У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2. і ОСОБА_3.

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві 05 липня 2017 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 червня 2009 року щодо нього,

в с т а н о в и л а :

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2009 року ОСОБА_4 засуджено за пунктом першим частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 червня 2009 року зазначений вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали цього суду від 16 червня 2009 року щодо нього з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ‒ неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. У заяві посилається на неповноту судового розгляду справи щодо нього, невідповідність висновків апеляційного і касаційного судів фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації його дій. Крім того, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення. Просить переглянути зазначені судові рішення щодо нього та перекваліфікувати його дії з пункту 1 частини другої статті 115 КК на частину другу статті 121 КК.

Одночасно засуджений заявив клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 червня 2009 року щодо нього. Причину поважності пропуску строку обґрунтовує тим, що 07 липня 2010 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», яким з Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) було виключено статтю 4004 (підстави для перегляду судових рішень в порядку виключного провадження). Вказує, що відповідно до статті 4005 КПК 1960 року звернувся до Генерального прокурора України з заявою про перегляд справи щодо нього у зв'язку з нововиявленими обставинами, за результатами розгляду якої, прокурор 17 листопада 2010 року ухвалив рішення, яке, на думку засудженого, протирічить частинам першій та другій статті 55 Конституції України. Зазначає, що можливість для звернення до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали цього суду від 16 червня 2009 року з'явилась у нього в зв'язку з прийняттям КПК 2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви і клопотання про поновлення строку, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК, заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до копій доданих до заяви матеріалів, ухвала Верховного Суду України щодо ОСОБА_4 була постановлена 16 червня 2009 року. Заяву про її перегляд засудженим подано до Верховного Суду України в червні 2017 року, тобто після закінчення тримісячного строку.

Копій різних за змістом судових рішень, у яких судом касаційної інстанції була б неоднаково застосована одна і та сама норма права, заявник не надав.

Отже, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України з вказаною заявою поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного терміну.

Відповідно до положень частини шостої статті 447 КПК України, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у передбачений законом строк у зв'язку з такими обставинами, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що посилання засудженого на прийняття 07 липня 2010 року Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», яким з КПК 1960 року було виключено статтю 4004 та рішення Генерального прокурора України яке, на думку засудженого, протирічить частинам першій та другій статті 55 Конституції України позбавило його можливості вчасно підготувати заяву про перегляд судового рішення та подати її у визначений законом строк, не може бути визнано переконливим, а причини пропуску строку поважними.

Крім того, як убачається із наявних у Верховному Суді України даних, з моменту набрання чинності КПК 2012 року, засуджений ОСОБА_4 неодноразово звертався до Верховного Суду України з проханням про перегляд судових рішень щодо нього. У відповідь на його звернення, листами від 19 лютого 2013 року, 04 квітня 2013 року, 23 травня 2016 року та 15 березня 2017 року заявнику було роз'яснено порядок та підстави перегляду Верховним Судом України судових рішень касаційної інстанції, а отже, ОСОБА_4 був обізнаним про порядок та строки звернення до Верховного Суду України з відповідною заявою.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 червня 2009 року щодо нього.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що можливість реалізації засудженим ОСОБА_4 права на звернення до Верховного Суду України не втрачена за умови подання ним нової заяви та долучення до неї судового рішення касаційної інстанції (порівнюване рішення), яке за строком ухвалення буде відповідати вимогам частини першої статті 447 КПК і за своєю суттю буде остаточним.

На підставі викладеного, керуючись частиною шостою статті 447, статтею 450 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 червня 2009 року щодо нього.

Заяву засудженого ОСОБА_4 залишити без розгляду.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1