Справа № 733/249/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/95/2017
Категорія - п.п.1,4,6,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши в закритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28 жовтня 2015 р. за № 0000442 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_13 , обвинуваченої ОСОБА_14 , захисника адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та проживаюча АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одружена, не працююча, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 304 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна;

- за п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

На підставі ст. 70 КК України, призначено остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українка, громадянка України, уродженка м. Сніжне Донецької області, проживаюча в АДРЕСА_2 , з початковою освітою, не одружена, не працююча, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 304 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна;

- за п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

На підставі ст. 70 КК України, призначено остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українець, громадянин України, уродженця м. Ніжин Чернігівської області, проживаючий в АДРЕСА_3 , з початковою освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий в силу ст. 108 КК України,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання:

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 357 КК України з урахуванням ст. 101 КК України у виді 45 діб арешту.

На підставі ст. 70 КК України, призначено остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Визначено строк покарання обчислювати з 28.10.2015 року та зарахувати в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 28.10.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Стягнуто з з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_13 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі ДПтС України в Чернігівській області.

Запобіжний захід ОСОБА_14 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі ДПтС України в Чернігівській області.

Запобіжний захід ОСОБА_15 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі ДПтС України в Чернігівській області.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 солідарно 300 000 гривень моральної шкоди на користь ОСОБА_8 .

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави процесуальні витрати в рівних частинах по 3450 грн. 40 коп. з кожного.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що в ніч з 27 на 28 жовтня 2015 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є неповнолітнім, шляхом вмовляння та обіцянки матеріального збагачення, викликали у неповнолітнього ОСОБА_15 бажання вчинити злочини, тим самим втягнули останнього в злочинну діяльність, а саме вступили між собою у злочинну змову, спрямовану на вчинення нападу на мешканців с. Софіївки Ічнянського району Чернігівської області пенсіонерів ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою заволодіння їхнім майном та заподіянні смерті останнім.

Так, близько 2-ї години ночі 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою та з метою заволодіння майном пенсіонерів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , розбили віконне скло, відкрили замикаючий пристрій вхідних дверей та проникли до їхнього будинку АДРЕСА_4 .

З метою заволодіння майном пенсіонерів, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , перебуваючи всередині вищевказаного будинку, напали на потерпілих і спричинили численні тяжкі тілесні ушкодження.

Долаючи опір потерпілих, бажаючи своїми протиправними діями спричинити особливі фізичні страждання потерпілим та з метою умисного заподіяння смерті, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 нанесли потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 руками, ногами і металевою завісою не менше тридцяти ударів по тулубу, в ділянки голови, грудної клітки та кінцівок, вогнем спричинили термічні опіки шкіри ділянок правого стегна та лобка потерпілої ОСОБА_17 та в подальшому ногами здійснили тиснення на передні поверхні шиї обом потерпілим з притисненням до хребта.

Своїми умисними діями ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спричинили потерпілій ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді термічного опіку шкіри ділянки правого стегна та лобкової ділянки 3-го ступеню площею близько 6-7% поверхні тіла, які мають ознаки середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я і не були небезпечними для життя в момент заподіяння; закритої внутрішньочерепної травми: множинних забитих ран волосяної частини голови, синців волосяної частини голови, синців, саден та забитої рани ділянки обличчя, лінійного перелому луски лівої скроневої кістки, лінійного перелому правої тім`яної та правої скроневої кістки, множинних субарахноїдальних крововиливів обох півкуль головного мозку, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; механічної асфіксії від здавлювання органів шиї з наявністю синця верхньої третини шиї зліва та по центру, повного розриву капсули суглоба в місці прикріплення правого ріжка до тіла під`язикової кістки, повного перелому правого великого ріжка в зоні цього суглоба, часткового розриву капсули суглоба в місці прикріплення лівого великого ріжка до тіла кістки, симетричних переломів біля основи правого та лівого верхніх ріжків щитовидного хряща, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; закритої травми грудної клітки: синця грудної клітки, множинних крововиливів в м`які тканини передньої та бокових поверхонь грудної клітки, перелому тіла грудини, одинарного перелому 1-го, подвійного перелому 4-го, 5-го ребер справа, одинарного перелому 2-го, 3-го, 8-го, 9-го, 10-го, подвійного перелому 4-го, четверний перелом 5-го, потрійний перелом 6-го, 7-го ребер зліва з ушкодженням плеври, забою лівої легені, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; ушкодження у вигляді синця правого променево-зап`ясткового суглобу, синця лівого колінного суглобу, синців правого плеча, лівого передпліччя, які мають ознаки легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я,

Своїми умисними діями ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спричинили потерпілій ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді комбінованої політравми у вигляді: закритої внутрішньочерепної травми з вогнищевими субарахноїдальними крововиливами в м`які мозкові оболонки обох півкуль мозку і дрібновогнищевими крововиливами в кору правої лобної частки; трьох забійних ран і множинних крововиливів в м`які тканини волосяної частини голови і м`які тканини обличчя; відкритого перелому нижньої щелепи зліва в області кута, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; закритої травми шиї з механічною асфіксією, переломів обох ріжків під`язикової кістки і верхніх ріжків щитоподібного хряща з крововиливами в клітковину шиї, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; закритої травми грудної клітки, крововиливів в м`які тканини грудей з обох сторін і множинних двобічних переломів ребер по різним анатомічним лініям: справа 3-7 по навкологрудинній і 5-9 ребер - по переднє-пахвовій, зліва переломи 3-10 по навкологрудинній і лопатковій лініям, лівобічного гемотораксу, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; гематом обох кистей і передплечій, клаптевих ран з оголенням підлеглих м`язів і фасцій правої кисті і правого передпліччя, саден і гематом правої гомілки, крововиливів тазу і лівої гомілки, садна лівої гомілки, які мають ознаки легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 померли на місці події. Смерть ОСОБА_17 настала внаслідок механічної асфіксії від здавлювання органів шиї, смерть ОСОБА_18 настала внаслідок механічної асфіксії від травматичного впливу на передню поверхню шиї (здавлення органів шиї).

Реалізуючи свої корисливі мотиви до кінця, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заволоділи мобільним телефоном марки «Nокіа 3310», вартістю 100 гривень, орденом «Трудового Красного Знамени», вартістю 2263 гривень, двома ювілейними медалями «65 лет Победы в Великой Отечественной войне 1941-1945 г.г.», загальною вартістю 200 гривень, медаллю «Ветеран труда», вартістю 15 гривень, знаком «Победитель социалистического соревнования 1977», вартістю 24 гривні, знаком «Победитель социалистического соревнования 1975», вартістю 64 гривні, знаком «Ударник коммунистического труда», вартістю 45 гривень, курткою, вартістю 208 гривень 96 копійок, грошима в сумі 3600 гривень, які належали потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , всього на загальну суму 6519 гривень 96 копійок.

Крім цього ОСОБА_15 незаконно заволодів паспортами на ім`я потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які знайшов у вищевказаному будинку та привласнив їх.

Захисник ОСОБА_9 не погодившись з вироком суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , в якій просить повністю скасувати вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_15 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам діючому КПК України та при його ухваленні була допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

- вважає, що пред`явлене ОСОБА_15 обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні, оскільки самі показання обвинуваченої ОСОБА_13 є суперечливими по відношенню до показань інших обвинувачених та такими, що різнять між даними на досудовому розслідуванні та в суді;

- письмові доказі покладені в основу вироку щодо доведеності вини ОСОБА_15 є очевидно не належними та не допустимими.

- показання свідка ОСОБА_19 та висновок експерта, вважає такими, що спростовують доводи сторони обвинувачення та суду, щодо наявності умислу у його підзахисного на вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень;

- стверджує, що факт перебування обвинуваченого на місці події підчас здійснення обвинуваченою ОСОБА_13 розбою та його фактична бездіяльність не утворюють склад злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України;

- протокол про результати проведення НСРД від 02.12.2015 року з доданим до нього DVD-R №330 є недопустимим та неналежним доказом по провадженню; а судом було допущено порушення вимог ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів; оригінал аудіо запису НРСД як речовий доказ стороні захисту не відкривався;

- стверджує про допущені порушення вимог закону при проведенні слідчих експериментів за участі усіх обвинувачених, що вказує про недопустимість їх як доказів;

- звертає увагу, щодо порушення вимог ст. 290 КПК України, оскільки речові докази стороні захисту не відкривалися і відсутні як докази в реєстрі матеріалів досудового розслідування; отже, висновки експертів №016(б) від 12.01.2016 року, №18,017 (б) від 29.12.2015 року є теж недопустимими доказами;

- проведення огляду місця події з порушенням вимог ст. 234-237 КПК України;

- виходячи з обвинувального акту вважає недоведеним умисел у його підзахисного на заволодіння майном потерпілих з нанесенням тілесних ушкоджень з подальшим вбивством потерпілих, а також відсутність об`єктивної сторони складу злочину ст. 115 КК України;

- незаконність пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст. 357 КК України, а саме відсутність конкретної вказівки в обвинуваченні на тип викраденого документу;

- не конкретність пред`явленого обвинувачення, що свідчить про порушення права на захист;

- проведення підготовчого судового засідання з порушенням вимог ст. 314 КПК України, а саме за відсутності одного з захисників обвинуваченого та законного представника обвинуваченого;

- відсутність підстав для задоволення цивільного позову, оскільки ОСОБА_8 не може мати статус потерпілого в даному кримінальному провадженні;

- вибірковість суду при оцінці доказів з обґрунтуванням доведеності вини ОСОБА_15 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що побудоване на припущеннях.

Захисник ОСОБА_12 не погодившись з вироком суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченої ОСОБА_13 , в якій просить вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року, яким ОСОБА_13 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у іншому складі суддів.

Вказує на незаконність, необґрунтованість та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду повно й всебічно розглянути справу, а саме:

- вирок не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, оскільки в його мотивувальній частині зазначено обвинувачення, яке встановлене не безпосередньо судом, а те, в якому ОСОБА_13 обвинувачується органами досудового розслідування, що свідчить про порушення права на захист;

- невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

- вирок суду не містить викладення конкретного розмежування дій кожним з трьох обвинувачених, оцінці суб`єктивної сторони злочину, спрямованості умислу, мотиву і мети дії кожного із обвинувачених;

- відсутність належної оцінки висновків судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень потерпілих у сукупності і взаємозв`язку з висновками суду про безпосередні причини смерті потерпілих;

- відсутність у вироку суду фактичних обставин, які вказують на форму попередньої змови обвинувачених;

- вважає показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків безпосередньо допитаних в судовому засіданні такими, що не можуть бути прийняті як підтверджуючі вину, оскільки не були безпосередніми очевидцями подій;

- недопустимість як доказів протоколів проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_13 від 29.10.2015 р. та зі свідком ОСОБА_19 від 12.11.2015 р.;

- проведення огляду місця події у житловому будинку АДРЕСА_1 за відсутності ухвали слідчого судді, що є порушенням ч.2 ст. 234 КПК України, що вказує на недопустимість даного протоколу як доказу;

- не відповідність висновку суду про винуватість ОСОБА_13 -посилання на висновок експерта №236 від 23.11.2015 року та протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії шляхом здійснення аудіо контролю особи від 02.12.2015 р.

- зазначає, що висновки експертів вказані місцевим судом в якості доказу вини ОСОБА_13 поза розумним не підтверджують вину обвинуваченої;

- відсутність мотивів призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_13 у виді довічного позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_16 не погодившись з вироком суду першої інстанції в апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 просить вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року, яким ОСОБА_14 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та закрити провадження у справі.

Стверджує, про те що:

- в судовому засіданні не підтверджено втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність;

- відсутність в діях ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України;

- жоден речовий доказ та всі відеозаписи слідчих експериментів в порушення вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту не відкривалися;

- відсутність безпосереднього дослідження ряду доказів судом першої інстанції;

- відсутність підстав для задоволення цивільного позову, оскільки ОСОБА_8 не може мати статус потерпілого в даному кримінальному провадженні;

- відсутність безсумнівних доказів вини обвинуваченої ОСОБА_14 в усіх інкримінованих правопорушеннях.

В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_14 ставиться питання про скасування вироку Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року, яким її визнано винною у пред`явленому обвинуваченні та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у іншому складі суддів. Свою позицію обґрунтовує тим, що на досудовому розслідуванні та при розгляді справи місцем судом давала неправдиві показання. На даний час щиро розкаюється та бажає дати дійсні свідчення через свої душевні страждання та повідомити суд, що вбивство потерпілих були вчинені саме братом ОСОБА_20 .

На ці скарги прокурором ОСОБА_7 подані заперечення, в яких детально дана оцінка кожному з доводів скарг і поставлене питання про їхню неспроможність та залишення вироку місцевого суду без змін.

В засіданні апеляційного суду адвокати підтримали свої апеляційні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, вказаних в апеляційних скаргах. Потерпілий та прокурори просили залишити усі апеляційні скарги без задоволення, мотивуючи їхньою безпідставністю.

Обвинувачена ОСОБА_13 в засіданні апеляційного суду просила задовольнити апеляційну скаргу адвоката на свою користь. Дала пояснення, що приймала безпосередню участь в розбійному нападі на ОСОБА_21 і ОСОБА_22 шляхом проникнення в їхнє житло, описала активні дії обвинуваченого ОСОБА_15 , який першим розбивав скло у вікні будинку потерпілих, першим проникав туди і застосовував фізичну силу до них. Стверджувала, що сама вона ніякого насильства до ОСОБА_21 і ОСОБА_22 не застосовувала, тільки шукала гроші в їхньому будинку і знайшла їх. Наполягала, що усі тілесні ушкодження загиблим заподіяв ОСОБА_23 , який, на її думку, і повинен відповідати за убивства, сама ж обвинувачена визнавала себе винною тільки у розбійному нападі. Просила частково задовольнити апеляційну скаргу і повернути справу на новий судовий розгляд.

Обвинувачена ОСОБА_14 в засіданні апеляційного суду підтримала свою апеляційну скаргу та скаргу захисника на свою користь і просила скасувати вирок та повернути справу на новий судовий розгляд. При цьому змінила свої показання про свою участь в злочинах у порівнянні з показаннями, даними в місцевому суді. Пояснила, що разом з іншими обвинуваченими по справі ОСОБА_15 та ОСОБА_13 за обставин, вказаних в обвинувальному акті, прибула до помешкання ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , маючи на меті заволодіти їхнім майном. Пояснила, що усі троє вони діяли активно, зокрема ОСОБА_23 розбив віконну шибку, відкрив вхідні двері в хату, штовхав потерпілих і постійно знаходився поруч з ними. Вони ж разом з ОСОБА_24 обшукували хату, шукали гроші та інші цінності, знайшли гроші, інші речі. Погодилась з розміром, кількістю, вартістю майна, котрим вони заволоділи. Не заперечувала своєї участі в скоєнні розбійного нападу на потерпілих і заволодіння їхнім майном. Проте не визнала себе винною в умисному убивстві ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , пояснивши, що вона особисто та ОСОБА_13 не заподіювали їм тілесних ушкоджень, а їх, можливо заподіяв ОСОБА_23 . Зміну своїх показань пояснила психологічним тиском родичів ОСОБА_25 на неї. Просила скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_15 також підтримав апеляційну скаргу не свою користь, просив скасувати вирок і повернути справу на новий судовий розгляд. Пояснив, що хоча і перебував в будинку потерпілих ОСОБА_21 і ОСОБА_22 за обставин, вказаних в обвинувальному акті, проте ніяких тілесних ушкоджень їм не заподіював, яким чином їх отримали ОСОБА_21 і ОСОБА_22 не знає. Наполягав, що на місце злочину він прибув в стані сильного алкогольного сп`яніння, ні у яку попередню змову з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не вступав. Не заперечував, що заволодів майном потерпілих в ході нападу на них.

Незважаючи на таку позицію обвинувачених, їхня винність у скоєних ними злочинах в повній мірі знайшла своє підтвердження в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду.

При проведенні допитів в місцевому суді усі троє обвинувачених не заперечували, що 28 жовтня 2015 року близько 2-ї години ночі в селі Софіївка Ічнянського району Чернігівської області вони скоїли розбійний напад на потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 та заволоділи їхнім майном і грішми за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Заволодіння майном підтверджене окрім визнання усіх обвинувачених також цілим рядом інших доказів, які досліджені в суді першої інстанції. Тому при розгляді даної справи в апеляційному суді вирішувались питання про доведеність участі усіх трьох обвинувачених в умисному убивстві при обтяжуючих обставинах обвинувачених ОСОБА_21 и ОСОБА_22 , втягнення неповнолітнього ОСОБА_15 в злочинну діяльність, наявність чи відсутність при проведенні розслідування і судового розгляду кримінальної справи процесуальних порушень, які б унеможливлювали постановлення законного й обґрунтованого судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доведеним умисне убивство обох потерпілих усіма трьома обвинуваченими. Зокрема, участь в убивствах обвинуваченої ОСОБА_13 підтверджена як прямими показаннями на неї обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_14 в суді першої інстанції, так і протоколами проведення слідчих експериментів з участю цих же осіб, які ретельно досліджені судом першої інстанції і яким суд дав відповідної правової оцінки.

Участь ОСОБА_15 в умисному убивстві ОСОБА_21 і ОСОБА_22 підтверджена, окрім інших доказів, прямими показаннями на нього обвинуваченої ОСОБА_13 , яка під час допиту в суді та під час проведення з нею слідчого експерименту показувала, що саме ОСОБА_23 бив обох потерпілих, становився на них ногами, припалював газетами.

ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту також вказував, що ОСОБА_26 тримала на підлозі одну з потерпілих, закривши їй голову ганчіркою, а ОСОБА_27 била цю ж потерпілу , питаючи, де гроші. Вказані докази, на думку колегії суддів, беззаперечно свідчать про участь усіх трьох обвинувачених в заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , унаслідок яких настала смерть останніх, тобто в умисному їхньому убивстві. При цьому колегія суддів наголошує, що виходячи з отриманих доказів, місцевий суд зробив правильного висновку про те, що усі вони в ході убивства виконували кожен свою певну частину об`єктивної сторони злочину і діяли як співвиконавці умисного убивства.

Про вказане свідчать також висновки судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , з яких вбачається, що кожній з загиблих жінок було нанесено не менше 30 ударів. З показань в судовому засіданні обвинувачених видно, що побиття обох потерпілих продовжувалось тривалий час. В невеликому приміщенні будинку, де скоювалось убивство, кожен з обвинувачених не міг не бачити і усвідомлювати дії кожного з інших своїх співучасників, при цьому кожен з них, бачачи і усвідомлюючи протиправні дії інших осіб, погоджувався з ними і продовжував свої протиправні дії, направлені на заволодіння майном потерпілих та позбавлення їх життя. Свої протиправні дії вони не припиняли і закінчили їх одночасно, заволодівши грішми і майном потерпілих і одночасно разом покинувши їхній будинок. З висновків судово-медичних експертиз вбачається, що причиною смерті як Скляр так і ОСОБА_22 стала механічна асфіксія органів шиї, тобто фактично обидві вони були задушені і цей факт вказує на наявність у обвинувачених прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . З показань обвинувачених при проведенні слідчих експериментів вбачається, що побиття потерпілих, яке передувало їхній смерті, мало на меті дізнатись, де вони ховають гроші. У кожної із загиблих було зламано не менше половини ребер, це побиття тривало не менше однієї години і увесь цей час обвинувачені перебували разом, що також свідчить про узгоджені дії усіх обвинувачених та єдиний їхній умисел на позбавлення життя ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

Про наявність між обвинуваченими попередньої змови свідчать усі їхні рішучі і цілеспрямовані дії, описані вище, які не припинялись до досягнення ними своєї злочинної мети.

Заперечення своєї участі в убивстві ОСОБА_21 і ОСОБА_22 з боку кожного з обвинувачених колегія суддів вважає захисною реакцією та спробою уникнути відповідальності.

За обставин, коли усі обвинувачені виконували спільні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , виконували ці дії одночасно, не потребує розмежування хто, скільки і в які частини тіла потерпілим наносив удари.

Таким чином, наведені вище докази спростовують твердження усіх апеляційних скарг про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 КК в діях обвинувачених. Їхні дії судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Колегія суддів відхиляє твердження апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 про те, що у вироку відсутнє формулювання, визнане судом доведеним. Аналіз тексту вироку свідчить, що в ньому міститься обвинувачення, визнане судом доведеним і те, що воно співпадає з обвинуваченням, пред`явленим органом досудового розслідування, не свідчить про його неправильність. А апеляційна скарга в цій частині не ґрунтується на законі.

Автори апеляційних скарг наполягали на недопустимості ряду доказів, тому колегія суддів звернула увагу на це.

Доводи адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_16 щодо недопустимості речових доказів у зв`язку з не відкриттям їх стороною обвинувачення колегія суддів вважає хибними і не приймає до уваги. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження стороні захисту були надані усі матеріали провадження, з них вбачається, які речові докази долучені до провадження, стороні захисту надані протоколи їхнього огляду і при ознайомленні ніяких клопотань з боку захисту заявлено не було.

Аналогічно колегія суддів відхиляє твердження авторів апеляційних скарг про недопустимість доказів протоколів слідчих експериментів. Вказані протоколи разом з усіма додатками були відкриті стороні захисту та досліджені в судовому засіданні. Колегія суддів не вбачає в складанні протоколів слідчих експериментів порушень з боку органів досудового розслідування. Усі ці протоколи свідчать про те, що всі обвинувачені правильно показали місце скоєння злочину, деталізували свою та інших обвинувачених роль в скоєння злочинів і те, що вони применшували свою участь в їхньому скоєнні, обумовлено бажанням уникнути покарання.

Необґрунтованими являються доводи апеляційних скарг про недопустимість доказу огляду місця події будинку в селі Софіївка Ічнянського району, де було виявлено трупи ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . На момент огляду місця події власниця цього будинку ОСОБА_17 загинула. З моменту її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем був потерпілий по даній справі ОСОБА_8 , що підтверджено заповітом на його ім`я, який і мав право надати доступ співробітникам поліції до цього будинку, що було ним зроблено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 про недопустимість доказу протоколу огляду місця події, проведеного 28.10.2015 р. по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_13 . Хоча остання не була власником цього житла, а наймала його для свого проживання, в силу ст. 233 ч. 2 КПК України дане житло перебувало в її тимчасовому володінні. Тому письмовий дозвіл ОСОБА_13 на проведення слідчої дії в її житлі був достатньою законною підставою для проведення такої дії а отже цей протокол є належним і допустимим доказом, підставно покладеним в обґрунтування вироку. При цьому колегія суддів спирається на практику Верховного Суду України, зокрема на Постанову Верховного Суду від 24 березня 2016 р. (справа 5-299кс15).

Колегією суддів однозначно відхиляються доводи захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 не міг бути потерпілим в кримінальному провадженні. Як пояснив сам ОСОБА_8 , загиблі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були його тітками, власних сімей не мали і в дитинстві фактично виховували його, а на момент їхньої смерті ОСОБА_8 був піклувальником та єдиною близькою людиною для цих жінок. Ці його показання підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків і стороною захисту фактично вони не спростовані. Оскільки ОСОБА_8 було завдано убивством ОСОБА_17 та ОСОБА_28 моральну шкоду, він цілком обґрунтовано визнаний в даній справі потерпілим, а заявлені та задоволені судом позовні вимоги колегія суддів не вважає занадто великими.

Безпідставними є твердження захисників про недопустимість доказу аудіо запису негласної слідчої дії відносно ОСОБА_13 . Вказана слідча дія проводилась на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області, результати її свідчать про пряму причетність ОСОБА_13 та ОСОБА_29 до убивства і розбійного нападу ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , порушень законодавства при проведенні даної негласної слідчої дії стороною захисту не доведено.

Не заслуговує на увагу довод скарги захисника ОСОБА_12 про недопустимість доказу протоколу слідчого експерименту з участю його підзахисної ОСОБА_13 . Оцінка цього доказу адвокатом є прикладом словесної еквілібристики, яка не має нічого спільного з оцінкою правових норм. Колегія суддів не вбачає ніяких порушень в ході проведення слідчого експерименту з ОСОБА_13 та в оформленні протоколу цієї слідчої дії. Ця слідча дія проводилась публічно, з участю адвоката, який до того ж не мав ніяких зауважень про її хід і результати, що унеможливлювало будь-яке порушення закону в ході її проведення.

Необґрунтованим є довод апеляційної скарги на користь ОСОБА_15 про порушення КПК при проведенні підготовчого судового засідання в даній справі. Адвокат ОСОБА_30 , який взявся захищати обвинуваченого ОСОБА_15 в підготовче судове засідання не з`явився і документів, які б підтвердили його повноваження суду не надав, фактично у справу він не вступив. В той же час захист ОСОБА_15 забезпечив адвокат ОСОБА_9 , тому права обвинуваченого порушені не були.

Безпідставними є доводи скарги на користь ОСОБА_15 про те, що останній перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння і не усвідомлював, що відбувається. З показань усіх обвинувачених в суді вбачається, що їхні дії і в тому числі ОСОБА_15 були цілеспрямованими і послідовними, спрямованими на заволодіння майном потерпілих і позбавлення їх життя. А той факт, що ОСОБА_23 , як це слідує з показань ОСОБА_31 , одягнув на руки шкарпетки за замотав обличчя шарфом, підтверджує його злочинний умисел. Про це ж свідчать і сліди крові на його одязі та показання ОСОБА_14 і ОСОБА_13 .

Викрадення паспортів потерпілих обвинуваченим ОСОБА_15 підтверджується показаннями ОСОБА_14 та ОСОБА_13 при проведенні з ними слідчих експериментів, а допитані свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 підтвердили, що паспорти громадян України у загиблих були.

Обвинувачення в цій частині пред`явлене ОСОБА_15 зрозуміле і конкретне.

Протокол огляду відеозапису камер відео спостереження магазину «АТБ Маркет» від 29.10.2015 р. являється одним з доказів вини ОСОБА_13 а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 в цій частині слід відхилити. З цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_13 після скоєння злочину купує продукти, розплачуючись купюрою в 100 грн. а судом встановлено, що у потерпілих були викрадені гроші в тому числі в таких купюрах.

Необґрунтованими є доводи адвокатів про те, що судові експертизи не доводять вину їхніх підзахисних у злочинах. Даючи оцінку цим апеляційним вимогам, колегія суддів наголошує, що усі апеляційні скарги побудовані таким чином, що дають оцінку кожному з доказів окремо від інших. З таким аналізом доказів колегія судді не погоджується. У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обставини, які підлягають доказуванню, перелічені в ч. 1 ст. 91 КПК можуть бути встановлені усім комплексом зібраних і досліджених по справі доказів. І хоча окремі докази не містять інформації про пряму причетність обвинувачених до скоєння злочинів, усі разом вони, взаємодоповнюючи один одного, складають єдину картину злочину.

Адвокат ОСОБА_12 , наголошуючи у своїй скарзі про те, що висновки усіх експертиз прямо не свідчать про винуватість його підзахисної, свідомо не звертає уваги на те, що перед експертами ставились лише ті питання, вирішення яких входить до їхньої компетенції а питання винуватості вирішувалось судом з урахуванням усіх досліджених доказів. Так, на ряді предметів, вилучених з місця події, було знайдено сліди поту, який міг походити від ОСОБА_13 , а на ряді предметів таких слідів взагалі виявлено не було. На думку колегії суддів, наявність слідів поту на металевій завісі, які могли походити від ОСОБА_13 є одним із низки непрямих доказів, що свідчать про її винуватість. Відсутність таких слідів на інших предметах про невинуватість обвинувачених не свідчить. Таким же доказом, який підставно покладений в обґрунтування вироку, є висновок експертизи, у відповідності до якого слід пальця руки, знайдений при огляді будинку загиблих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 був залишений ОСОБА_13 .

Колегія суддів відхиляє твердження апелянтів про неповноту судового розгляду справи. Як вбачається з журналів судового засідання, справа розглянута на засадах змагальності. Суд ретельно дослідив і дав оцінку усім доказам, які були надані суду сторонами кримінального провадження. При цьому колегія суддів не дає переоцінки цим доказам і вважає їх належними, допустимими і достатніми для постановлення судового рішення.

В апеляційних скаргах сторони захисту поставлене питання про скасування вироку з поверненням справи на новий судовий розгляд. Апеляційний суд може ухвалити таке рішення у випадках, передбачених ст. 415 КПК України. Проте в скаргах сторони захисту підстав, передбачених вказаною нормою закону не наведено, тому в цій частині апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання про призначення покарання, колегія суддів вважає, що воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. Судом було враховано тяжкість злочину, дані про особи обвинувачених.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, призначаючи покарання, належним чином оцінив обставини скоєння злочинів і зокрема дані про особи загиблих ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , які були особами похилого віку, все своє життя сумлінно працювали, пережили голодомор та Другу світову війну і мали повне право на спокійну старість, проте були убиті в своєму будинку особами, які заради незначних матеріальних цінностей позбавили їх життя з особливою жорстокістю. Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що ОСОБА_17 і ОСОБА_18 з урахуванням нанесених їм тілесних ушкоджень фактично піддавались тортурам. Ці обставини вказують на крайню ступінь моральної деградації обвинувачених, нехтування ними цінністю людського життя, відсутність будь-якої поваги до людей старшого покоління, їхню крайню суспільну небезпеку, тому єдиним покаранням для них може бути тільки максимальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 115 КК України, призначене судом. Підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

При постановленні вироку в його резолютивній частині не зазначено, з якої дати слід рахувати строк покарання для ОСОБА_35 та ОСОБА_14 . Цей недолік можна виправити шляхом винесення ухвали в порядку виконання вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_13 , обвинуваченої ОСОБА_14 , захисника адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 залишити без змін.

Рекомендувати суду, який постановив вирок, в порядку ст. 537 КПК України винести ухвалу, якою визначити початок строку відбування покарання для ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3