У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Радомишльський районний суд Житомирської області вироком від 14 грудня 2016 року засудив ОСОБА_5 за частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК та на підставі частини першої статті 71 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць без конфіскації майна.

Апеляційний суд Житомирської області ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справах від 14 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 15 червня 2017 року відмовив захиснику Лифарю Д.В. у поновленні строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень щодо ОСОБА_5 й повернув йому касаційну скаргу.

У заяві захисник порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання). Зазначає, що касаційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Просить скасувати рішення суду касаційної інстанції, а справу направити на новий касаційний розгляд. До заяви додано копії ухвал колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року і 8 квітня 2016 року, якими поновлено строк на касаційне оскарження.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Статтею 444 КПК встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання).

Відповідно до положень частини першої статті 446 КПК, особи, визначені у статті 425 цього Кодексу, мають право подати заяву про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, після його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 446 КПК не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі.

Частина друга статті 448 КПК передбачає, що у заяві про перегляд судового рішення, серед іншого, зазначається обґрунтування підстав для перегляду судового рішення.

Перегляд судових рішень із зазначених підстав в межах повноважень Верховного Суду України згідно із главою 33 КПК передбачає порівняння правових висновків касаційного суду про застосування/незастосування певної норми права у рішенні про перегляд якого порушено питання у заяві, з правовим висновком касаційного суду у рішеннях доданих на підтвердження неоднаковості правозастосування.

Зі змісту судового рішення, про перегляд якого порушено питання у заяві, вбачається, що касаційний суд відмовив захиснику в поновленні строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень щодо ОСОБА_5 й повернув йому касаційну скаргу, оскільки її подано з пропуском встановленого законом строку і за змістом клопотання відсутні підстави для його поновлення.

За таких обставин, у зазначеному рішенні суду касаційної інстанції відсутній правовий висновок щодо застосування/незастосування норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтування захисником перегляду рішення касаційного суду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, фактично зводиться до незгоди з рішенням суду касаційної інстанції про відмову у поновленні строку на касаційне оскарження.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заява Лифара Д.В. є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження.

Керуючись статтями 445, 446, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження за заявою захисника Лифаря Дмитра Володимировича про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8