справа № 732/865/16-к
провадження № 1-кп/732/17/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня кримінальне провадження по обвинуваченню :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Рудня Щорського району Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого кочегаром ТОВ «Віанна Груп», раніше не судимого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
05 лютого 2016 року, близько 9 години 50 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вулиці Шевченка у м. Городня, в районі розташування житлового будинку № 35 В, у напрямку виїзду з міста, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, а саме наявність заокруглення дороги і стан дорожнього покриття, яке було вкрите ожеледдю, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, що призвело до наїзду автомобілем на велосипедиста ОСОБА_4 , яка рухалася у зустрічному напрямку.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3 ( для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний : бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі ); пункту 12.1 ( під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним ) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніо - скелетної травми, що включає : відкриту черепно мозкову травму, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, перелом виличної кістки справа, забій лівої скроневої долі головного мозку, забійно - рвану рану правої тім`яно скроневої області, відкритий багатоуламковий перелом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків, які згідно висновку судово медичної експертизи № 29 від 20.03.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог підпункту «б» пункту 2,3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у скоєному щиро кається. Пред`явлений прокурором, який є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» цивільний позов про стягнення з нього витрачених лікувальним закладом на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 коштів в сумі 7489,71 грн. визнав у повному обсязі та не заперечував з приводу його задоволення. При цьому вказав, що він згоден з визначеною в позові сумою витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, суму витрат в розмірі 7489,71 грн. він не оспорює та зобов`язується її відшкодувати. Показав, що 05 лютого 2016 року, близько 9 години 50 хвилин, він керував автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Шевченка в м. Городня від центру міста у напрямку виїзду з міста. На колесах його автомобіля була встановлена зимова шипована гума. Підтверджує, що на проїзній частині була ожеледь, він рухався зі швидкістю близько 50 км/год., погодні умови та стан дорожнього покриття, як він вважає, дозволяли йому рухатись на автомобілі з такою швидкістю. Доїжджаючи на автомобілі до магазину «Зарічний», що по вул. Шевченка за мостом, та порівнявшись з цим магазином, він помітив попереду велосипедиста, який виїжджав з провулку з правої сторони по ходу руху його автомобіля. Відстань між його автомобілем та велосипедистом на той момент, коли він його побачив, складала десь близько 20 метрів. Виїхавши з провулку, велосипедист перетнула смугу по якій він рухався та вперлась в край узбіччя з лівої сторони. Вирулюючи велосипедист знову виїхала на проїзну частину і коли вже переднє колесо велосипеда опинилось на смузі його руху він став екстренно гальмувати з метою зупинки. Оскільки під колесами автомобіля була ожеледь, автомобіль понесло на смугу зустрічного руху, а потім на ліве узбіччя. Він сподівався на те, що вони розминуться з велосипедистом, але крутячи кермом велосипеда жінка стала падати і вдарилась об передню праву арку його автомобіля, оскільки його машина вже знаходилась на смузі зустрічного руху. Під час падіння велосипедиста його автомобіль ще рухався, він відчув удар і потім його автомобіль зупинився. Чим саме сконтактувала велосипедист з його автомобілем він не знає. Підтверджує, що на схемі дорожньо-транспортної пригоди місце контакту позначено там, де було виявлено кров і це відповідає місцю контакту. Вказує на те, що його автомобіль стало заносити після того як він застосував екстренне гальмування. При цьому працівники поліції не зафіксували сліди гальмівного шляху. Стверджує, що його автомобіль заїхав на 30 см. на смугу зустрічного руху, коли відбулось зіткнення. При цьому він не збивав велосипедиста, а вона сама впала і падаючи вдарилась об його автомобіль. Це підтверджує і той факт, що після дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень на велосипеді виявлено не було. Після зупинки автомобіля, він вибіг і побачив потерпілу ОСОБА_4 , яка лежала на проїзній частині та була без свідомості. Він став кликати на допомогу та просив викликати швидку. До тями потерпіла прийшла після того як їй дали понюхати нашатирний спирт, з видимих пошкоджень у потерпілої він побачив кров на голові та гематому. Після приїзду швидкої він допомагав покласти потерпілу на ноші та завантажити її в швидку. Поки приїхали працівники поліції велосипед вже відкотили додому до потерпілої. Після цього він допомагав працівникам поліції оформлювати місце дорожньо-транспортної пригоди. Свою вину визнає в тому, що його автомобіль винесло на смугу зустрічного руху, а також його вина в тому, що постраждала людина. Вказує на те, що все було саме так як він розповідає, а не так як зазначено в обвинувальному акті. Після дорожньо-транспортної пригоди він хотів провідати потерпілу в лікарні, але діти сказали, що не треба нервувати їх матір, він послухався і не поїхав. Після виписки з лікарні він спілкувався з потерпілої, попросив у неї вибачення і вона вибачила йому. Також він відшкодував завдану потерпілій шкоду і на даний час ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Підтримує позицію представника потерпілої ОСОБА_5 та з огляду на заяву ОСОБА_4 від 02.06.2017 року просить залишити без розгляду цивільний позов останньої в частині стягнення з нього завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 145000 грн., оскільки завдану потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду він повністю відшкодував, ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру до нього не має та відмовляється від заявлених до нього позовних вимог. Просить суд не призначати йому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами, дати йому можливість працювати і заробляти гроші на утримання дружини та двох малолітніх дітей.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що зранку 05.02.2016 року до неї прийшла донька з внуками. Вони поспілкувались і вона вирішила поїхати в місто на

базар та придбати продуктів для внуків. Близько 10 години, вона вийшла з провулку, тримаючи велосипед в руках. Знаходячись в кінці провулку, вона подивилась вправо та вліво, сіла та поїхала. Їхала вона по своїй смузі руху та проїжджаючи магазин «Зарічний» побачила як в її бік на великій швидкості наближався автомобіль. Відстань між нею та автомобілем на той момент становила десь 30-50 метрів. Заперечує зигзагоподібну траєкторію її руху та наполягає на тому, що вона рухалась на велосипеді прямо та по своїй смузі руху. Як тільки вона побачила автомобіль, то зрозуміла, що він її зіб`є, якщо вона нічого не зробить. Автомобіль вже рухався по її смузі руху, вона хотіла повернути на узбіччя та зупинитись і для цього стала гальмувати, хоча вона й так не їхала швидко. Було слизько, вона стала падати і вже як її вдарила машина вона не пам`ятає. Піднятись вона вже не змогла, оскільки втратила свідомість і більше нічого не пам`ятає. Обвинувачений з`явився вже після того як розпочався суд, до цього ОСОБА_6 до неї не приїздив та в лікарні не відвідував. Підтверджує той факт, що обвинувачений дійсно привозив їй гроші і вона писала розписки. Також підтверджує, що вона отримувала поштою грошові перекази. Пред`явлений нею цивільний позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити. Вказала, що після дорожньо-транспортної пригоди вона два тижні пролежала в неврологічному відділенні Чернігівської обласної лікарні і що з нею відбувалось протягом цього часу вона не пам`ятає. Потім їй прооперували руку і вставили пластину, яка залишиться в її руці на все життя. Все це їй було неприємно, їй і зараз неприємно все це згадувати. Зараз вона теж себе погано почуває. На лікування її сім`я витратила близько 57000 грн.. Після дорожньо-транспортної пригоди вона не може фізично навантажувати себе, не може нагинати голову, у неї безсоння. Вона постійно плаче через те, що не може допомагати дітям та онукам. Працювати вона не може, оскільки через травму у неї стаються запаморочення, слабкість. Вона постійно нервується та стає неврівноваженою. Через травму голови у неї постійні головні болі, вона не може готувати їжу, оскільки не пам`ятає як це робити, не може спілкуватись з чоловіком, оскільки забуває слова. Також вона не пам`ятає імен друзів і знайомих. За весь час обвинувачений їй відшкодував лише 12500 грн.. Зазначає, що її син звертався до відділення ПАТ «НАСК «Оранта» в м. Городня з приводу отримання нею страхового відшкодування, але йому там сказали, що поки не буде рішення суду, яким обвинуваченого буде визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, вона ніякого страхового відшкодування не отримає.

Після допиту в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 в наступне судове засідання, яке відбувалось 02.06.2017 року, не з`явилась, натомість надала до суду письмову заяву від 02.06.2017 року в якій зазначила, що вона отримала від ОСОБА_6 кошти в рахунок погашення моральної шкоди, заподіяної їй злочинними діями. З врахування майбутнього відшкодування СК «Оранта» їй моральної шкоди в сумі 5000 грн., вважає, що моральна шкода їй погашена повністю. З огляду на це, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 вона не має та мати не буде, але має претензій до СК «Оранта». У зв`язку з відшкодуванням їй шкоди ОСОБА_6 від позовних вимог до нього відмовляється, наслідки відмови від позову їй роз`яснені та зрозумілі. Позовні вимоги до СК «Оранта» підтримує повністю, просить їх задовольнити. Просить ОСОБА_6 суворо не карати, волі не позбавляти, оскільки вона його вибачила. Також просить не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами ( т. 2 а.к.п. 173 ).

Представник потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив позицію потерпілої ОСОБА_4 , викладену нею в поданій до суду письмовій заяві від 02.06.2017 року, та вказав, що ця позиція потерпілої відповідає її внутрішній волі. З огляду на це, просить суд залишити без розгляду пред`явлений ОСОБА_4 цивільний позов в частині заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_6 , оскільки потерпіла відмовляється від заявлених нею позовних вимог до обвинуваченого, так як останній у повному обсязі відшкодував їй завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду. Натомість вказує на те, що пред`явлений потерпілою цивільний позов в частині позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, ОСОБА_4 підтримує у повному обсязі та просить суд позов в цій частині задовольнити. Посилається на той факт, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», а також те, що відповідний позов пред`явлено до страхової компанії ще рік назад і відповідачу було відомо про наявність претензій ОСОБА_4 і відповідно у ПАТ «НАСК «Оранта» було достатньо часу для узгодження з потерпілою всіх питань та виплати страхового відшкодування, а тому вважає необґрунтованими заперечення ПАТ «НАСК «Оранта» та просить задовольнити вимоги потерпілої ОСОБА_4 і стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» моральну шкоду в розмірі 5000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 16373 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн..

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показала, що потерпіла ОСОБА_4 являється її рідною матір`ю. Зранку 05.02.2016 року вона приїхала до матері і десь

о 9 годині її матір вирішила з`їздити на базар. О 9 годині 40 хвилин ОСОБА_4 взяла велосипед і пішки пішла в кінець провулку і вже там мала сісти і поїхати. Вона це підтверджує, оскільки це бачила, так як проводжала матір і стояла біля хвіртки. Вона зайшла в дім і десь через 10 хвилин прийшов сусід і сказав, що матір збила машина і її забрала швидка. З лікарні матір повезли на Чернігів, вона втратила багато крові і потім лікар сказав, що якби ще трохи і вона б померла. Матір вона не бачила десь близько місяця. ОСОБА_4 доставили в лікарню без свідомості і до тями вона прийшла наступного дня. У неї був больовий шок і спочатку їй взагалі не казали, що з нею трапилось, вона була на ліках і казала, що у неї болить голова і рука. В Чернігівській обласній лікарні мати перебувала з 05.02.2016 року і до моменту виписки 04.03.2016 року. Спочатку ОСОБА_4 перебувала в неврологічному відділенні, а потім її перевели в травматологічне відділення. Обвинувачений з`явився десь через годину після аварії, казав, що не хотів, так сталось і він не винен. Вони обмінялись телефонами, ОСОБА_6 сказав збирати чеки за лікування та обіцяв оплатити вартість лікування матері. Десь через тиждень обвинувачений зателефонував, спитав як матір, хотів її провідати в лікарні, але мати нікого не впізнавала і не пам`ятала, а тому вона була проти того, щоб він їхав. Після цього обвинувачений більше не телефонував, матеріальної допомоги не надавав. Щодо велосипеда матері, то його після дорожньо-транспортної пригоди додому до матері привів сусід і на велосипеді не було ніяких механічних пошкоджень. Після дорожньо-транспортної пригоди, коли до матері стала повертатись пам`ять, вони питала навіщо її вдарила машина. Щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 казала, що пам`ятає як їй назустріч на великій швидкості виїхала машина і вдарила її. Щодо отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травм, то у матері було діагностовано травму голови ( тріщина в черепі, гематома ) та подвійний перелом руки зі зміщенням. Після виписки матір постійно на ліках, скаржиться на головні болі, не пам`ятає слів, дат, адрес. У матері нервові зриви, вона не хоче жити, оскільки каліка, постійно п`є заспокійливе. На даний час матері встановлена 3 група інвалідності. Щодо обвинуваченого, то вона не чула щоб він пропонував допомогу, в тому числі матеріальну. Син потерпілої шукав обвинуваченого, щоб запропонувати йому оплатити вартість лікування, витрати на лікування склали більше 60000 грн.. Офіційно ж на лікування за чеками пішло більше 20000 грн.. При зустрічі обвинувачений відмовився оплачувати лікування матері. Як їй відомо, ОСОБА_6 за останні півроку сплатив потерпілій кошти в сумі 3000 грн. та передав 100 доларів США. Підтвердила, що син потерпілої звертався до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування, але ОСОБА_4 від страхової компанії так ніякого страхового відшкодування до цього часу не отримала.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що зранку 05.02.2016 року вона працювала продавцем в магазині та обслуговувала покупця. В цей час в магазин забігла жінка і попросила викликати швидку, оскільки автомобіль збив жінку. Коли вона вийшла з магазину, потерпіла лежала через дорогу навпроти магазину на зустрічній смузі по ходу руху з міста. Жінка лежала без свідомості та хрипіла, біля її голови була калюжа крові. Підійшовши ближче в потерпілій вона впізнала ОСОБА_4 з якою раніше разом працювала. Самої аварії та моменту зіткнення автомобіля та потерпілої на велосипеді вона не бачила. Також на місці події був водій автомобіля, який бігав з телефоном та намагався кудись додзвонитись. Хто саме викликав швидку вона не знає. Перебуваючи на місці події, вона побачила, що все трапилось на зустрічній смузі по ходу руху автомобіля. Потерпіла лежала на узбіччі на своїй смузі руху, лежала вона паралельно дорозі на спині, обличчям верх та головою в напрямку руху в центр міста. Біля потерпілої також на узбіччі лежали окуляри та телефон. Звертає увагу на те, що кров була саме на тому місці, де лежала потерпіла. У ОСОБА_4 рана була на голові і вона була в агонії. Велосипед лежав за потерпілою по ходу руху в напрямку центру міста. Характеризуючи погодні умови та стан дорожнього покриття в момент дорожньо-транспортної пригоди, зазначає, що світило сонце та посередині дорожнє покриття було сухе, ожеледь натомість була лише на узбіччі. Автомобіль обвинуваченого стояв далі від потерпілої десь за 7-8 метрів і теж знаходився на узбіччі. Підтверджує, що вона бачила сліди гальмування на узбіччі на тій стороні дорозі по якій на велосипеді їхала потерпіла. При цьому гальмівний шлях автомобіля починався на смузі руху велосипедиста і закінчувався на узбіччі смуги руху велосипедиста. Припускає, що автомобіль міг правою стороною зачепити потерпілу. Після лікування вона спілкувалась з ОСОБА_4 , але остання її не пам`ятає. Зауважила, що стан здоров`я потерпілої суттєво погіршився після дорожньо-транспортної пригоди.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що в момент дорожньо-транспортної пригоди, а саме 05.02.2016 року, вона працювала продавцем в магазині «Сонячний», що по вул. Шевченка в м. Городня. Самого моменту дорожньо-транспортної пригоди вона не бачила. Натомість в магазин заходили покупці і сказали, що навпроти магазину «Зарічний» сталась аварія. Коли вона вийшла з магазину поглянути на аварію, то потерпілої на місці дорожньо-транспортної пригоди вже не було. На проїзній частині лежав лише велосипед і стояла машина. Велосипед знаходився на

правій стороні дороги по напрямку руху в місто. Автомобіль стояв далі, але на цій же смузі руху. Стан дорожнього покриття на той момент вона не пам`ятає, снігу і дощу не було, видимість була нормальна. Слідів гальмування вона не бачила, оскілки близько до місця події не підходила. Через який час після того як трапилась дорожньо-транспортна подія вона виглянула не знає, зазначає, виглянула після того як про аварію їй повідомили покупці. Коли виглядала з магазину, то працівників поліції вона там не бачила, пізніше вони заходили до неї в магазин.

Крім того, винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується доказами, перевіреними у судовому засіданні, а саме :

- протоколом від 05.02.2016 року проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме ділянки дороги, яка проходить по вул. Шевченка у м. Городня, в районі розташування будинку № 35В, з відповідною схемою та ілюстрованою фототаблицею до нього. У ході проведення огляду встановлено, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на ділянці дороги, яка проходить по вул. Шевченка у м. Городня у районі розташування будинку № 35В. Стан покриття : мокре, вкрите тонким шаром мокрого снігу та льоду. Дорожнє покриття для двох напрямків, шириною 5,5 м., число смуг для руху в напрямку огляду одна, їх ширина 2,75 м., число смуг для руху назустріч напрямку огляду одна, їх ширина 2,75 м., ширина узбіччя 2,5 м.. Положення транспортних засобів на місці пригоди : автомобіль марки ВАЗ 21013, р.н. НОМЕР_1 , розташований на лівому узбіччі дороги на відстані 0,8-0,71 м. від лівого краю проїзної частини до осей автомобіля, велосипед переміщувався на місці пригоди з місця його початкового розташування. Сліди гальмування : одинарний слід гальмування автомобіля довжиною 9,3 м., розташований на відстані 2-3,5 м. від правого, відносно напрямку руху автомобіля, краю проїзної частини дороги та спарені сліди гальмування автомобіля довжиною 27 м. ( правого ) та 19,5 м. лівого, які розташовані на лівому узбіччі дороги. На місці огляду місця пригоди виявлено пляму бурого кольору, схожу на кров, розмірами 0,3х0,35 м., розташована на межі лівого узбіччя дороги, відносно напрямку руху автомобіля, на проїздній частині дороги. При огляді автомобіля марки «ВАЗ 21013», р.н. НОМЕР_1 , встановлено зовнішні пошкодження, а саме відшарування лакофарбового покриття на правому передньому крилі автомобіля над колісною аркою, розташоване на відстані 0,74-0,81 м. від передньої частини автомобіля та на відстані 0,51-0,58 м. від опорної поверхні, потертості пилобрудового та лакофарбового покриття, розташовані в правій нижній частині автомобіля на відстані 0,97-2,55 м. від передньої частини та відстані 0,24-0,39 м. від опорної поверхні, потертості пилобрудового покриття та лакофарбового покриття передніх правих дверей, розташовані на відстані 1,4 1,76 м. від передньої частини автомобіля та відстані 0,47-0,52 м. від опорної поверхні ( т. 2 а.к.п. 105-118 );

- протоколом від 14.04.2006 року проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_4 та схемою до нього. За показаннями потерпілої ОСОБА_4 на місці пригоди встановлено, що до скоєння наїзду автомобілем вона рухалася на велосипеді по ділянці дороги, яка проходить по вул.. Шевченка, у напрямку центру міста, на відстані 0,8 м. від правого краю проїзної частини дороги, зі швидкістю близько 10 км/год., паралельно до краю проїзної частини дороги. Під час руху вона помітила, що з-за повороту виїхав зустрічний легковий автомобіль синього кольору, який почав рух у напрямку її смуги руху. Початково до початку руху у напрямку зустрічної смуги руху автомобіль рухався на відстані 0,91 м. від правого, відносно його напрямку руху, краю проїзної частини дороги, зі швидкістю близько 60 км/год.. Помітивши автомобіль, що рухався прямо на неї, вона злякалася та почала крутити руль велосипеда з сторони в сторону, внаслідок чого впала на праву сторону та в цей час на неї було скоєно наїзд правою боковою частиною автомобіля. В момент наїзду автомобіль рухався правою стороною по лівому, відносно напрямку його руху, краю проїзної частини. Місце наїзду знаходиться на межі правого, відносно її напрямку руху, краю проїзної частини дороги, та узбіччя дороги. З моменту початку руху автомобіля у напрямку її смуги руху автомобіль подолав відстань 29,3 м. ( т. 2 а.к.п. 119-120 );

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_4 від 20.03.2016 року № 29 відповідно до якого у ОСОБА_4 наявна поєднана краніо-скелетна травма, що включає : відкриту черепно-мозкову травму, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, перелом виличної кістки справа, забій лівої скроневої долі головного мозку, забійно-рвану рану правої тім`яно-скроневої області, відкритий багатоуламковий перелом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків, - утворена дією тупих твердих предметів, за механізмами ударів, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Комплекс тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_4 , не протирічить можливості утворення, за обставин, наданих в описовій частині постанови 05.02.2016 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Комплекс тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_4 , не протирічить можливості утворення, в момент падіння з велосипеда, з послідуючим контактуванням з транспортним засобом. В момент початкового контакту, ОСОБА_4 була повернута правою стороною тіла до травмуючих поверхонь транспортного засобу, що відповідає обставинам справи. Відкритий

багатоуламковий перелом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків відповідає такому, що утворений внаслідок переїзду колесами легкового автомобіля, але конкретизувати дану відповідь не представляється можливим, у зв`язку з недостатністю відповідних судово-медичних даних. Інші ушкодження, вказані у комплексі наявних у ОСОБА_4 , не відповідають можливості утворення, внаслідок переїзду колесами легкового автомобіля ( т, 1 а.к.п. 161-163 );

- висновком № 70 від 08.04.2016 року транспортно-трасологічної експертизи відповідно до якого первинний контакт між автомобілем ВАЗ-21013, р.н. НОМЕР_2 , і велосипедистом ОСОБА_4 відбувся біля лівого краю ( напрямок руху на виїзд з міста ) проїжджої частини дороги, на деякій незначній відстані вздовж границі краю, від плями бурого кольору ( відмітка «2» в схемі до протоколу огляду місця пригоди від 05.02.2016 року ) ( т. 2 а.к.п. 121-124 );

- висновком № 69 від 07.04.2016 року судової автотехнічної експертизи відповідно до якого на момент проведення експертного огляду робоча гальмівна система автомобілю «ВАЗ-21013», р.н. № НОМЕР_1 , знаходилась у технічному працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що впливають на її основні вихідні параметри. На момент проведення експертного огляду система рульового керування автомобілю «ВАЗ-21013», р.н. № НОМЕР_1 , знаходилась у технічно-працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що впливають на її основні вихідні параметри ( т.2 а.к.п. 125-131 );

- висновком № 017-04/Е (16) від 28.04.2016 року за результатами проведення автотехнічної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди відповідно до якого в умовах місця пригоди, водій автомобіля ВАЗ 21013, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість своїми односторонніми діями уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_4 шляхом виконання вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України. Оскільки на момент виникнення пригоди автомобіль ВАЗ перебував в технічно справному стані, то у водія ОСОБА_6 не було підстав технічного характеру для невиконання вимог п. 12.1. ПДР України. Питання щодо технічної виправданості маневру водія ОСОБА_6 по виїзду на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя дороги, за умов, які склалися під час дорожньо-транспортної пригоди, втрачає технічний сенс, оскільки виїзд автомобіля ВАЗ на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя дороги був спричинений перевищенням швидкості руху транспортного засобу на даній ділянці дороги з правим поворотом, внаслідок чого відбувся боковий занос автомобіля вліво. В обставинах даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ 21013, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 при проїзді даної ділянки дороги з правим поворотом, в умовах, що склалися на момент пригоди, з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України. За наданими на дослідження матеріалами кримінального провадження у водія ОСОБА_6 не було підстав технічного характеру для невиконання вимог п. 12.1. ПДР України. Потерпіла ОСОБА_4 , яка керувала велосипедом та рухалася в зустрічному автомобілю напрямку біля правого, про ходу руху, краю проїзної частини з моменту початку руху автомобіля ВАЗ через зустрічну смугу в напрямку лівого узбіччя повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України. За умов, які склалися на момент дорожньо-транспортної пригоди, велосипедистка ОСОБА_4 не мала технічної можливості, виконавши вимоги п. 12.3. ПДР України, своїми одноосібними діями уникнути наїзду на неї автомобіля ВАЗ, під керуванням ОСОБА_6 .. В умовах місця події, за викладених обставин розвитку дорожньо-транспортної ситуації, технічною причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є одноосібні дії водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_6 , пов`язані з невідповідністю вимогам п. 12.1. ПДР України, які спричинили виникнення аварійної обстановки ( т.2 а.к.п. 132-146 ).

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторін кримінального провадження як з боку обвинувачення, так і з боку захисту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 повністю знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Суд покладає в основу обвинувачення показання як самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який вказав, що рухаючись по заокругленій ділянці дороги та побачивши велосипедиста, він застосував екстренне гальмування і через ожеледь на дорозі його автомобіль понесло на смугу зустрічного руху, де і відбувся контакт його автомобіля з велосипедистом, а також показання потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які узгоджуються з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, результатами слідчого експерименту та висновками відповідних судових експертиз. Щодо показань обвинуваченого ОСОБА_6 , наданих ним в судовому засіданні, які не в повній мірі узгоджуються з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, викладеними в обвинувальному акті, та його позицією щодо наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між його одноосібними діями та дорожньо-транспортною пригодою, що сталась, то таку позицію обвинуваченого суд розцінює як захисну та пов`язує її з бажанням останнього зменшити відповідальність за вчинене.

Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, перевіривши доводи обвинувачення, а також з`ясувавши позицію потерпілої, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до висновку, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, та дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що злочин вчинений ОСОБА_6 є не умисним злочином, але тяжким, конкретні обставини справи ( обставини при яких сталась дорожньо-транспортна пригода, неуважність обвинуваченого, не врахування дорожньої обстановки ( заокруглення дороги, дорожнє покриття, яке було вкрите ожеледдю ), помилка у виборі безпечної швидкості руху, кількість постраждалих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тяжкість отриманих тілесних ушкоджень, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, наслідки, що настали від кримінального правопорушення ( заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень ), поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди і чекав приїзду швидкої та поліції. Також судом враховується добровільне відшкодування обвинуваченим завданої потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди, відсутність у останньої претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, а також її відмова від цивільного позову в частині заявлених нею позовних вимог до обвинуваченого, те, що вона пробачила обвинуваченого та просить не позбавляти його волі і призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами. При цьому судом враховується наявність цивільного позову до обвинуваченого щодо відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, а також дані щодо особи винного, а саме його вік, освіту, стан здоров`я, сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем роботи та формально позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність даних щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, а також те, що обвинувачений раніше не судимий.

Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду кримінального провадження добровільно та у повному обсязі відшкодував потерпілій ОСОБА_4 завдану злочином моральну шкоду, внаслідок чого потерпіла відмовилась від цивільного позову в частині заявлених нею позовних вимог до обвинуваченого, вказала про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого та пробачила обвинуваченого, а тому у відповідності до положень ст. 66 КК України, враховуючи обставини справи, а також особу обвинуваченого, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання - добровільне усунення заподіяної моральної шкоди, відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої та вибачення нею ОСОБА_6 .. Разом з тим, суд не приймає обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, яке припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини й готовності нести кримінальну відповідальність, оскільки незважаючи на зазначення обвинуваченим про те, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення він визнає повністю, останній в ході судового розгляду справи так повністю і не визнав та в повній мірі не погодився з фактичними обставинами дорожньо-транспортної пригоди, які викладені в обвинувальному акті, тим самим ставлячи під сумнів правильність та обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не виявлено.

Обговорюючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, враховує конкретні обставини справи, стан дорожнього покриття на ділянці дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме наявність на даній ділянці дороги ожеледиці, а також те, що ділянка дороги не була оброблена сумішшю проти ожеледиці, дані, які позитивно характеризують обвинуваченого, той факт, що обвинувачений вчинив вперше не умисний злочин, відсутність даних про те, що ОСОБА_6 притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з порушенням правил безпеки дорожнього руху, думку потерпілої по справі ОСОБА_4 , яка вибачила обвинуваченого та щодо призначення покарання обвинуваченому, просить суд суворо його не карати і не позбавляти права керування транспортними засобами, особу обвинуваченого та його сімейний стан, а саме наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебування дружини у декретній відпустці та потребу у матеріальному забезпеченні сім`ї, в тому числі з використанням транспортного засобу, та приходить до
висновку, що обвинуваченого ОСОБА_6 не слід позбавляти права керувати транспортними засобами.
При цьому суд звертає увагу на те, що попередній вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року за яким ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком у 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 грудня 2016 року було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. При цьому апеляційна скарга першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_11 за якою він просив вирок скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, апеляційним судом була задоволена частково та підставою скасування вироку суду стало саме істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Натомість положення ч. 2 ст. 416 КПК України передбачають, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення покарання, і це має враховуватися судом при новому розгляді даного кримінального провадження в суді та при ухваленні вироку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 , необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті, якою передбачена відповідальність за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, без позбавленням права керувати транспортними засобами, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень та враховуючи особу винного, конкретні обставини справи, добровільне відшкодування обвинуваченим завданої потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди, відсутність у останньої претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, а також її відмова від цивільного позову в частині заявлених нею позовних вимог до обвинуваченого, те, що вона пробачила обвинуваченого та просить не позбавляти його волі і призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. У зв`язку зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

По справі заявлено цивільні позови :

прокурором у кримінальному провадженні, прокурором Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Комуналього лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» до ОСОБА_6 про стягнення 7489 грн. 71 коп. на відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 від злочину ( т. 1 а.к.п. 27-28 );

потерпілою ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( далі ПАТ «НАСК «Оранта» ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Розглядаючи позов прокурора в інтересах держави в особі Комуналього лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» до ОСОБА_6 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( у якому проводилось лікування ) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно довідки КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 18 квітня 2016 року вартість лікування, витраченого на ОСОБА_4 , яка перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 05.02.2016 року по 22.02.2016 року ( 17 ліжко днів ), становить 7489 грн. 71 коп. ( т. 1 а.к.п. 142 ).

Суд виходить із положень ст. 1206 ЦК України, згідно якої особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, а якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. З матеріалів справи вбачається, що КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» підпорядковується Управлінню охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації, тому, враховуючи позицію обвинуваченого, який пред`явлений позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та кошти за лікування потерпілої ОСОБА_4 слід стягнути на користь місцевого бюджету Чернігівської області.

Розглядаючи позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення шкоди, заподіяною кримінальним правопорушенням, суд враховуючи позицію ОСОБА_4 , викладену в поданій до суду письмовій заяві від 02.06.2017 року та підтверджену в судовому засіданні представником потерпілої ОСОБА_5 , щодо її відмови від пред`явлених позовних вимог до ОСОБА_6 та прохання залишити позовні вимоги в цій частині без розгляду, суд, виходячи з принципу диспозитивності, а також враховуючи положення ст. 129 КПК України, приходить до висновку, що пред`явлений ОСОБА_4 цивільний позов в частині заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_6 підлягає залишенню без розгляду.

Вирішуючи пред`явлений ОСОБА_4 цивільний позов до ПАТ «НАСК «Оранта» в частині стягнення з даного відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 16373 грн., суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ).

Згідно полісу № АЕ/3533122 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.06.2015 року ОСОБА_6 , уклавши цей договір, застрахував в ПАТ «НАСК «Оранта» свою цивільну відповідальність. Строк дії цього договору встановлений з 15.06.2015 року до 14.06.2016 року. Згідно даного договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21013, р.н. НОМЕР_1 , тобто автомобіль, на якому обвинувачений ОСОБА_6 вчинив дорожньо-транспортну пригоду. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії даного договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, виходячи з наведених норм закону, позовні вимоги пред`явлені до ПАТ «НАСК «Оранта» як до належного відповідача, оскільки доказами справи підтверджено, що транспортний засіб, а саме автомобіль ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить саме обвинуваченому, який застрахував свою цивільну відповідальність в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджено копією відповідного полісу страхування № АЕ/3533122 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ( т. 1 а.к.п. 136-137 )

До наданих представником відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» письмових заперечень ( т.1 а.к.п. 55-58, т. 2 а.к.п. 18, 39, 47 ) стосовно того, що потерпіла не зверталась до ПАТ «НАСК «Оранта» суд ставиться критично, оскільки сама позовна заява з додатками, отримана відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» до підготовчого судового засідання 30.06.2016 року, містить всі необхідні дані для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування в добровільному порядку. В позовній заяві зазначені реквізити позивача. Це надавало ПАТ «НАСК «Оранта» можливість звернення до потерпілої у випадку виникнення сумнівів та недостатності доказів при прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» не надано доказів листування з потерпілою або обвинуваченим з приводу недостатності інформації про дорожньо-транспортну пригоду або відсутності доказів отримання шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд враховує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на лікування, посилене харчування, сторонній догляд.

Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( зі змінами та доповненнями ) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Заявлені вимоги потерпілої ОСОБА_4 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування витрат на лікування в сумі 15793,00 грн. підтверджені належними доказами, оскільки розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілою визначені на підставі виданих лікарями документів та рахунків про їх вартість ( т. 1 а.к.п. 16-26, 71-79, 98 )

При цьому квитанції на сплату благодійних внесків на загальну суму 580,00 грн. не є підтвердженням витрат, які потерпіла понесла у зв`язку з її лікуванням.

Вирішуючи питання матеріальної шкоди, завданої потерпілій, суд керується положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», яким передбачено межі ліміту відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну 50000 грн., а за шкоду, завдану здоров`ю потерпілого 100000 грн. Отже сума матеріальної шкоди в розмірі 15793,00 грн., завданої здоров`ю потерпілої, яка підтверджена документально, має бути стягнута на користь потерпілої, повністю покривається лімітом страхової відповідальності та має бути стягнута з цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», розмір відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо ), та з урахуванням інших обставин.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованим, та з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь потерпілої ОСОБА_4 має бути стягнута сума 5000 грн. в межах ліміту відповідальності, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

Вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» витрат на правову допомогу, які є процесуальними витратами, пов`язаними з оплатою допомоги захисника, та які, з огляду на положення ст. 120 КПК України, має нести обвинувачений, задоволенню не підлягають.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні в розмірі 7272,06 грн., пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судових еспертиз підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Речові докази, а саме автомобіль марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити ОСОБА_6 , велосипед марки «Мінськ» залишити потерпілій ОСОБА_4 ( т. 1 а.121-123 ).

Накладений за ухвалою слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 20.05.2016 року арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , скасувати.

Підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370-371, 374, 376 КПК України, суд,
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3 ( три ) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки :

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні, прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 пред`явлений в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» про стягнення з ОСОБА_6 витрачених КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» на лікування ОСОБА_4 коштів в сумі 7489 грн. 71 коп. задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету Чернігівської області кошти в сумі 7489 грн. 71 коп..

Цивільний позов ОСОБА_4 в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду у зв`язку з подачею позивачем відповідної заяви.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задовольнити частково, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_4 15793 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 20793 грн. 00 коп..
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні в сумі 7272,06 грн., пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судових експертиз.

Речові докази, а саме автомобіль марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити ОСОБА_6 , велосипед марки «Мінськ» залишити потерпілій ОСОБА_4 ( т. 1 а.121-123 ).

Накладений за ухвалою слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 20.05.2016 року арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Городнянський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1