Справа № 752/689/17
Провадження № 1-кп/752/386/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.02.2017 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тбілісі Республіки Грузії, громадянина Республіки Грузії, освіта вища, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, 2009 року народження, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2016 року за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 1 700 грн., сплаченого 15.11.2016 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 14.11.2016 року приблизно о 10 год. 40 хв., перебуваючи в салоні громадського транспорту, а саме маршрутного таксі, яке рухалось згідно заданого маршруту №205 від зупинки громадського транспорту «вулиця Крутогірна» в напрямку зупинки громадського транспорту «Кіровоградська» в місті Києві, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, витягнув з сумки раніше незнайомої йому ОСОБА_6 належне їй майно, а саме мобільний телефон «Samsung Duos GT 6182», вартістю 1 200 грн., сім-картку «Київстар НОМЕР_1 », вартістю 25 грн., сім-картку «МТС НОМЕР_2 », вартістю 10 грн., а всього майна на суму 1 235 грн., після чого на зупинці громадського транспорту "Кіровоградська", розташованої поблизу будинку №119 проспекту Лобановського в місті Києві намагався залишити місце вчинення злочину, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий пасажирами вказаного маршрутного таксі.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, однак давати суду покази відмовився.

Щиро розкаявся у вчиненому.
Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою сторін судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
В зв`язку з викладеним суд обмежив дослідження фактичних обставин справи дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та надійшов до висновку про те, що дії ОСОБА_5 за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України кваліфіковані органом досудового розслідування правильно як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно, але не доведена до кінця з причин, що не залежали від його волі.
При обранні покарання ОСОБА_5 суд враховує:
- ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії злочинів середньої тяжкості, а також причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця;
- особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2009 року народження, працевлаштований неофіційно, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за злочин проти власності.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, є його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України з урахуванням вимог ст. 68 КК України у виді обмеження волі, із застосуванням правил ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не застосовувати, оскільки відповідне клопотання від представника публічного обвинувачення не надходило, запобіжний захід - особисте зобов`язання, застосований відносно нього ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, свою дію втратив, незважаючи на те, що в ухвалі слідчого судді строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 у зв`язку із застосуванням відносно нього особистого зобов`язання, не визначений, оскільки згідно вимог ст. 194 ч. 6 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання - 1 (один) рік обмеження волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.
Речові докази: мобільний телефон «Samsung Duos GT 6182», сім-картку «Київстар НОМЕР_1 », сім-картку «МТС НОМЕР_2 », які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити їй же за належністю.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1