Справа №573/1090/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/150/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вирок Білопільського районного суду Сумської області, від 6 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Маркевичеве, Одеської обл., зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 12 червня 2000 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. ст. 81 ч. 3; 17, 81 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців умовно з іспитовим строком 1 рік;

2) 17 жовтня 2001 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 3 КК України (в ред. 2001 року); 140 ч. 2; 42; 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців;

3) 15 листопада 2004 року Білопільським районним судом Сумської області ст. ст. 289 ч. 2; 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

4) 18 квітня 2011 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

5) 18 травня 2015 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з звільненням від відбування покарання з випробуванням на протязі 1 року іспитового строку,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, ОСОБА_10 , за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області, від 18 травня 2015 року, у виді позбавлення волі, і остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Набережне, Тростянецького р ну, Сумської обл., зареєстрований в АДРЕСА_3 , проживаючий в АДРЕСА_4 , раніше судимий:

1) 19 жовтня 2012 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 3; 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, від 21 березня 2014 року, не відбуте покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 9 місяців 28 днів замінені на обмеження волі, ухвалою Самарського районного суду Дніпропетровської обл., від 19 листопада 2014 року, звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі умовно достроково на строк 1 рік 1 місяць 17 днів,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. ст. 71 ч. 1; 72 КК України, ОСОБА_11 , за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області, від 19 жовтня 2012 року, і остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 у солідарному порядку 16205 грн. 86 коп. майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави з кожного по 612 грн. 72 коп. судових витрат.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винними в тому, що вони, попередньо домовившись між собою, 16 серпня 2015 року скоїли крадіжку майна з домоволодіння належного ОСОБА_13 , розташованого АДРЕСА_4 , за наступних обставин.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 16 серпня 2015 року, близько 23 ї години, прибули до вказаного господарства, перелізши через паркан, проникли на територію господарства. Зламавши навісний замок, проникли до приміщення гаражу, звідки викрали належні ОСОБА_13 дизельний мотоблок; деревооброблювальний станок; бензиновий тример кущоріз; водяний насос; бензопилу; шину до бензопили;, фарбу водоемульсійну; фарбу грунтуючу; 2 лампи енергозберігаючі; 12 л. бензину; 2 акустичні колонки; металевий міксер для розмішування сухих будівельних сумішей; балончик з емаллю; пилку церкулярну; 2 ланцюги до бензопили; 1,5 л мінерального автомастила, всього майна на загальну суму 19 811 грн. 48 коп.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від захисника ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_14 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд, обвинувачуючи ОСОБА_10 , не прийняв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що він з метою помсти обмовив ОСОБА_10 у вчиненні ними за попередньою змовою між собою викрадення майна ОСОБА_13 .

Про даний факт він заявив в судовому засіданні суду першої інстанції, але суд належним чином не перевірив ці обставини та не прийняв їх до уваги. Захисник вказує, що ОСОБА_10 писав скарги на дії працівників міліції, але жодна скарга не була приєднана до матеріалів справи.

Також при допиті в якості свідка в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , останній не надавав свідчень, що у серпні 2015 року ОСОБА_10 пропонував йому придбати мотоблок та циркулярку, але суд поклав в основу вироку пояснення свідка ОСОБА_15 як такі, що підтверджують вказану обставину.

На переконання захисника, належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_10 у скоєнні крадіжки не добуто, а тому захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 закрити.

У своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що суд надав не правильну оцінку доказам у справі, не надав оцінку тому, що свідки на першому засіданні надають одні свідчення, на другому зовсім інші, не зазначив, чому бере до уваги одні свідчення, а інші відкидає, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив незаконний вирок.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що обвинувальний акт, відносно нього, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формування висунутого йому обвинувачення, адже в ньому викладені обставини крадіжки, які обгрунтовані поясненнями обвинуваченого ОСОБА_11 .

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_10 вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду та не відповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме, у зв`язку з незадоволенням судом клопотань про допит свідків, оскільки не були з`ясовані обставини про третю особу, яка вчинила злочин разом з ОСОБА_11 .

Також, обвинувачений ОСОБА_10 вказує на факт зупинення його судом під час його промови, як обвинуваченого, у судових дебатах, що є порушенням його права на захист.

За наведених підстав обвинувачений ОСОБА_10 вважає ухвалений відносно нього вирок таким, що належить до скасування з призначенням нового судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що він не згоден з вироком суду і вважає, що вирок винесений без урахування дійсних обставин справи, зокрема не враховано те, що він дійсно обмовив ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що останній витратив кошти від реалізованого майна на власний розсуд. При цьому суд, розцінив такі його пояснення, як невизнання ним вини у вчиненому та призначив відносно нього суворе покарання.

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_11 вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду та не відповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не з`ясовав обставини про третю особу, яка вчинила злочин разом з ним, а також те, що він не мав з ОСОБА_10 дружніх стосунків.

Також на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 надійшло заперечення від потерпілого ОСОБА_13 , суть якого зводиться до того, що вина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є повністю доведеною судом, оскільки підтверджується зібраними доказами по справі, які є логічними та узгодженими між собою.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_7 про заперечення апеляційних скарг, думку захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та пояснення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про підтримку апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд, піддавши аналізу досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, дійшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 та вірно кваліфікував їх дії за ст. 185 ч. 3 КК України.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_14 про непричетність ОСОБА_10 до викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , колегія суддів знаходить необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції належним чином перевірив і надав оцінку поясненням обвинувачених про те, що ОСОБА_10 не вчиняв викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , а лише обмовив себе сам і його обмовив ОСОБА_11 .

Вказані пояснення обвинувачених не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки вони суперечать поясненням потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколам слідчих експериментів з участю обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Твердження ОСОБА_10 , що зізнаючись у крадіжці майна під час досудового розслідування, він себе обмовив, оскільки працівники поліції пообіцяли у цій справі зробити його свідком.

Пояснення ОСОБА_10 про те, що він орієнтувався під час слідчого експерименту у господарстві ОСОБА_13 лише тому, що слідчий дав йому прочитати протокол допиту ОСОБА_11 , колегія суддів знаходить необґрунтованими, так як вони суперечить доказам, що були досліджені у судовому засіданні.

Судом було встановлено, що ОСОБА_11 був допитаний лише 24 жовтня 2016 року, (том 1 а. п. 174), у той час, як слідчий експеримент з участю ОСОБА_10 був проведений 17 травня 2016 року, тобто до допиту обвинуваченого ОСОБА_11 (том 2 а. п. 165 179).

Вказана обставина давала суду підстави для висновку про надуманість пояснень як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 , щодо обмови ОСОБА_11 . ОСОБА_10 у вчиненні ними спільного викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_10 , ще до пояснень ОСОБА_11 , у ході слідчого експерименту з його участю вказував про вчинення цієї крадіжки разом з ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що за наведеної обставини та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_10 вільно орієнтувався в оточуючій обстановці під час проведення слідчого експерименту з його участю у домогосподарстві потерпілого ОСОБА_13 , суд дійшов до обгрунтованого висновку, що ОСОБА_10 вчинив викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 .

Правильність такого висновку суду підтверджується поясненнями у судовому засіданні свідків.

Судом з пояснень свідка ОСОБА_15 було встановлено, що ОСОБА_10 ще до часу викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 пропонував ОСОБА_15 купити у нього мотоблок, що свідчить про підготовку ОСОБА_10 до реалізації майна, яке він заздалегідь планував викрасти.

З роздруківок телефонних дзвінків судом було встановлено, що ОСОБА_10 зі свого мобільного телефону, в момент вчинення крадіжки 16 серпня 2015 року, тричі телефонував ОСОБА_15 о 23 год. 16 хв. 47 сек., 23 год. 25 хв. 32 сек., 23 год. 33 хв. 18 сек. (том 2 а. п. 95) з приводу продажу ним мотоблоку.

Ця обставина знайшла своє підтвердження в поясненнях свідка ОСОБА_15 , який не заперечував того, що з приводу купівлі мотоблоку йому вночі 16 серпня 2015 року, йому декілька разів телефонував ОСОБА_10 .

Стосовно доводів захисника ОСОБА_14 щодо скарг обвинуваченого ОСОБА_10 про застосування відносно нього в ході досудового розслідування недозволених методів слідства, а саме, психологічного тиску та обіцянок працівників поліції зробити його свідком у справі, якщо він визнає себе винним, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вказані доводи були перевірені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Так, жодного разу зі скаргами на дії чи бездіяльність слідчого або інших працівників поліції ні ОСОБА_10 , ні його захисник, до прокурора, а також до слідчого судді не зверталися. Про здійснення на нього тиску ОСОБА_10 заявив під час судового розгляду лише після зміни йому запобіжного заходу, при цьому, ні в ході судового розгляду, ні в ході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_10 не виявив бажання скласти відповідну заяву про вчинений відносно нього злочин працівниками поліції під час проведення досудового слідства.

Вказані обставини дають підстави для висновку про надуманість таких мотивів апеляційної скарги, які здійснюються з метою створення обставин для спростування такого доказу, що підтверджує винуватість ОСОБА_10 у вчиненому, як слідчий експеримент з участю ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_10 відтворив обстановку та обставин події викрадення ним разом з ОСОБА_11 майна потерпілого ОСОБА_13 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність пояснень обвинуваченого ОСОБА_11 , щодо того, що він обмовив ОСОБА_10 із за того, що був незадоволений діями ОСОБА_10 , оскільки той витратив сам всі кошти від проданого майна ОСОБА_13 .

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_11 з серпня 2015 року і до 6 вересня 2016 року, коли був опитаний ОСОБА_10 стосовно вчиненого викрадення майна, весь час перебував на волі, як і ОСОБА_10 .

Знаючи, що ОСОБА_10 продав викрадені речі, а кошти привласнив собі, перебуваючи разом з ОСОБА_10 на волі, маючи реальну можливість вільно спілкуватись, ОСОБА_11 мав реальну можливість з`ясувати у ОСОБА_10 обставини реалізації майна та вимагати від ОСОБА_10 повернення коштів, отриманих від продажу майна, але ніяких дій в цьому напрямку ОСОБА_11 не вчиняв.

Суд першої інстанції правильно також зробив висновок, що у свою чергу, за наведених обставин, ОСОБА_10 також мав можливість з`ясувати у ОСОБА_11 , чому той його обмовляє у вчиненні викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , але теж цього не зробив.

За таких обставин колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , щодо обмови ним ОСОБА_10 і, приходить до висновку про те, що такі твердження ОСОБА_11 є не обґрунтованими, оскільки спростовуються доказами по справі, і є такими, що спрямовані на забезпечення захисту ОСОБА_10 .

Колегія суддів знаходить безпідставними мотиви апеляційних скарг про те, що суд не усунув протиріччя у поясненнях свідків у справі, оскільки свідки двічі давали пояснення у ході судового розгляду щодо одних і тих же обставин реалізації ОСОБА_10 викраденого майна.

Так, перевірка звукозапису судового розгляду, а саме, свідчень усіх свідків, дає підстави для висновку, що суттєвих розбіжностей, які б давали підстави вважати, що їх покази є неправдивими і такими, що змінюють фактичні обставини справи і доведеність вини обвинувачених, немає, оскільки пояснення свідків є чіткими, послідовними, оскільки доповнюють одне одного.

Доводи обвинувачених викладені в доповненнях до апеляційних скарг про участь у вчиненні злочину третьої особи разом з ОСОБА_11 , є такими, що не знайшли свого підтвердження, та розцінюються апеляційним судом, як одним із способів уникнути кримінальної відповідальності ОСОБА_10 .

Що стосується доводів ОСОБА_10 про те, що суд його зупинив при промові в судових дебатах, то колегія суддів вважає їх надуманими і такими, що не відповідають дійсності, адже при перевірці звукозапису вбачається, що суд лише попросив ОСОБА_10 повернути мікрофон ближче до себе і роз`яснив ОСОБА_10 , що таке судові дебати, надавши у судових дебатах слово обвинуваченому ОСОБА_10 у повному обсязі.

Крім цього, твердження ОСОБА_10 про те, що сторону захисту не ознайомили, в порядку ст. 290 КПК України, з речовими доказами, є необґрунтованими. Всі процесуальні документи, на підставі яких були зібрані докази, знаходяться у матеріалах провадження та були відкриті сторонам провадження у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, при закінченні досудового слідства, а тому при заявлені відповідного клопотання могли бути надані для ознайомлення.

За наведених обставин не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_10 про порушення судом його права на захист.

Призначаючи міру покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, особи обвинувачених, та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Судом було встановлено, що ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню доньку і те, що його співмешканка перебуває у стані вагітності, в той же час ОСОБА_10 має судимості за умисні злочини, новий умисний злочин вчинив у період іспитового строку за попереднім вироком за яким він засуджений за вчинення умисного злочину, що є рецидивом злочинів.

Відносно ОСОБА_11 судом було встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_11 характеризуються задовільно, визнає свою вину у вчиненому, на утриманні має неповнолітнього сина.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання, і призначив покарання у відповідності з вимогами ст. ст. 50; 65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у виді позбавлення волі відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

За наведених обставин, знаходячи вирок суду законним, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог.

Так як відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то у відповідності з ст. ст. 5; 72 ч. 5 КК України, в редакції, що діяла до 20 червня 2017 року включно, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, починаючи з часу їх затримання по 20 червня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Білопільського районного суду Сумської області, від 6 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без задоволення.

У відповідності з ст. ст. 5; 72 ч. 5 КК України ( в редакції, що діяла до 20 червня 2017 року ), засудженому ОСОБА_10 зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 6 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

У відповідності з ст. ст. 5; 72 ч. 5 КК України ( в редакції, що діяла до 20 червня 2017 року ), засудженому ОСОБА_20 зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в той же строк з дня вручення їм її копії.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4