Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 25 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 368КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 грудня
2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання
з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено
на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено долю речових доказів.
За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винним
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК, за таких обставин.
Згідно з контрактом від 20 січня 2011 року, укладеним між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_7 , останнього було призначено на посаду директора Чернівецького вищого професійного училища радіоелектроніки на строк із 25 січня 2011 року по 25 січня
Відповідно до трудового контракту та посадової інструкції до повноважень ОСОБА_7 як директора Чернівецького вищого професійного училища радіоелектроніки належали: видача наказів та розпоряджень, які є обовязковими для виконання всіма структурними підрозділами навчального закладу та їх працівників; формування контингенту студентів, а також відрахування та поновлення осіб, які навчаються в навчальному закладі згідно зі законодавством, тощо.
У серпні 2014 року до ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_8 стосовно вступу до училища на денну форму навчання за професією «механік з діагностики електронних систем автомобільний засобів» та вирішення питання успішного навчання в училищі без відвідування занять.
Під час розмови зі ОСОБА_8 ОСОБА_7 , будучи службовою особою юридичної особи державної форми власності, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, умисно з корисливих мотивів з метою отримання неправомірної вигоди
за вчинення дій із використанням наданих йому повноважень, повідомив ОСОБА_8 про те, що він у змозі вирішити на його користь вищевказані питання. При цьому ними було оговорено розмір неправомірної вигоди 500 дол. США, яку ОСОБА_8 повинен був передати ОСОБА_7 , а також те, що вказану неправомірну вигоду має бути передано в гривневому еквіваленті.
29 серпня 2014 року приблизно о 13.40 год. ОСОБА_7 у своєму робочому кабінеті у приміщенні Чернівецького вищого професійного училища радіоелектроніки (на вул. Південно-Кільцевій, 8 у м. Чернівцях)
за виконання дій, які входять до його службових обовязків, отримав
від ОСОБА_8 неправомірну вигоду 7000 грн.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_6 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу.
В результаті розгляду кримінального провадження апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2016 року скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 й закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1
ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатності доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримання.
У касаційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, посилаючись
на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор наводить доводи про те, що апеляційний суд поверхнево розглянув кримінальне провадження, дав неправильну оцінку обставинам, установленим під час судового провадження та доказам, зібраним у кримінальному провадженні, і дійшов помилкового висновку про скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7
та про закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатності доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримання. Крім того, прокурор указує на те, що на технічному носії інформації відсутня фіксація судового засідання від 15 березня 2016 року в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У запереченні на цю скаргу захисник ОСОБА_6 , посилаючись
на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити ухвалу
без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, доводи захисника
ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення касаційної скарги
і просив залишити без зміни ухвалу апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені
у касаційній скарзі з доповненнями та у запереченнях на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.
Доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, про те, що суд апеляційної інстанції при винесенні ухвали про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК не дотримався положень статей 94, 370, 419 КПК, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви стосовно доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Цих вимог закону апеляційний суд дотримався.
У результаті розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 указаний суд, відповідно до вимог кримінального процесуального закону повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, ретельно перевіривши зібрані під час судового та досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і належно оцінив кожний із них та їх сукупність у взаємозв`язку.
Так, апеляційний суд дійшов висновку, що обвинувачення
ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 368 КК ґрунтується на припущеннях і під час апеляційного розгляду не було доведено, а тому на підставі п. 3 ч. 1
ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження за вчинення вищевказаного злочину у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді та вичерпаністю можливості їх отримання.
Цей висновок апеляційного суду ґрунтується на досліджених і проаналізованих: показаннях ОСОБА_7 , який заперечив свою причетність до знайдених у його кабінеті грошей; показаннях свідка ОСОБА_9 (про відомі їй обставини бажання ОСОБА_8 зустрітися саме з ОСОБА_7 ), свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які кожен окремо дали показання суду про відомі їм обставини подій, що відбувалися того дня, а також про обставини проведення слідчих дій у кабінеті ОСОБА_7 та про фіксацію їх результатів. Крім того, вказані свідки підтвердили, що під час освідування ОСОБА_7 під ультрафіолетом було виявлено незначне світіння на ребрі правої долоні, на лівій долоні нічого виявлено не було. Наведене суперечило показанням свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 у нього отримав гроші в руки, а потім лівою рукою викинув гроші на підлогу. Крім того, апеляційний суд перевірив письмові докази, наявні у кримінальному провадженні, зокрема: заяву ОСОБА_8 про вчинене правопорушення та протокол прийняття цієї заяви, протоколи слідчих дій огляду місця події та відеозапису, освідування; диск, на якому містяться відеофайли розмов розмов між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 28-го та 29 серпня 2014 року (ні в аудіо-, ні у відеоформаті не зафіксовано пропозицій неправомірної вигоди ОСОБА_12 від ОСОБА_8 , як і не зафіксовано того, що ОСОБА_7 погодився одержати таку пропозицію, а також не зафіксовано подій, які відбувалися з грошима), та інші докази, зміст яких детально відображено в ухвалі. Крім того, проаналізував суд і показання свідка ОСОБА_8 , які обґрунтовано визнав суперечливими й такими, що не підтверджуються доказами, дослідженими в суді.
У зв`язку із зазначеним суд констатував недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК, і з урахуванням відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_7 , будучи службовою особою, одержав неправомірну вигоду для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища дійшов правильного висновку про недоведеність обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 368 КК.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини, дійшов умотивованого висновку, що під час судового розгляду не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості
ОСОБА_7 у суді і вичерпані можливості їх отримання
Докази винуватості, на які посилались органи досудового розслідування, апеляційний суд перевірив і згідно зі ст. 94 КПК належним чином оцінив з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, з чим погоджується колегія суддів касаційного суду і вважає, що доводи прокурора стосовно безпідставності закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 є необґрунтованими.
Касаційна скарга прокурора та доповнення до неї не містять конкретних доводів про невідповідність вимогам кримінального процесуального закону дослідження, проведеного апеляційним судом; крім того, у скарзі не зазначено, у чому конкретно полягає неповнота дослідження обставин кримінального провадження та які саме норми процесуального закону порушив апеляційний суд при їх дослідженні. По суті прокурор наводить власну оцінку доказам на користь винуватості ОСОБА_7 , відмінну від оцінки суду. Усупереч посиланням у касаційній скарзі про невідповідність ухвали апеляційного суду нормам закону, вона не суперечить вимогам ст. 419 КПК і її законність у колегії суддів обґрунтованих сумнівів не викликає.
Таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування постановленого у цьому кримінальному провадженні судового рішення, колегія суддів не встановила, а тому в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня
2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3