22.06.2017
Справа № 717/751/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

представника сектору з питань пробації ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кельменці клопотання ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити його умовно-достроково від відбування додаткового покарання у вигляді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки.
Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти даного клопотання та пояснив, що засуджений ОСОБА_3 порушив умови відбування покарання, оскільки будучи попередженим за ст.37 КВК України про заборону виїзду без дозволу кримінально-виконавчої інспекції виїжджати за межі України 17 разів виїжджав за кордон, а в поясненнях не вказував про це.
Представник сектору пробації ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання та пояснив, що 29.01.2016 року засуджений ОСОБА_3 був згідно ст.37 КВК України попереджений про заборону виїзду за межі України без дозволу, на той час КВІ. Проте, після цього він 17 разів без дозволу КВІ за межі України та не вказував про це в своїх щоквартальних поясненнях.
Засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримав та пояснив, що він на даний час працює підсобним працівником і отримує мінімальну заробітну плату. За станом здоров`я йому важко виконувати цю роботу а встановлені вироком суду обмеження щодо позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки унеможливлюють утримання ним двох неповнолітніх дітей та забезпечення лікування його хронічної хвороби опорно рухового апарату. Саме через ці захворювання він і змушений був виїжджати за кордон. Він зрозумів роз`яснення заборони виїзду за кордон з метою працевлаштування чи виїзду на постійне місце проживання, тому не вважав, що вчиняє якісь порушення умов відбування покарання. Всі інші обов`язки, які встановила КВІ він виконував. На даний час йому дуже складно забезпечувати сім`ю через стан свого здоров`я та в зв`язку з обмеженням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.
Заслухавши думку прокурора, представника сектору пробації, які заперечили проти задоволення даного клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, згідно вироку Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01.12.2015 року ОСОБА_3 був засуджений за ч.1 ст.368 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 20400 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих обов`язків строком на 2 роки.

Відповідно до ч.1.2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 01.12.2015 року за ч.1 ст.368 КК України і на даний час він фактично відбув більше двох третин строку додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих обов`язків, призначеного йому за корупційний злочин середньої тяжкості.

Крім того, з доданих до клопотання документів вбачається, що ОСОБА_3 сумлінно ставиться до праці, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утримані двох неповнолітніх дітей, має хронічні захворювання.

Суд відхиляє доводи прокурора та представника сектору пробації з приводу порушення засудженим ОСОБА_3 вимог про заборону виїзду за межу України як підставу для відмови в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання. Відповідно до ч.2 ст.6 даного закону тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Судом встановлено, що тимчасове обмеження права засудженого ОСОБА_3 на виїзд з України відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не запроваджувалося і з даним обмеженням засуджений в одноденний термін не ознайомлювався. Засуджений ОСОБА_3 був ознайомлений із ст.37 КВК України, яка стосується порядку виконання покарань у виді громадських робіт, а відповідне роз`яснення вимог ст. 34 КВК України засудженому ОСОБА_3 не було проведено.
Крім того, як пояснив засуджений ОСОБА_3 , він зрозумів заборону виїзду з метою працевлаштування чи виїзду на постійне місце проживання, тому вважав, що виїзд за межі України з метою лікування йому не заборонений. Дані пояснення свідчать про те, що засудженому ОСОБА_3 вимоги ч.2 ст.34 КВК України не були роз`яснені, тимчасове обмеження права засудженого ОСОБА_3 на виїзд з України відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не запроваджувалося і з даним обмеженням засуджений в одноденний термін не ознайомлювався.
Про відсутність запровадження заборони виїзду за межі України ОСОБА_3 свідчить інформації Державної прикордонної служби України про виїзд ним за межі України в період з лютого по листопад 2016 року.
Крім того, суд вважає, що такі виїзди засудженого ОСОБА_3 не свідчать про його несумлінну поведінку та небажання стати на шлях виправлення. Зокрема, з характеристик за місцем роботи та за місцем проживання вбачається, що засуджений ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно. В матеріалах справи відсутні дані про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної чи кримінальної відповідальності, про його негативні, з точки зору моралі, вчинки, що свідчило б про його негативну поведінку та небажання стати на шлях виправлення.
Враховуючи викладене суд вважає, що існують підстави для застосування умовно дострокового звільнення ОСОБА_3 від додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих обов`язків, призначеного йому вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01.12.2015 року, а тому його клопотання слід задовольнити та повністю звільнити засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на невідбутий строк 6 (шість) місяців 7 (сім) днів.
На підставі ст. 81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Засудженого ОСОБА_3 повністю звільнити від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих обов`язків, призначеного йому вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01.12.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 (шість) місяців 7 (сім) днів.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд.

Суддя