УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна - ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 004640 від 23.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
27 грудня 2016 року слідчий СВ ВП № 2 Шевченківського УПГУНП в м.Києві звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 004640 від 23.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання обґрунтовано тим, що влітку 2014 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Щусєва 4, передав у користування власний автомобіль, «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 в свою чергу отримав його у користування. В подальшому з січня місяця 2015 року ОСОБА_7 почав уникати зустрічі з ОСОБА_6 , на його телефонні дзвінки не відповідав та автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , не повернув, чим завдав останньому матеріальний збиток на суму 180 000 гривень.
Слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування було встановлено, що на початку квітня 2015 року у м. Дніпропетровськ, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 побачив автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , з об`явою на ньому щодо його продажу. На вказаній об`яві було указано номер мобільного телефону НОМЕР_3 , на який ОСОБА_5 зателефонував і в бесіді з невідомою йому раніше особою домовився про зустріч біля вказаного автомобіля. Через деякий час до автомобіля підійшов ОСОБА_7 та під час спілкування з ОСОБА_5 запропонував йому придбати автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 за 8200 доларів США. В свою чергу ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 продати йому вказаний автомобіль за 6000 доларів США та віддати йому власний автомобіль ВАЗ-2106 бежевого кольору, яким він користувався по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу і номерних знаків не пам`ятає. На пропозицію ОСОБА_5 . ОСОБА_7 погодився та запропонував йому придбати автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 у нього за довіреністю від власника, ОСОБА_6 . На пропозицію ОСОБА_7 , ОСОБА_5 не погодився та повідомив, що придбає даний автомобіль виключно у власника з обов`язковим зняттям його з обліку.
Так, 20 квітня 2015 року ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що 21 квітня 2015 року він з власником автомобіля «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме ОСОБА_6 буде у м. Кривий Ріг, куди він зможе приїхати та придбати вказаний автомобіль за 6000 доларів США з переданням йому автомобіля ВАЗ-2106 бежевого кольору, яким він користується по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу. На пропозицію ОСОБА_7 . ОСОБА_5 погодився та 21 квітня 2015 року приїхав у м. Кривий Ріг, а саме на вул. Конституційну 7, де знаходиться Центр ДАІ-1213. Перебуваючи за вказаною адресою 21 квітня 2015 року автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , було знято з обліку та оформлено на ОСОБА_5 , який в свою чергу передав власнику автомобіля грошові кошти у сумі 6000 доларів США та автомобіль ВАЗ-2106, яким користувався по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу. В цей же день, ОСОБА_5 у Центрі ДАІ-1213, автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору зареєстрував на власне ім`я та отримав нові державні номерні знаки, а саме: НОМЕР_4 .
В подальшому, 21 квітня 2015 року ОСОБА_6 перебуваючи у Шевченківському РУ ГУ МВС України в м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Герцена 9, звернувся з заявою щодо заволодіння ОСОБА_7 його автомобілем «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ., відомості по якій було внесено до ЄРДР.
Так як автомобіль «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , після написання заяви ОСОБА_6 перебував у розшуку, 25 квітня 2015 року на 152 кілометрі траси Знаменка-Луганськ-Узварене, його було виявлено та вилучено у ОСОБА_5 , у зв`язку з чим слідчий просить задовольнити клопотання.
В судовому засіданні слідчий клопотання про арешт майна підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник володільця майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні з приводу клопотння заперечив та просив відовити у його задоволенні.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого та представника володільця майна, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що власником автомобіля «MERCEDES BENZ SPRINTER» 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , який не є підозрюваним чи обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0004640 від 23.04.2015 року, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України не повідомлено жодну особу. Правовідносини, які склались між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 носять цивільно-правовий характер.

При цьому, як вбачається зі змісту клопотання слідчим належним чином не обгрунтовано правових підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0004640 від 23.04.2015 року, - відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1