Справа № 462/3052/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«01» серпня 2017 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , з участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу керівника Львівського відділення ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання до вчинення дій,

у с т а н о в и в:

у липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання до вчинення дій.

В обгрунтування скарги зіслався на те, що 21 квітня 2017 року ним було подано у Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України суддею Кам`янка Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_4

24 квітня 2017 року черговий інспектор Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області повідомив його, що згадане повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

26 квітня 2017 року ним до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова подано скаргу на бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області у зв`язку з невнесенням ним відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене суддею ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 12 травня 2017 року слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 відмовив у задоволенні його скарги.

06 липня 2017 року ним до слідчого Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення суддями Кам`янка Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_4 та Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 . Однак, слідчий не вніс дані повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочав досудове розслідування.

Вважає такі дії слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області бездіяльністю та грубим порушенням вимог КПК України, зокрема, ч.1 та ч. 4 ст. 214 цього Кодексу.

Просить постановити ухвалу, якою зобов`язати слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, яке вказано у його повідомленнях від 21 квітня 2017 року та від 06 липня 2017 року та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, зіславшись на викладені в ній обставини.

Слідчий Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення заявника скарги ОСОБА_3 , з`ясувавши обставини справи, вважаю, що скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В ході розгляду скарги встановлено, що 21 квітня 2017 року заявником ОСОБА_3 до чергової частини Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України суддею Кам`янка Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_4

24 квітня 2017 року черговий інспектор Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області повідомив заявника скарги ОСОБА_3 , що згадане повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

26 квітня 2017 року ОСОБА_6 до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова подано скаргу на бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області у зв`язку з невнесенням ним відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене суддею ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 12 травня 2017 року слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 відмовив у задоволенні його скарги.

06 липня 2017 року ОСОБА_3 до слідчого Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення суддями Кам`янка Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_4 та Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 . Однак, слідчий не вніс дані повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочав досудове розслідування.

Відповідно до приписів ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно з приписами ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Системний аналіз норм чинного кримінального процесуального законодавства дає підстави вважати про те, що підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть слугувати не будь-які заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, у яких зазначені фактичні обставини, що можуть свідчити про вчинення саме кримінального правопорушення та які вказують на наявність ознак злочину.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необгрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

У висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, від 01 липня 2013 року зазначено, що положеннями ч.2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р., Рекомендації № (94) 12 Комітетів міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. №19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом». Відповідно до положення ч.1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч.2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Судді, незважаючи на гарантії недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК визнаються злочинами, притягуються до відповідальності й несуть передбачене законом покарання.

В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми законодавства вважаю, що наведені ОСОБА_3 у своїх повідомленнях від 21 квітня 2017 року та від 06 липня 2017 факти не містять обставин, які можуть свідчити про скоєння суддею Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 та суддею Кам`янка Бузького районного суду м. Львова ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а викликані його незгодою з прийнятими цими суддями рішеннями.

З огляду на це, дії слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі вищевказаних повідомлень є правомірними, такими, що не суперечать вимогам ст. ст. 2, 214 КПК України, а тому вважаю, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України,

у х в а л и в:

у задоволенні скарги керівника Львівського відділення ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1