Справа № 144/152/16-к
Провадження №11-кп/772/26/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «07» лютого 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000015 від 13 січня 2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Брідок Теплицького району Вінницької

області, українця, громадянина України,

раніше судимого:

- 07.07.2015 року Теплицьким районним судом

Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України

у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі

ст. 75 КК України звільненого від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком

2 роки,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника адвоката: ОСОБА_8

за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Теплицького районного суду Вінницької області від «09» березня 2016 року,

В с т а н о в и в:

Вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання, та покарання призначеного за вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 07.07.2015 року, остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначено у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Вирішена доля речових доказів.

Як встановлено судом, 07.03.2015 року біля 19 год. ОСОБА_6 , з метою крадіжки чужого майна, через розбите вікно проник в приміщення майстерні ОСОБА_10 , що розташована по АДРЕСА_1 , звідки таємно, з корисливих мотивів, умисно, викрав запобіжники на 0,4 кВт від розподільчого щитка у кількості 7 штук вартістю 35 грн. за штуку загальною вартістю 245 грн., кнопки запуску до електрощита у кількості 5 штук вартістю 65 грн. за штуку загальною вартістю 325 грн., магнітний пускач першої величини вартістю 150 грн., магнітні пускачі другої величини у кількості 15 штук вартістю 220 грн. за штуку загальною вартістю 3000 грн., магнітні пускачі третьої величини у кількості 5 штук вартістю 250 грн. за штуку загальною вартістю 1250 грн., пробки від електрощита у кількості 9 штук вартістю 25 грн. за штуку загальною вартістю 225 грн., пакетні перемикачі у кількості 4 штуки вартістю 150 грн. за штуку загальною вартістю 600 грн., автоматичний перемикач однополюсний до електрощита вартістю 100 грн., дроселя від лампи денного світла у кількості 2 штуки, вартістю 150 грн. за штуку загальною вартістю 300 грн., після чого викрадене помістив в мішок та з місця вчинення злочину зник. При цьому ОСОБА_6 усвідомлював, що у майстерні ОСОБА_10 залишилися інші металеві деталі, які не помістилися в мішок, та які в подальшому він планував викрасти.

Продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_6 08.03.2015 року біля 19 год., з метою крадіжки чужого мана, через розбите вікно проник в приміщення майстерні ОСОБА_10 , що розташована по АДРЕСА_1 , звідки таємно, з корисливих мотивів, умисно, викрав конденсатори для запуску двигуна у кількості 3 штуки вартістю 150 грн. за штуку загальною вартістю 450 грн., патрони фарфорові для освітлення у кількості 2 штуки вартістю 30 грн. за штуку загальною вартістю 60 грн., теплове реле для запуску двигунів у кількості 2 штуки вартістю 150 грн. за штуку загальною вартістю 300 грн., електрозбірку до двигуна вартістю 1500 грн., автоматичний вимикач трьохфазний для розподільчого щитка вартістю 250 грн., світильник вартістю 200 грн., плату живлення для щитка вартістю 5000 грн., після чого викрадене помістив в мішок та з місця вчинення злочину зник. При цьому ОСОБА_6 усвідомлював, що у майстерні ОСОБА_10 залишилися інші металеві деталі, які не помістилися в мішок, та які в подальшому він планував викрасти.

Продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки майна з майстерні ОСОБА_10 , ОСОБА_6 09.03.2015 року біля 12 год., з метою крадіжки чужого майна, через розбите вікно проник в приміщення майстерні ОСОБА_10 , що розташована по АДРЕСА_1 , звідки таємно, з корисливих мотивів, умисно, викрав метало рукав для підключення двигунів вартістю 35 грн., мідну обмотку вартістю 750 грн., електродвигун «Bosh» вартістю 5 400 грн., електричний концовик для блокування дверей вартістю 420 грн., клешний розйом для електрощита вартістю 135 грн., радіатор автомобільний вартістю 4 000 грн., генератор автомобільний вартістю 4 000 грн., після чого викрадене помістив в мішок та з місця вчинення злочину зник.

Всього ОСОБА_6 викрав належного ОСОБА_10 майна на загальну суму 21 490 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_9 не оспорюючи висновків суду щодо винуватості засудженого, ставить питання про скасування вироку Теплицького районного суду Вінницької області від 09.03.2016 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 07.07.2015 року щодо ОСОБА_6 допустити до самостійного виконання. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивував тим, що судом першої інстанції в порушення вимог п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року , застосував принцип часткового складання призначених покарань, оскільки в даному випадку кожен вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 повинен виконуватись самостійно . Крім того, вказує, що висновок суду, про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 в умовах без ізоляції від суспільства, є необґрунтованим, так як останній вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, за місцем проживання характеризується негативно, суспільно корисною працею не займається, завданий потерпілому збиток не відшкодовано, а тому вважає, що виправлення та перевиховань ОСОБА_6 не можливо без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили вирок першої інстанції залишити без змін, міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка), кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка, поєднана із проникненням в інше приміщення - є обґрунтованими.

Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.

Так, зокрема, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, суд обґрунтовано послався на покази самого обвинуваченого, який в судовому засіданні першої інстанції показав, що він 07.03.2015 року, 08.03.2015 року, 09.03.2015 року, він через розбите вікно проникав до приміщення майстерні звідки викрав різні деталі та речі. Кожного разу викрадене складав до мішка та залишав місце злочину.

Із показів потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_6 із приміщення майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 викрав майно, належне останньому.

Крім показань потерпілого, самого обвинуваченого ОСОБА_6 ,вина останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом як на підставі свідчень самого обвинуваченого, у яких він повністю визнав себе винуватим.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії за ч.3ст.185 КК України та за ч.3 ст. 185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до переконання, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше судимий вироком Теплицького районного суду від 07.07.2015 за ч. ст. 185 у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України останній звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання за вироком від 09.03.2016 у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, вчинено ним у період з 07.03.2015 по 09.03.2015, тобто до ухвалення попереднього вироку.

За таких обставин, як вірно зазначено в апеляційній скарзі заступника прокурора, суд першої інстанції помилково застосував принцип часткового складання призначених покарань, оскільки у такому випадку кожен вирок мав би виконуватись самостійно, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання у виді реального позбавлення волі за даним вироком та умовне покарання за вироком Теплицького районного суду від 07.07.2015 року, який підлягав самостійному виконанню.

Апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею(частиною цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора твердження, про те, що суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не дотримався всіх вимог закону, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, думку потерпілого, а також наслідки вчиненого злочину, не є обґрунтованими.

Згідно 75 КК України суд може звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, негативну характеристику за місцем проживання, особу обвинуваченого. Обставиною, що пом`якшує покращання суд першої інстанції визнав його щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , під час судового засідання у суді апеляційної інстанції, надав довідку характеристику відносно ОСОБА_6 та довідку про склад сім`ї, видані виконавчим комітетом Соболівської сільської ради від 06.02.2017 року. Відповідно до характеристики за останній час проживання на території Соболівської сільської ради компрометуючих матеріалів на ОСОБА_6 виконавчий комітет не має, а з довідки про склад сім`ї вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає у багатодітній сім`ї, без батька.

Дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд вважає, що рішення про застосування ст.75 КК України є обґрунтованим, оскільки обставини, визнані судом пом`якшуючими, з врахуванням особи обвинуваченого, давали суду першої інстанції підстави для призначення мінімального покарання, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 09.03.2016 року підлягає зміні в частині призначення покарання ОСОБА_6 , а саме вважає за доцільне звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за ч.3 ст. 185 КК України, застосувавши ст. 75 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 404, 407,409, 413 КПК України , апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 09.03.2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК Країни в частині призначеного покарання змінити в частині призначення покарання

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням , призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначити шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання ,призначеного за вироком Теплицького районного суду від 07.07.2015 року остаточно призначивши йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину.

У відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками судового провадження протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом вірно: