Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою Дніпровський районний суд м. Києва повернув прокурору обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0001164 від 29 листопада 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, для усунення недоліків та виконання вимог кримінального процесуального кодексу України.

Цією ж ухвалою суд відхилив клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу її підзахисному з тримання під вартою на особисте зобов`язання та задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на два місяці до 24 березня 2017 року включно.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дослівно: «в обвинувальному акті, як при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, так і при формулюванні обвинувачення, при зазначенні події злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, часу, місця, способу їх вчинення, наявні суперечності та неконкретність пред`явленого обвинувачення, так як, обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення ОСОБА_7 з чітким формулюванням обставин, які б відповідали зазначеній правовій кваліфікації закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, зі змісту обвинувального акту вбачається, що у сформульованому ОСОБА_7 обвинуваченні не зазначено конкретну кількість ударів, завданих потерпілому, куди саме завдавались такі удари потерпілому, в тому числі, чим саме були завдані удари потерпілому після відкритого заволодіння його майном та відсутній виклад обставин в цій частині, які прокурор вважає встановленими як такі, що вказують на наявність в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та на підставі яких в подальшому визначалась правова кваліфікація даного кримінального правопорушення.».

Також в ухвалі суду звертається увага на те, що при формулюванні обвинувачення та правовій кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, органом досудового розслідування вказано таку кваліфікуючу ознаку, як застосування насильства до потерпілого, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, разом з тим відсутній виклад обставин, які б свідчили, що таке насильство було одночасно небезпечним як для здоров`я потерпілого, так і для його життя.

Вищезазначені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення, на думку суду, свідчить про те, що органом досудового розслідування не в повній мірі визначено коло обставин, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та впливають на визначення правової кваліфікації даного кримінального правопорушення, що перешкоджає призначенню судового розгляду та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України.

Крім цього, вказуючи на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, суд першої інстанції зазначає про те, що в ньому містяться не повні відомості про окремі процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування, зокрема про склад групи слідчих та групи прокурорів, а також відсутні посилання на процесуальні рішення, ухвалені під час досудового розслідування слідчими суддями, із зазначенням відповідних реквізитів судового рішення.

Також до обвинувального акту не долучено витяг з кримінального провадження № 0001164 із зазначенням групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_9 , який проводив досудове розслідування та прокурора ОСОБА_8 , який здійснював процесуальне керівництво.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0001164 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої скарги прокурор посилається на те що, дана ухвала є незаконною, не обґрунтованою, винесеною з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, як вважає прокурор, висновки суду є помилковими, оскільки в обвинувальному акті чітко зазначені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Зважаючи на це, суд безпідставно прийняв рішення про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки порушень вимог ч. 2 ст. 291 КПК України при складанні та затвердженні обвинувального акту допущено не було.

Крім того, як вважає прокурор в доданих до обвинувального акту матеріалах містяться всі необхідні документи, а саме розписки обвинуваченого та його захисника про отримання копії обвинувального акта та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, а захисник, крім того, заявила письмове клопотання, підтримане обвинуваченим, про зміну останньому запобіжного заходу; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, лише у разі якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Частиною другою цієї ж норми КПК України передбачено, які відомості повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими даними, в ньому повинні міститися: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК).
Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001164 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який було направлено до Дніпровського районного суду м. Києва, зазначений документ містить в собі всі необхідні відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення, а тому суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для прийняття рішення про його повернення прокурору через невідповідність обвинувального акта вимогам закону.

Обставини, на які суд першої інстанції послався у своїй ухвалі про повернення обвинувального акту прокурору, а саме на наявність суперечностей та неконкретності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, з чітким формулюванням обставин, які б відповідали правовій кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, свідчать про те, що суд вийшов за межі тих питань, які, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, є предметом підготовчого судового засідання, оскільки безпідставно вдався до оцінки викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та його відповідності правовій кваліфікації дій обвинуваченого.
Більш того, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що зазначені ним суперечності та неконкретність формулювання перешкоджає призначенню судового розгляду та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду, оскільки в ч. 1 ст. 337 КПК України чітко зазначено про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
До числа таких випадків, ч. 2 вказаної вище статті відносить зокрема можливість прокурора, під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитися від підтримання державного обвинувачення, а суд, відповідно до ч. 3 цієї статті, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У зв`язку з цим, на стадії підготовчого провадження, суд першої інстанції повинен перевіряти зміст обвинувального акту лише на предмет його відповідності вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, а не вдаватись до оцінки тих обставин, які є предметом судового розгляду, межі якого визначаються в порядку, передбаченому ст. 337 цього Кодексу.
Що стосується інших обставин, на які суд першої інстанції послався у своїй ухвалі про повернення обвинувального акта прокурору, зокрема недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування та не долучення до обвинувального акту витягу із ЄРДР щодо групи слідчих та прокурорів, то вони не тільки не можуть визнані достатніми підставами для повернення обвинувального акту прокурору, а й в переважній більшості взагалі є безпідставними, оскільки про групу слідчих, які здійснювали досудове розслідування та прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні прямо зазначено в обвинувальному акті, а надання суду інших документів до початку судового розгляду, в тому числі витягу з ЄРДР, забороняється, про що прямо зазначено в останньому абзаці ч. 4 ст. 291 КПК України.
За таких обставин, ухвала підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акта прокурору не може бути визнана законною та обґрунтованою.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001164 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,підлягає скасуванню, оскільки її постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а за матеріалами зазначеного кримінального провадження необхідно призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Під час апеляційного розгляду захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 було заявлено письмове клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , який, на думку сторони захисту, було безпідставно продовжено судом першої інстанції під час проведення підготовчого судового засідання.

Вивчивши зазначене клопотання, колегія суддів вважає що воно не підлягає розгляду, оскільки це питання не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору.
Прийняте судом першої інстанції, за результатами підготовчого судового засідання, рішення щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 314, 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, а тому клопотання про скасування цього рішення, незалежно від наведеного обґрунтування, не може служити підставою для ухвалення будь-якого рішення, в частині запобіжного заходу, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення обвинувального акта прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 задовольнити.

Ухвалу підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, відповідно до якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001164 від 29 листопада 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК Україниповернуто прокурору скасувати та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/889/2017

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК Украни

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1