Справа № 465/4562/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/650/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 125 ч.1 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0002444 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Франківського районного суду м.Львова від 25.04.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбора, Львівської обл., українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину який працює слюсарем ТЗОВ «Техноприлад» та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6

встановила:
Захисник - адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу на вирок Франківського районного суду м.Львова від 25.04.2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у вигляді 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу в сумі 510,00 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції викладений у вироку не відповідає фактичним обставинам справи, неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, винесеним з істотним порушенням вимогам КПК.

Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його висновок, а саме покази свідків ОСОБА_9 , чоловіка потерпілої, про те, що з ОСОБА_7 вони перебувають в конфліктних стосунках через порушення умов проживання. ОСОБА_9 в своїх показах путався, змінював їх під час допиту, зокрема щодо нанесених обвинуваченим ударів, після застосування потерпілою газового балончика. Також в показах путалася і свідок ОСОБА_10 (донька потерпілої), яка показала, що після застосування газового балончика жодних ударів ОСОБА_7 не наносив, а відразу повернувся до своєї квартири такі покази є суперечливими. Суд першої інстанції вибіркова зазначив покази потерпілої та свідків у вироку суду не зазначивши про їх суперечність та про конфлікт інтересів.

Апелянт наголошує, що у вироку відсутнє покликання про те, що ОСОБА_7 неодноразово звертався в правоохоронні органи із заявами по захисту своїх прав та членів його сім`ї на тишу в помешканні.

Свої вимоги апелянт мотивує, що судом першої інстанції не було дотримано встановлених законом вимог при складені вироку по даній справі, оскільки не було дано остаточну оцінку доказам щодо їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності. Прийняття одних доказів та відхилення інших повинно бути вмотивовано у вироку чого суд не зробив.

Щодо істотних порушень вимог КПК то апелянт зазначає, що при наявності підстав для закриття кримінального провадження справа не була закрита щодо ОСОБА_7 , оскільки суб`єктивна сторона злочину в якому ОСОБА_7 , обвинувачено та засуджено характеризується тільки умисною винною. Заподіяння ж легкого тілесних ушкодження внаслідок необережності не є караним за ст.125 КК України. Усі сумніви щодо доведеності вини особи характеризується на користь такої особи.

Свої вимоги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не застосував до ОСОБА_7 закон, який підлягає застосуванню. Покликається, що висновок експерта № 1393 від 19.07.2016 року не відповідає вимогам, бо експертиза проведена з порушенням КПК, а сам висновок невірно заповнений.

Таким чином захист вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На апеляційну скаргу подала заперечення потерпіла ОСОБА_11 , яка просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки мотиви та підстави зазначені в апеляції є безпідставними та необґрунтованими, а натомість вирок суду першої інстанції винесений у відповідності до вимог законодавства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2016 року, близько 08.05 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на сходовій клітці буд. №54 по вул. Науковій у м. Львові, діючи умисно, на ґрунті тривалих неприязних відносин, наніс удари рукою в обличчя, грудну клітку та по руках ОСОБА_11 , в результаті чого остання вдарилася об стіну чолом справа та правим стегном. Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_7 у потерпілої ОСОБА_11 , згідно з висновком експерта № 1393 від 19.07.2016 року, виявлено синці в ділянці чола справа, на грудях зліва, на лівій кисті, на правому стегні, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідача, думку захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, а саме:

- допитана потерпіла ОСОБА_11 яка показала, що 15.07.2016 року о 08.00 год. йшла з чоловіком та старшою донькою на роботу та коли вони проходили повз квартиру ОСОБА_7 , останній вибіг з неї штовхнув чоловіка в спину, а її вдарив в обличчя рукою, після чого вона застосувала до нього газовий балончик, так як боїться обвинуваченого, який неодноразово безпідставно їй погрожував, ооднак ОСОБА_7 не зупинився та наніс їй ще 3-4 удари в обличчя, шию, по руках, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження;

- допитана свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона з мамою та татом йшли на роботу, коли мама проходила мимо дверей ОСОБА_7 , він вийшов з квартири, некоректно висловлювався, потім застосував кулаки до мами, наніс їй кілька ударів в голову та шию;

- допитаний свідок ОСОБА_9 , який пояснив, коли він з дружиною та донькою проходили біля дверей квартири ОСОБА_7 то останній вийшовши з неї,з іштовхнув його зі сходів і нічого не пояснюючи, став бити його дружину в обличчя та груди. Поки він піднімався сходами вверх, дружина застосувала до ОСОБА_13 газовий балончик,однак він наніс їй ще 1-2 удари та пішов додому;

- досліджений висновок експерта №1393 від 19.07.2016 року згідно якого у ОСОБА_11 відповідно до наданої медичної документації та даних огляду виявлено синці в ділянці чола справа, на грудях зліва, на ліктьовій кисті,на правому стегні,які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 15.07.2016 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Покликання апелянта про те, що висновок експерта № 1393 від 19.07.2016 року не відповідає вимогам, бо експертиза проведена з порушенням КПК, а сам висновок невірно заповнений, тому це є недопустимий доказ по справі, то це було предметом розгляду суду першої інстанції і у вироку суддя обґрунтовано зазначив, що в силу ст.86 КПК України,допустимим є доказ, якщо він отриманий в порядку, встановленому КПК. Згідно ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав, свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Неповне заповнення окремих граф висновку експерта не може бути підставою для визнання висновку недопустимим доказом. За наведених обставин, суд першої інстанції визнав даний доказ належним та допустимим, оскільки, він отриманий в порядку, встановленому КПК України, з дотриманням прав та свобод обвинуваченого.

Щодо вимог апелянта про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю у зв`язку з тим, що заподіяння легкого тілесних ушкодження внаслідок необережності не є караним за ст.125 КК України, то ці твердження не знайшли свого підтвердження, оскільки були досліджені в суді першої інстанції, який прийшов до висновку про необґрунтованість даних покликань.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності,суд першої інстанції прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю.

При перевірці кримінального провадження по даній справі, колегія суддів не виявила допущення істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляції.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував вимоги ст.65 КК України та обрав необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень. Підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2017 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст. 125 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: