Справа № 161/3017/17 Провадження №11-кп/773/300/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000076 від 28.01.2017 та №0000096 від 08.02.2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, розлучений, не працює, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2011 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, 23 січня 2015 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, -

засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, розлучений, не працює, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2007 року за ч.2 ст.121, ст.71 КК України до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, 29 серпня 2014 року на підставі ухвали Володимирецького районого суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 11 днів,
засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі статей 75, 76 КК України постановлено звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, якщо кожен з них протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на них обов`язки, а саме: не виїжджатимуть за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомлятимуть уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтимуться для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжні заходи застосовані відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередні - у вигляді домашнього арешту.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні злочину за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , на початку січня 2017 року шляхом розбиття скла вікна проникли до будівлі господарського призначення, що по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали газовий балон, ємністю 50 л., вартістю 430 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_8 24 січня 2017 року близько 18 год. 30 хв., шляхом зняття металевого цвяха, яким зачинялись вхідні двері гаража, розташованого на території домогосподарства, що по АДРЕСА_2 , проник в середину приміщення гаража, звідки повторно таємно викрав бензинову пилку марки "ФОРЕСТА", вартістю 1698 грн. 75 коп. та електричну болгарку марки "КРАФТ", вартістю 378 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2076 грн. 75 коп..

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання особам обвинувачених та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити їм покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі кожному, без звільнення їх від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Посилається на те, що обвинувачені вчинили злочин, який відноситься до категорії тяжких. ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних корисливих злочинів, за які відбував покарання у місцях позбавлення волі. Він на шлях виправлення не став, суспільно корисною діяльністю не займається, згідно характеристики сільської ради зловживає алкогольними напоями та схильний до скоєння правопорушень. ОСОБА_8 також негативно характеризується, офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Також не відповідають дійсності висновки суду про те, що обвинувачені добровільно відшкодували завдані збитки, оскільки майно потерпілим було повернуто органом досудового розслідування ще до того як були встановлені особи, які вчинили злочин.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримувала апеляційну скаргу і просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які заперечили апеляцію і просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, потерпілу, яка поклалася на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України, докази не досліджувалися.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у зв`язку із повним визнанням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, судовий розгляд провадження судом першої інстанції відбувся без дослідження доказів щодо фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, які ніким не оспорювалися. Учасникам судового розгляду роз`яснено зміст ч.3 ст.349 КПК України і наслідки її застосування.

Із урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Діям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про їх особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щиро розкаялись у скоєному, активно сприяли розкриттю злочину та добровільно відшкодували завдані збитки, що є обставинами, які пом`якшують їх покарання.
Обвинувачені мають постійне місце місця проживання, на обліках у наркологічному чи психіатричному диспансерах не перебувають, є особами немолодого віку, неофіційно працюють, отримуючи дохід від тимчасових заробітків по господарствах у людей. Також враховано судом і відсутність тяжких наслідків від вчиненого. Крім того, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 у зв`язку з повним відшкодуванням їм шкоди просили суд суворо не карати обвинувачених, звільнивши їх від відбування покарання з випробуванням, оскільки обвинувачені попросили вибачення у них.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто м`яким.

З урахуванням тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, даних про їх особу, а також позиції обох потерпілих, які просили суворо не карати обвинувачених, суд обґрунтовано дійшов висновку і про можливість звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України та покладення на них обов`язків в межах максимального трьохрічного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за їх поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.

А тому підстав для скасування вироку та ухвалення нового з призначенням обом обвинуваченим більш суворого покарання, без звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_16 без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:
Судді: