Справа№751/1047/17
Провадження №1-в/751/80/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю:

засудженої ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

представника ЧВК-44 ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в приміщенні суду, у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Чернігівської виправної колонії № 44, кримінальне провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

17.02.2017 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання засудженої ОСОБА_2 з проханням застосувати відносно неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджена клопотання про умовно-дострокове звільнення підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Пояснила, що має низькі показники виробітку в зв`язку із тяжкими хворобами. За час відбування покарання вона усвідомила свою поведінку, просить задовольнити клопотання.

Адвокат засудженої висловила думку, що засуджена заслуговує на застосування відносно неї ст.. 81 КК України. Вона працює по мірі своєї можливості, стягнень не має. Не приймає участь у житті установи та колективу, оскільки має ряд тяжких захворювань. Просить врахувати клопотання благодійного Фонду «Віра», загальні збори якого прийняли рішення про працевлаштування до них на роботу у разі умовно-дострокового звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання.

Представник ЧВК-44 в судовому засіданні заперечила щодо застосування відносно засудженої умовно-дострокового звільнення. Пояснила, що засуджена характеризується посередньо, перебувала на профілактичному обліку як злісний правопорушник встановленого порядку відбування покарання, ставлення до праці засудженої не є сумлінним, не виконувала в повному обсязі денне завдання, не виявляє бажання займатись суспільно-корисною працею. Раніше звільнялась умовно-достроково, з іспитовим строком, але належних висновків для себе не зробила. 23.02.2017 рішенням комісії засудженій було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України, так як не довела своє виправлення. Тому, адміністрація установи вважає, що засуджена ОСОБА_2 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.

Прокурор висловив думку, що клопотання не підлягає задоволенню з тих підстав , що засуджена неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, звільнялась з іспитовим строком, умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробила та знову потрапила в місця позбавлення волі. З урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, засудженій залишилось відбувати покарання менше року.

Заслухавши пояснення засудженої, думку адвоката, представника ЧВК № 44, прокурора, дослідивши матеріали даного провадження, матеріали особової справи засудженої № 88-Я-15, суд дійшов висновку, що клопотання засудженої не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_2 відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2015 року, згідно якого вона визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 4 70 КК України та призначено їй остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.01.2016 року, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.03.2015 року по 06.08.2015 року з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання - 24.03.2015 року.

Кінець строку покарання 09.11.2017 року.

При вирішенні питання про застосування відносно ОСОБА_2 умовно-дострокового звільнення, суд враховує, що згідно вироку, за яким засуджена відбуває покарання, кінцевий строк покарання - 24.03.2018 року. Після застосування до засудженої Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення» від 26.11.2015 року та ч. 5 ст. 72 КК України, кінець строку покарання склав - 09.11.2017 року. Станом на 10.03.2017 року засудженій залишилось відбувати 7 місяців 29 днів.

Згідно висновку характеристики, засуджена ОСОБА_2 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, враховуючи що засуджена за весь час відбування покарання характеризується посередньо, перебувала на профілактичному обліку як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання, ставлення до праці засудженої не є сумлінним, раніше до праці відносилась задовільно, не виконувала в повному обсязі денне завдання, про що свідчить довідка про виконання норми виробітку засудженої, на даний час не виявляє бажання займатись суспільно-корисною працею, не приймає участь у підготовці та проведенні культурно-масових заходів, не проявляє себе у соціально-корисній діяльності, гуртках, самодіяльних органцізаціях засуджених, пристосувалась до умов позбавлення волі. Раніше звільнялась умовно-достроково, до неї застосовувався іспитовий строк, але засуджена належних висновків для себе не зробила та знову потрапила в місця позбавлення волі. Тому, в адміністрації установи не має впевненості в її подальшій правослухняній поведінці, і вважають, що ОСОБА_2 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України.

За час відбування покарання засуджена з 28.09.2015 року по 29.02.2016 року перебувала на обліку як злісний порушник вимог режиму відбування покарання (а.ос.с. 60, 70). Заохочення відносно засудженої не застосовувались.

Згідно психологічної характеристики від 23.02.2017 року, засуджена ОСОБА_2 на даний час хоча і усвідомлює свою провину та прямий причинно-наслідковий зв`язок між власними діями та наслідками від них, але прагнення змінити свою поведінку на соціально-прийнятну у неї на даний час слабке. На даний час вона не готова до самокерованої правослухняної поведінки.

Також, суд враховує, що засуджена ОСОБА_2 має чотири судимості за однорідні злочини, до неї застосовувалось умовно-дострокове звільнення, іспитовий строк, але засуджена висновків для себе не зробила, що свідчить про стійке небажання виправитись. Своїм ставленням до праці та поведінкою засуджена не довела свого виправлення.

23.02.2017 року комісією установи засудженій ОСОБА_2 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення згідно ст.81 КК України.

Враховуючи те, що процес виправлення та виховання має бути стабільним та послідовним, суд вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_2 не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 342-380, 395, 537, 539 КПК України, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» , суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи діб з дня її оголошення прокурор, засуджена та адвокат вправі подати апеляції до апеляційного суду Чернігівської області

Суддя ОСОБА_1