є належним доказом переходу права власності від однієї особи до іншої.

В той же час скаржниця не надала слідчому судді жодних доказів переходу права власності на спірний автомобіль від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , що, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів у кримінальному процесі є підставою для сумніву щодо того факту, чи відбувся належним чином перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 .

Таким чином, вимоги щодо повернення 1700,00 доларів США, отриманих ОСОБА_7 від ОСОБА_4 лежать у площині цивільного процесу, підставою для розгляду якого є остаточне рішення слідчого, погодженого прокурором у даному кримінальному провадженні (або його закриття, або передання його з обвинувальним актом до суду).

Також слідчому судді, і як встановлено у судовому засіданні 09.08.2017 року слідчому, скаржницею та її представником не було надано жодних доказів, як щодо стану автомобіля на березень 2015 року (після аварійне), так і доказів придбання запасних частин та проведення ремонтних робіт упродовж 2015-2016 років, що унеможливлює для слідчого судді встановлення того факту, що вказані ремонтні роботи та нові запчастини були придбані саме скаржницею або її чоловіком (чеки, договори на виконанні роботи, інші докази, які підтверджують вказаний факт). Тому в цій частині відповідно до заявлених вимог скарги, вона не підтвердилася та підлягає відхиленню через безпідставність на час винесення даної ухвали.

Крім того, слідчий суддя приходить до висновку, що не можна вважати автомобіль як тимчасово вилучене майно у скаржниці, оскільки вона не надала належних доказів переходу права користування до ОСОБА_8 з боку законного володільця майна ОСОБА_6 .

Однак факти, що власник автомобіля ОСОБА_6 звернувся до Національної поліції з приводу зникнення його автомобіля лише у липні 2016 року без пояснень причин, чому він не звертався до цього, хоча автомобіль вибув з його фактичного володіння раніше (в даному судовому засіданні встановлено, що такою датою є березень 2015 року, інших даних у слідчого судді немає), надання скаржницею слідчому судді двох копій полісів обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів на вказаний автомобіль за період з 01.08.2015 до 31.07.2016 року (поліс серії АЕ №5337265) та за період з 15.08.2016 року до 14.08.2017 року (поліс серії АК №0653895), у сукупності вказують на те, що доводи скаржниці про те, що вона відкрито використовувала спірний автомобіль є такими, що підтверджуються належними до допустимими доказами, а тому її скарга в частині огляду спірного автомобіля за її участі та участі власника автомобіля ОСОБА_6 є законною. При цьому слідчий суддя, на якого діючим КПК України покладена функція контролю за органами досудового розслідування та прокуратури, не має жодних обмежень щодо встановлення для органу досудового розслідування проведення необхідних слідчих дій, в разі якщо не проведення таких слідчих дій може порушувати права інших осіб, які не долучені до участі у кримінальному провадженні як відповідні процесуальні сторони та перешкоджати встановленню об`єктивної істини по справі.

При визначенні строку проведення процесуальної дії для слідчого слідчий суддя виходить з принципу дотримання розумних строків, розумності та справедливості.

Одночасно слідчий суддя вказує на той факт, що обставини, які стали йому відомі під час судового провадження (встановлення особи, у якої перебував автомобіль, встановлення особи, яка передала автомобіль його колишньому володільцю, особи, яка здійснила відчуження автомобіля на користь скаржниці, повернення автомобіля власнику), вказують на той факт, що кримінальне провадження по справі може бути закінчено у найближчі строки із відповідним процесуальним рішенням, оскільки від вирішення питання по вказаному провадженню залежить подальші цивільно-правові наслідки для усіх заінтересованих осіб по даній справі. В той же встановлювати вказані строки для слідчого слідчий суддя не може, однак такі дії слідчого можуть мати відповідальність, передбачену ст.308 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Вказані дії можуть бути оскаржені у тому числі особою, яка вважає себе володільцем майна.

Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого слідчого відділення Первомайського відділу поліції головного управління національної поліції у Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 провести слідчу дію, а саме провести огляд автомобіля марки «Деу», моделі «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, за одночасної участі його власника ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , надавши сторонам провадження право проводити фото та відеозйомку такого огляду, та за результатами такого огляду надати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 копії протоколу огляду транспортного засобу.

Вказану слідчу дію провести до 18 серпня 2017 року включно, про що належним чином повідомити ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Копію ухвали направити слідчому для виконання, Первомайській місцевій прокуратурі Харківської області для здійснення процесуального контролю та ОСОБА_4 до відома.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню в силу ч.3 ст. 307 КПК України не підлягає.

Слідчій суддя:ОСОБА_1