Справа № 367/3657/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/959/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 22.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
22 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, громадянина України, маючого повну вищу освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 07.08.2013 року Ірпінським міським судом Київської області за ч 2 ст.309, ч.2 ст.307, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 05.11.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області умовно-достроково, із не відбутою частиною покарання 1 рік 14 днів, -

визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з дня його затримання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за ч.2 ст.309, ч 2 ст.307 КК України, на шлях виправлення не став, та 03.05.2017 року, приблизно о 09 год. 00 хв., повторно, незаконно, знаходячись на узбіччі дороги вулиці Полтавська у м. Ірпені Київської області, виявив на землі одноразовий пластмасовий медичний шприц об`ємом 2,5 мл, заповнений особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим до позначки 1,5 мл масою у перерахунку на суху речовину 0,108 г. Впевнившись, що в шприці міститься особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, помістив його до лівої внутрішньої кишені власної куртки з метою власного вживання без мети збуту і, зберігаючи його при собі, пішов по вул. Полтавській, де поблизу будинку №19 його було зупинено працівниками Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області, яким він добровільно видав придбаний ним наркотичний засіб.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ст. 307 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить призначити більш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Свої вимоги мотивує тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що він визнав свою вину у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, зробив належні для себе висновки, на даний час проходить лікування, оскільки бажає позбавитись від наркотичної залежності та стати гідним членом суспільства, вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок суду правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції врахував визнання своєї вини та щире каяття в скоєнні злочину.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , міський суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно із ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, але вчинив кримінальне правопорушення, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення більш м`якого покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, є такими, що не ґрунтуються на законі.

Таким чином доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними.

Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:
Судді :