АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/1299/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/393/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2ст121,ч.1ст.125 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 2.10.2015 року за № 0000297 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Підволочиського районного суду від 22.09.2016 року відносно обвинуваченого :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_10 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі, а за ч.1 ст.125 КК України - 200 годин громадських робіт.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначено у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено попередній тримання під вартою.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк перебування під вартою з 02 жовтня 2015 року по 22 вересня 2016 року, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Як встановлено судом, ОСОБА_6 01 жовтня 2015 року, близько 22:05 год., знаходячись у приміщенні житлового будинку в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області, який належав ОСОБА_11 , діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проте, усвідомлюючи свої дії та керуючи ними, умисно наніс ОСОБА_12 кілька ударів кулаками обох рук в область голови та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з просторими крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, що потягло за собою набряк - набубнявіння та компресію головного мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_12 помер.

Крім того, 01 жовтня 2015 року, близько 22:15 год., ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні житлового будинку ОСОБА_11 , що в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області, у той час коли ОСОБА_11 вирішив втрутитись у конфлікт, що був між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 з метою його припинення, умисно наніс ОСОБА_11 удар правої руки в область лівого ока, після чого почергово наніс два удари коліном правої ноги в область чола з лівої сторони та в область грудної клітки з лівої сторони відповідно, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої половини обличчя, крововиливи у білкову оболонку очей та синці плечей, лівої половини ділянки грудної клітки і лівої клубової ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційної скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в звязку з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону та направити справу на новий судовий розгляд .

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що вирок суду грунтується на недопустимих доказах, оскільки начальник СВ ІІідволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області доручив проведення досудового розслідування заступнику начальника СВ Підводочиського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_13 2 жовтня 2015 року, слідчої групи та старшого групи не створювалось.
Надалі, після внесення відомостей в ЄРДР, 2.10.2015 року слідчим ОСОБА_14 , який не був наділений повноваженнями щодо проведення досудового розслідування здійснювались слідчі дії, а саме: огляд місця події, допит потерпілої ОСОБА_15 , затримання ОСОБА_6 в порядку ч.3 ст.208 КПК України, допит ОСОБА_6 в якості підозрюваного, 3.10.2015 року - допит свідка ОСОБА_16 , додатковий допит свідка ОСОБА_17 , допит потерпілого ОСОБА_11 , одночасний допит ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , ході якого ОСОБА_6 було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оголошено про підозру ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України; 7.10.2015 року - допит потерпілого ОСОБА_11 , 4.10.2015 року -допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Слідчим ОСОБА_18 , який не мав повноважень на здійснення досудовго розслідування кримінального даного провадження проводились наступні слідчі дії: 2.10.2015 року - огляд автомобіля швидкої медичної допомоги, призначення судово-медичної експертизи причини смерті ОСОБА_12 , за наслідками якої отримано висновки експертів №737, 1307, 724 та 264. Усі вищенаведені докази отримані неналежним суб`єктом отримання доказів, тому суд повинен був визнати їх недопустимими. Крім того, оскільки слідчий ОСОБА_14 не мав повноважень на проведення цієї та будь-яких інших слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, вважаэ, що повідомлення про підозру у скоєнні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України слід вважати таким, що не оголошено, а без оголошеня підозри особу не може бути обвинуваченою у скоєні злочину.

Також зазначає, що в процесі затримання ОСОБА_6 3.10.2015 року, слідчим ОСОБА_14 . В порушення вимог ч.3 ст.208 КПК України було проведено особистий обшук ОСОБА_6 , за наслідками якого вилучено речовы докази, без ухвали слідчого судді та після його проведення з клопотанням про отримання дозволу на проведення обшуку слідчий до суду не звернувся, а тому проведений обшук є незаконними, а отримані в процесі його вилучення речові докази - недопустимими. Проте, суд не звернув уваги на вищенаведені порушення КПК України та зіслався на вилучені в ОСОБА_19 речі зі слідами крові як на докази, які підтверджують винуватість у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Крім того, вважає, що відкриття обвинуваченому матеріалів кримінального провадження було здійснено з порушенням вимог закону, оскільки ОСОБА_6 повідомлено про завершення досудового розслідування 20 листопада 2015 року та зобов`язано прибути до слідчого до 30 листопада 2015 року. Проте, 20.11.2015 року спочатку потерпілим, а потім ОСОБА_6 та його захиснику були відкриті матеріали кримінального провадження, яке тривало лише півгодини, та з тому 1 відкрито лише 247 аркушів, хоча, як вбачається з опису тому 1 у ньому є 253 аркуші. Тобто, ОСОБА_6 не відкрито 6 аркушів тому 1 кримінального провадження, а доступ до матеріалів провадження був здійснений без зазначення таких матеріалів.

Крім того, вважає, що в обвинувальному акті не викладено формулювання обвинувачення, посилаючись на те, що відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є рішенням прокурора, яким він висуває особі обвинувачення у скоєнні злочину, а рішення прокурора приймається у формі постанови. Він повинен містити постановлюючу частину щодо висунення обвинувачення, якої прокурором не викладено.

Вважає, що вищенаведені порушення КПК України є істотними, тобто такими що призвели до недопустимості доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку, в звязку з чим просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора та потерпілу ОСОБА_9 , які вважають вирок суду законним та обгрунтованим та просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог закону на підставі всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи та перевірки їх доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку. Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_6 повністю доведені дослідженими в судовому засіданні та проаналізованими в надрадчій кімнаті доказами, яким суддав вірну оцінку, виходячи з їх достатності та взаємовзвязку в суукупності та кожного з точки зору допустимості, належності та достовірності.

Так, із показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який частково визнав свою вину у скоєнні інкримінаних йому кримінальних правопорушень слідує, що він спільно з потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 1.10.2015 року в вечірню пору доби розпивали спиртні напої в житловому будинку ОСОБА_11 , обурившись з приводу зробленого ним на адресу потерпілих зауваження щодо безладу у будинку, останні відповіли йому тим, що він сам є таким, оскільки його вигнали з роботи, залишила дружина та проживає у домі сестри. На які він відреагував відіпхавши від себе ОСОБА_12 в груди лівою рукою та нанісши удар ОСОБА_11 долонею ззаду по голові. Після чого вони продовжили розпивати спиртні напої та полягали спати, подальшого перебігу подій він не памятає. Зранку прокинувшись, він виявив, що ОСОБА_12 важко дихає, викликав фельдшера та швидку, які намагались його врятувати, проте, останній помер.
Суд вірно оцінив ці показання критично, метою яких є уникнення від кримінальної відповідальності та захисту від обвинувачення та обгрунтовав свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_19 в заподіянні інкримінованих йому злочинів, показанями свідків, потепірлих та письмовим доказами, які здобуті у встановленому законом, повноважними на те особами.
Зокрема, суд у вироку вірно зіслався на показання свідка ОСОБА_16 , який повідомив що під час розпивання спиртних напоїв ввечері 1.10.2016 року в житловому будинку за місцем проживання ОСОБА_11 , ОСОБА_6 зробив зауваження господарю будинку та ОСОБА_12 щодо безладу в будинку, обізвавши їх бомжами та батраками, на що останні відповіли, що він сам є таким, оскільки проживає в будинку сестри, його вигнали з роботи та залишила дружина. Дані слова обурили обвинуваченого та він дав ОСОБА_12 підзатильник, потім наніс декілька ударів по обличчю і вони обоє впали на ліжко, де ОСОБА_19 продовжував наносити ОСОБА_12 удари руками та ногами в різні частини тіла, а ОСОБА_11 , який намагався заступитись за товариша, прикривши його своїм тілом, отримав від ОСОБА_19 один удар рукою в праве око та один удар коліном ноги в область голови та грудної клітки.

Потерпілий ОСОБА_11 повідомив суд першої інстанції про аналогічний перебіг подій, який відбувався між ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та за його участі 1 жовтня 2015 року в житловому будинку по місцю його проживання, свідками якого були ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , який під час нанесення ОСОБА_6 . ОСОБА_20 значних ударів руками та ногами у різні частини тіла спав, в звязку з тим що йому стало погано від великої кількості випитого спиртного, та лише підтвердив те, що зранку побачив понівеченого ОСОБА_20 та ОСОБА_11 з гематомою на голові, даних ушкоджень в них не було під час розпивання спиртних напоїв.

Наявність 2.10.2015 року тілесних ушкоджень у ОСОБА_20 підтвердили також свідки ОСОБА_21 , яка працює лікарем Скалатської лікарні ШМД та надавала ОСОБА_20 реанімаційну допомогу, ОСОБА_22 , яка працює помічником лікаря Галущенецької амбулаторії. проживає в одному селі з учасниками конфлікту та 2.10.2015 року намагалась врятувати ОСОБА_20 , який важко дихав та на його голові були багаточисельні тілесниі ушкодження, а одяг у крові, вона намагалась зробити йому інєкцію у вену проте це їй не вдалось, а також рідної сестри ОСОБА_20 - ОСОБА_15 , яка бачила брата 1.10.2016 року здорового, непобитого та тверезого, а 2.10.2016 року ? без свідомості, з чисельними тілесними ушкодженнями голови та тулубі, а намагання місцевого фельдшера та лікарів карети швидкої допомоги врятувати йому життя не дати результату, оскільки після кількаразової зупинки дихання в автомобілі швидкої допомоги він помер.
Вказані показанння потерпілого та свідків суд першої інстанції вірно оцінив як правдиві та логічні, оскільки вони повністю узгоджуються як між собою як в деталях так і за хронологією подій, а також обєктивно стверджуються письмовими доказами, дослідженими судом.
Так, з протоколів огляду місця події від 2.10.2015 року слідує, що в домогосподарстві ОСОБА_11 вивлено сліди бурого кольору схожі на кров на дивані, підлозі, ковдрі та подушках та куртці чорного кольору, а в кареті швидкої допомоги Скалатської КЦРЛ від 2.10.2016 року - труп померлого ОСОБА_12 з чисельними синцями на обличчі, руках та тулубі та слідами крові на одязі - куртці, брюках, спортивній куртці, сорочці.
Ці ушкодження співпадають з ушкодженнями, які описані у висновку судмедекспертизи трупа № 737 від 03.11.2015 року, а саме: закрита черепно-мозкова травма з кроволивами під тверду мозкову оболонку(обємом 160 мл.) та під мяку мозкову оболонку, у речовину головного мозку, у товщу моста і довгастого мозку, під мяку оболонку обох півкуль мозочка; крововиливи у мякі тканини лобної, скроневої та потиличних ділянок, синці лівої половини обличчя та лівої скроневої ділянки; крововиливи у білкові оболонки правого та лівого очних яблук; просторий синець носа, синець верхньої губи, крововилив та три рани слизової оболонки верхної губи, синець лівої половини підборіддя, чисельні переломи тіла грудини, правих та лівих ребер, два синця правої бокової поверхні грудей; синці передньої поверхні третини лівого плеча; синець ділянки лівого запястя, які утворились від дії тупих предметів, чисельність різноманістність та локалізація яких в сукупності вказують на багаторазову дію тупих предметів з обмеженою поверхнею що властиво для побиття, кожен удар незалежно підсилював дію попереднього та створював небезпеку для життя в момент його заподіяння, тому вони відносяться до тяжких тілесних. Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження утворились прижиттєво, незадовго до настання його смерті, між травмою голови ОСОБА_12 та настанням його смерті є прямий причинно наслідковий звязок.
Висновками судмедекспертів № 749 від 23.10.2015 року, № 751 від 23.10.2015 року , № 275 від 29.10.2015 року та № 276 від 2.11.2015 року, які підтверджують належність: слідів крові, знайденої на куртці, брюках, спортивній куртці, сорочці, в яких був одягнений ОСОБА_20 , йому чи ОСОБА_6 ; слідів крові на джампері, брюках та курці, в якій був одягнений ОСОБА_19 йому чи ОСОБА_20 ; слідів піднігтевого змиву рук ОСОБА_12 та ОСОБА_19 одному з них, суд додатково обгрунтував висновок про те, що саме ОСОБА_19 заподіював ОСОБА_12 тілесні ушкодження, оскільки крові інших учасників конфлікту на вилучених органом досудового слідства речових доказах не виявлено та спростовуються показання обвинуваченого щодо завдання ОСОБА_12 лише підзатильника.
Висновком судмедексперта ТОБСМЕ № 1496 від 05.10.2015 року про наявність у ОСОБА_11 синця в ділянці лівої половини обличчя, крововиливів в білкову оболонку очей та синців лівої половини ділянки обличчя, крововиливів у білкову оболонку очей та синців плечей лівої половини ділянки грудної клітки і лівої клубової ділянки, які виникли у період інкримінованого ОСОБА_6 діяння, що підтверджується їх характером та властивостями, які утворились від ударів ногами та руками і належать ло легких тілесних, показаннями свідка - очевидця події ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_11 про характер та обставини нанесення ОСОБА_6 останньому 1.10.2016 року під час розпиття спиртних напоїв у належному йому житловому будинку ударів руками та коліном ноги, яких частково не заперечив і сам обвинувачений, суд першої інстанції вірно обгрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи критично висновок судово-психіатричної експертизи № 420 обласної психіатричної лікарні № 1 с.Скаржинці Ярмолинецького району Хмельницької області від 14.07.2016 року та показання судового експерта в галузі психіатрії ОСОБА_23 щодо перебування ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованих йому злочинів в психоемоційному стані, який став підставою для сильного душевного хвилювання, що зумовився внутрішнім психотравмуючим фактором в звязку з тим, що він багато років не міг знайти виходу з виходу з житттєвої ситуації, яка склалась у звязку з зрадою дружини, залишенням сімї, зростанням дітей без нього, відсутністю роботи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що обвинувачений на час скоєння інкримінованого йому злочину в стані сильного душевного хвилювання не перебував та врахував його підвищений психоемоційний стан в якості обставини, що помякшує його покарання, виходячи з наступного.

Кожен акт експертизи є джерелом доказів, а висновки, викладені у ньому - доказами у кримінальному провадженні, які повинні грунтуватись на конкретних фактичних даних, зафіксованих у матерілах провадження. В ньому повинні бути встановлені або спростовані причинно-наслідкові звязки емоційних реакцій особи з протиправними або аморальними діями потерпілого, що дасть змогу суду зробити висновок про вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання.
Необхідною передумовою для кваліфікації діяння особи, як такого що вчинене в стані сильного душевного хвилювання є попередня протиправна поведінка потерпілого, виражена у протиправному насиллі, систематичному знущанні або тяжкій образі. Тобто формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди непередбачувано та швидко та неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого. При вчиненні у стані сильного душевного хвилювання, обумовленого протизаконним насильством, знущанням або тяжкою образою, діянь проти правохоронюваних інтересів третіх осіб, а також якщо такий стан був обумовлений іншими обставинами, кримінальна відповідальність настає на загальних підставах, а цей стан враховується як обставина, яка помякшує покарання.
З огляду на те, що минув певний проміжок часу після словесного конфлікту та нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , поведінка потерпілого, яка передувала вчиненню злочину, не мала ознак насильства, систематичного знущанння або тяжкої образи, зврахуванням агресивної, зухвалої та протиправної поведінки обвинуваченого, якій ввійшовши без запрошення в помешкання потерпілого ОСОБА_11 почав робити йому та ОСОБА_12 зауваження з приводу безладу в будинку та спонукав поприбати в ньому затосовуючи силу до потерпілих, які після цього виконали його вимогу та поприбирали порожні пляшки, ОСОБА_6 продовжував ображати потерпілих, називаючи їх батраками та бомжами та лише з метою збереження самоповаги потерпілий ОСОБА_12 відповів йому тим, що він сам є таким, оскільки проживає в будинку сестри , його вигнали з роботи за залишила дружина, після чого ОСОБА_6 встав, випив стакан горілки та тільки тоді почав наносити удари ОСОБА_12 ; а також з врахуванням того, що під час вчинення злочину ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного спяніння, якому екперти не дали оцінки у висновку, та який міг вплинути на психіку обвинуваченого, оскільки він порушує нормальне протікання фізіологічних процеців і психічної діяльності, знижує інтелектуальний самоконтроль, підвищує імпульсивність реагування, перебільшує реальні образи, а тому виключає можливість констатації будь-яких фізіологічно-нормальних емоційних станів, суд правильно вказав у вироку про те, що висновок психіатричної експертизи є суперечливим по відношенню до обставин кримінального правопорушення, однобічним та неповним, врахувавши також що комісія експертів не перевіряла правдивість тверджень обвинуваченого щодо зради дружини, залишення ним роботи, зростання дітей без нього у звязку з чим зроблений нею висновок про те, що він багато років не міг знайти виходу з цієї ситуації і як особистість з однієї сторони - сильна, проте, замкнута, постійно думала про неї, та зовнішня ситуація, коли ОСОБА_12 озвучив ці проблеми була для нього глибоко болючою та призвела до афективної реації збудження, яке супрововджувалось імпульсивністю, звуженням свідомості, фрагментністю сприйняття, запамятовуванням окремих епізодів скоєного, що призвело до обмеження свободи усвідомлення та афективної реакції, є неповним та нечітким, а відтак і причинно-наслідковий звязок між ним та вчиненим діянням, якого комісія не перевіряла, теж. Крім того, комісія не врахувавла, що між потерпілим та обвинуваченим були приязні стосунки, вони не конфлікутвали, не вчиняли дій, які дійсно могли образити, способу життя обвинуваченого, його соціального статусу, моральності та самооцінки, кола друзів, співрозмовників чи звязків, особистих індивідуальних якостей, схильності до агресивної поведінки при вживанні алкогольних напоїв, а також провокацію обвинуваченим цього інциденту, а відтак прийшов до вірного висновку про те, що досліджувальна та мотивувальна частини висновку містять дані, які суперечать фактичним обставинам справи, грунтуються лише на поясненнях обвинуваченого, які суперечить іншим доказам у справі, а тому прийшов до висновку про те, що обвинувачений устані сильного душевного хвилювання не перебував, проте правильно врахував, підвищений емоційний стан обвинуваченого як обставину, що помякшує його покарання, та вважав справдливим з точки зору закону та потерпілої понесення ОСОБА_6 відповідальності за скоєне, що повністю узгоджується з позицією ВСУ, яка висловлена у рішенні № 3-2001 ст.12-13.

Крім того, слід зазначити, що ні в апеляції, ні в суді першої інстанції обвинувачений та його захисник не заявляли клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК Украни на ст.123 КК України в звязку з перебуванням ОСОБА_6 в стані сильного душевного хвилювання під час скоєння кримінального правопорушення, а також те, що експертами у висновку не зафіксовано того, що ОСОБА_6 перебував у такому стані, а лише встановлено наявність у нього психоемоційного стану як підстави сильного душевного хвилювання.

Підсумовуючи наведене, слід зазначити, що вищепереліченими доказами повністю підтвержується те, що саме ОСОБА_19 скоїв інкриміновані йому злочини, оскільки вони піддавались ретельному аналізу як окремо кожен так і в їх сукупності, а тому не викликають сумніву в їх достовірності. Суд належним чином дослідив їх, дав їм правильну юридичну оцінку, як орган досудового розслідування так і суд вірно квалікував дії обвинуваченого, правильно встановив причинно-наслідковий звязок між діями обвинуваченого та настанням смерті потерпілого ОСОБА_20 і легкими тілесними ушкодженнями у ОСОБА_11 .
Обираючи покарання, суд вірно у відповідності до вимог ст.ст.65,67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєних обвинуваченим злочинів та підвищеного ступеню суспільної небезпеки, оскільки їх обєктом є здоровя та життя людини, даних про особу винного, який позитивно характериззується за місцем проживання, відсутності судимостей, обставини, що помякшує його покарання - скоєння злочину в стані підвищеної емоційності та обставни, що обтяжує його покарання - скоєння злочину в стані алкогольного спяніння, прийшов до обгрунтованого висновку про необхідінсть призначення ОСОБА_6 покарання в межах, санкції ч.2 ст.121 КК України та ч.1 ст.125 КК України .
Таке покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого.

Даючи оцінку доводам сторони захисту про недопустимість доказів колегія суддів виходить з наступного:

-з приводу невідкриття в порядку ст.290 КПК України органом досудового розслідування постанови начальника СВ ІІідволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_24 від 2.10.2015 року про призначення у кримінальному провадженні за фактом заподіяння ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, групи слідчих в складі ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , старшим якої призначено ОСОБА_14 внаслідок чого у слідчих ОСОБА_14 та ОСОБА_18 були відсутні повноваження на проведення таких слідчих дій: слідчим ОСОБА_14 2.10.2015 року - огляду місця події, допиту потерпілої ОСОБА_15 , затримання ОСОБА_6 . В порядку ч.3 ст.208 КПК України та допиту ОСОБА_6 в якості підозрюваного, 3.10.2015 року- оголошення підозри ОСОБА_6 ,допиту свідка ОСОБА_16 , додатковий допит свідка ОСОБА_17 , допиту потерпілого ОСОБА_11 , одночасного допиту підозрбюваного ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 , де ОСОБА_6 попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, 7.10.2015 року-допиту потерпілого ОСОБА_11 , 4.10.2015 року допиту свідка ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 ; слідчим ОСОБА_18 2.10.2015 року - огляду автомобіля швидкої медичної допомоги, призначення судово-медичних експертиз, за наслідками яких отримано висновки експертів №737, 1307, 724 та 264, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчі ОСОБА_14 та ОСОБА_18 були включені до складу слідчої групи, постанова про їх призначення в складі слідчої групи була внесена до ЄРДР 2.10.2015 року, а з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 20.11.2015 року вбачається, що обвинуваченому та його захистнику були відкриті два томи кримінального провадження, згідно з реєстром матерілаів досудового розслідування, який отримав ОСОБА_6 вищезгадана постанова значиться з ньому як прийняте в ході досудового розслідування процеуальне рішення, а обовязок підтвердити її відкриття з зазначенням найменування відповідно до п.9 ст.290 КПК України покладено на сторону, якій вони відкриваються, тобто обвинуваченого та його захисника, а тому усі вище наведені докази отримані належним суб`єктом отримання доказів та є допустимими;

-з наведених вище підстав і повідомлення про підозру у скоєнні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України є таким, що оголошено, оскільки слідчий ОСОБА_14 був налідений повноваженняи у вказаному кримінальному провадженні щодо її предявлення;

- твердження адвоката щодо затримання ОСОБА_6 . 3.10.2015 року слідчим ОСОБА_14 з порушенням вимог ч.З ст.208 КПК України в частині проведення особистого обшуку ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді та без наступного її отримання, в ході якого вилучено одяг ОСОБА_6 , на якому знаходились сліди бурого кольру схожі на кров, а отримані в процесі її проведення докази- недопустимими є такими, що не відповідають вимогам ч.3 ст.208 КПК України, оскільки в ній зазначено, що слідчий здійснює обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ст.236 КПК України, яка лише регламентує процедуру обшуку, а не отримання дозволу слідчого судді на його проведення.

- з приводу доводів захисника щодо порушення органом досудового розслідування вимог кримінально-процесуального закону при відкритті обвинуваченому матеріалів кримінального провадження протягом нетривалого періоду часу (протягом півгодини), з порушенням його порядку - спочатку потерпілим, а потім стороні захисту та не в повному обсязі, а саме: було відкрито матеріали кримінального провадження у двох томах: том 1 на 247 аркушах та том 2 на 49 аркушах, проте, у томі 1| кримінального провадження значиться 253 аркуші, що слідує з опису його матеріалів, тобто, залишились невідкритими 6 аркушів провадження та відкриття матерілаів орган досудового розслідування здійснив без зазначення найменування таких матеріалів, слід зазначити, що зміна порядку відкриття матеріалів не тягне за собою недопустимість доказів, які були відкриті. Крім того, відкриття матеріалів обвинуваченому здійснювалось у присутності його захисника та з врахуванням того, що майже всі слідчі дії проводились у його присутності логічним є те, що ОСОБА_19 не знадобилось багато часу для онайомлення з ними, крім того, жодних клопотань про неповне відкриття матерілаів чи про недостатність часу для ознайомлення з ними обвинуваченим та його захисником не заявлялось. Обовязок щодо зазначення найменування матеріалів, які відкриваються покладено на сторону, якій надано до них доступ.

-твердження захисника щодо відсутності в обвинувальному акті постановляючої частини висунення ОСОБА_6 обвинувачення, що є порушенням вимог ст.110 КПК України не заслуговують на увагу з огляду на те, що повернення обвинувального прокурору в звязку з його невідповідністю вимогам КПК України, а саме ? стадія проведення підготовчого судового судового засідання відбувалась за участю обвинуваченого та його захисника та жодних клопотань від них про невідповідність висунутого обвинувачення не надходило.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст.ст. 412 ч.2 ,415 ч.1 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення в звязку порушеням вимог кримінального процесуального кодексу та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, яких захисником обвинуваченого у апеляційній скарзі не наведено.

Отже, підстав для зміни чи скасуваня вироку колегія суддів не вбачає, а тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляцію захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-
Постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Підволочиського районного суду від 22.09.2016 року залишити без задоволення.
Вирок Підволочиського районного суду від 22.09.2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2