Справа № 487/2666/16-к
Провадження № 1-кп/487/74/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2017 року Заводського районного суду м. Миколаєва у складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , адвоката - ОСОБА_7 , малолітньої особи ОСОБА_8 , законного представника малолітнього ОСОБА_9 , представника служби у справах дітей Миколаївської районної держадміністрації ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка, Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, учня 8 класу Ульянівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, раніше не судимого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановила:

29 жовтня 2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які у нього виникли з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у тому ж місці, спровокував словесний конфлікт з останнім, в ході якого вони висловлювались на адресу один одного словами нецензурної лексики, після чого ОСОБА_11 покинув приміщення будівлі та пішов.

В цей же день, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 будучи ображеним на ОСОБА_12 за нецензурні висловлювання останнім на його адресу, вирішив помститися йому. Зустрівши малолітнього ОСОБА_8 запропонував піти до вищевказаної покинутої будівлі, де знаходився ОСОБА_12 , на що малолітній ОСОБА_8 погодився.

Після чого, того ж дня, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 спільно з малолітнім ОСОБА_8 , прийшли до покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився ОСОБА_12 , та діючи умисно, по черзі нанесли останньому ногами удари у різні частини голови, тулубу та кінцівок, при цьому нанесли не менше 7-10 ударів кожний. Після чого, ОСОБА_11 та малолітній ОСОБА_8 покинули ОСОБА_12 , який подавав ознаки життя, у вищевказаній будівлі та пішли.

В цей же день, приблизно о 21 годині 50 хвилин, ОСОБА_11 та малолітній ОСОБА_8 , поблизу зазначеної будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , зустріли брата малолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_13 та запропонували йому піти разом з ними до вищевказаної покинутої будівлі, де залишився потерпілий ОСОБА_12 , на що останній погодився, а також розповіли ОСОБА_13 , що вони у приміщенні покинутої будівлі побили ОСОБА_12 .

Того ж дня, приблизно о 22 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та малолітній ОСОБА_8 прийшли до покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якій в цей час продовжував знаходитися ОСОБА_12 та подавав ознаки життя. Знаходячись в приміщенні покинутої будівлі, з метою протиправного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , по черзі нанесли останньому удари ногами у різні частини голови, тулубу та кінцівок, де розташовані життєво важливі органи, при цьому нанесли не менше 10-15 ударів кожний, внаслідок чого спричинили ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, від отримання яких ОСОБА_12 помер.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінує мого йому діяння не визнав, відмовився від надання пояснень.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 15.01.2015 року за участю малолітнього ОСОБА_8 , який в присутності захисника, спеціаліста педагога, законного представника і понятих на місці добровільно розповів та показав обставини нанесення ним, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 29.10.2014 року у приміщенні будівлі по АДРЕСА_3 , детально пояснивши при цьому. що в той день він знаходився за місцем свого мешкання, коли приблизно о 15-30 год., йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_14 , який запропонував йому прогулятися по сілу на що він погодився та одразу направився на вулицю, де розташоване приміщення сільської контори та де він зустрівся з ОСОБА_15 . Вони пішли прогулятися та під час прогулянки ОСОБА_15 йому повідомив, що в приміщенні сільської контори є солдат та запропонував піти в приміщення та подивитися на солдата, на що він погодився. Вони пришли до приміщення та через вікно проникли в приміщення контори, де в одній із кімнат побачили незнайомого чоловіка, який лежав на металевому ліжку.

Після чого ОСОБА_15 підійшов до ліжка та перекинув його, чоловік впав на підлогу, таким чином, що знизу під ним опинилась панцирна сітка ліжка. Після падіння чоловік спроби підвестися не робив, але ОСОБА_15 сказав йому щоб він тримав ногою сітку, а сам в цей час почав перевіряти кишені чоловіка, з однієї кишені ОСОБА_15 дістав мобільний телефон, в цей час чоловік почав рухатися, вони злякалися, відчинили вікно та втекли. На вулиці вони походили навкруг приміщення та через вікно знову проникли до приміщення контори в кімнату, де знаходився чоловік. Чоловік лежав посередині кімнати на підлозі, а зверху на ньому була панцерна сітка ліжка. Він залишався стояти біля вікна. ОСОБА_15 підійшов до чоловіка та ногою наступив на панцерну сітку таким чином, що придавив нею чоловіка, після чого став питати де у чоловіка гроші, на що останній відповів, що грошей у нього немає. Після чого ОСОБА_15 ногами почав наносити удари потерпілому, який лежав на правому боці, в область живота та лівого боку, потім обійшов чоловіка з іншого боку та почав наносити удари правою ногою в область спини більше ніж п`яти ударів, після чого наніс ногою більше п`яти ударів в область сідниць.

Після чого він також підійшов до потерпілого та правою ногою наніс останньому більше 10 ударів в різні частині тулубу (живіт, спину). Потерпілий з підлоги не підводився. Вони разом з ОСОБА_15 вишли до сусідній кімнати, та набрали води з пляшки, яка там знаходилась. Після чого вони повернулись до кімнати, де перебував потерпілий та побачили, що він продовжує лежати на тому ж місці посередині кімнати. Вони з ОСОБА_15 підійшло до потерпілого та ногами нанесли потерпілому близь 10-15 дарів кожний в різні частини тіла живота, спини, ніг, при цьому потерпілий перекатився з боку на бік. Після чого ОСОБА_15 ще кулаком правої руки наніс чоловіку два удару в обличчя. Після чого він разом з ОСОБА_16 поставили металеве ліжко під вікно та піднявши під руки потерпілого відвели його до ліжка, де він присів, а він та ОСОБА_15 сіли поруч та посиділи біля потерпілого приблизно 10 хв. Після чого вони через вікно вилізли на вулицю, де біля приміщення контори зустріли ОСОБА_17 , якому ОСОБА_15 запропонував подивитися на чоловіка, на що останній погодився та вони втрьох повернулися в приміщення контори до кімнати, де побачили чоловіка який сидів на ліжку.

Пояснив, що ОСОБА_18 залишався стояти біля дверей, а він та ОСОБА_15 підійшли до ліжка та перевернули його, чоловік впав на підлогу, де ОСОБА_15 взявши потерпілого за комір куртки протягнув потерпілого по підлозі, після чого почав ногами наносити удари по різним частинам тіла спині, ногам, рукам, животу, нанісши близько 10-15 ударів. ОСОБА_18 також наніс потерпілому правою ногою приблизно 5-7 ударів по рукам, спині, животу. Після чого ОСОБА_15 стягнув з чоловіка штани і спідню білизну, підняв з підлоги дерев`яну палицю та всунув її в анальний отвір потерпілого. Після чого він ногою близько трьох разів вдарив по палиці, після чого дістав палицю та відкинув її в бік. Потім вони разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_19 пішли з контори, а потерпілий залишався.

Вчинення малолітнім ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за вказаних обставин підтвердилося доказами, дослідженими у судовому засіданні:
показами обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про те, що 29 жовтня 2014 року ввечері вони разом із малолітнім ОСОБА_8 в приміщенні покинутої будівлі контори побили незнайомого воєнного, який був у стані сп`яніння, били усі втрьох по спині та ногам, удари наносили ногами не менш як по 10 ударів кожний, воєнний вигинався та стогнав, після побиття залишався лежати в будівлі.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2582 від 21.11.2014 року у потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді поширених крововиливів на слизовій обох губ, наскрізної рани на нижній губі; саден в лобній області справа та зліва; синця, садна на повіках лівого ока, ран в потиличній області зліва; крововиливів у м`які тканини голови; синця на передній поверхні грудної клітки; саден на правій боковій поверхні живота у краю реберної дуги; синця на правій боковій поверхні живота; 2 синців в області спини по задній пахвовій лінії справа; синця та садна на тильній поверхні лівої кисті; близько 2000 мл темної рідкої крові у черевній порожнині; слідів темної рідкої крові у плевральних порожнинах; повного розриву лівого купола діафрагми; множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям; крововиливів у внутрішні органи (в м`які тканини грудної клітки навколо переломів, селезінку, шлунок, ліву нирку); неповного розриву брижі тонкої кишки; всі вищеописані тілесні ушкодження є прижиттєвими, утворилися незадовго (не більш ніж 0,5-1 година) до настання смерті; тілесні ушкодження утворились від неодноразової механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки чи ноги; за ступенем тяжкості в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю; дані ушкодження не могли утворитись в результаті падіння з положення стоячи з послідуючим ударом о тверду поверхню землі, полу, то що.

Крім того, обставини вчинення малолітнім ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за вказаних обставин підтверджуються також наступним:

- даними зареєстрованого за № 2217 03.11.2014 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події рапорту оперативного чергового Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області ст.. лейтенанта міліції ОСОБА_20 , згідно якого 03.11.2014 року о 14.20 год. до ЧЧ Миколаївського РВ від голови Ульяновської сільської ради надійшло повідомлення, що у АДРЕСА_2 в приміщенні напіврозібраної будівлі колишньої контори виявлено труп невпізнаного чоловіка приблизним віком 25-30 років з тілесними ушкодженнями у вигляді синців на обличчі та перелому ребер зліва та справа. Труп направлено на СМЕ;

-даними протоколу огляду місця події від 03.11.2014 року, а саме двоповерхової кам`яної будівлі, розташованої в АДРЕСА_2 , у ході якого було оглянуте та описане вказане приміщення, виявлено труп невпізнаного чоловіка та вилучено з підлоги біля трупу змив речовини бурого кольору, змив РБК та інші речі;

-даними фототаблиці зображень до протоколу огляду місця події від 03.11.2014 року;

-даними двох протоколів пред`явлення трупа для впізнання від 05.11.2014 року, згідно яких військовослужбовці ОСОБА_21 та ОСОБА_22 впізнали особу покійного як ОСОБА_12 ;

-даними протоколу затримання підозрюваного ОСОБА_11 в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого у підозрюваного було вилучено мобільний телефон марки « NOKIA -1280» IMEI: НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_12 ;

-даними протоколу огляду місця події від 05.11.2014 року, а саме приміщення квартири АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_11 , та у ході огляду квартири були виявлені та вилучені предмети: сім карти мобільного оператора, яка належить потерпілому ОСОБА_12 , кросівки сірого кольору, штани спортивні та куртка. При цьому законний представник обвинуваченого ОСОБА_23 добровільно письмово надала дозвіл працівникам міліції на огляд даної квартири;

-даними виписки з журналу реєстрації трупів м. Миколаєва СМЕ №2582 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де вказані дата і причини його смерті, дата розтину трупа та експерт, який його проводив ОСОБА_24 ;

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 05.11.2014 року, а саме ОСОБА_11 , якого було затримано в присутності понятих, адвоката та представника служби у справах дітей і роз`яснено його законні права та обов`язки;

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 05.11.2014 року, а саме ОСОБА_13 , якого було затримано в присутності понятих та адвоката і роз`яснено його законні права та обов`язки;

-даними заяви ОСОБА_13 від 06.11.2014 року, прийняту слідчим СВ, про долучення до матеріалів кримінального провадження одягу та взуття ОСОБА_13 , яке було надягнуте на ньому 29.10.2014 року при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 ;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_11 , який в присутності захисника, представника служби у справах дітей, експертів та інших учасників добровільно розповів, показав на місці і на манекені обставини нанесення ним 29.10.2014 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 . Покази ОСОБА_11 були зафіксовані на носії інформації DWD-R диску 4,7 GВ., вказаний диск був оглянутий у ході судового розгляду;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2014 року за участю ОСОБА_13 , який в присутності захисника, експертів та інших учасників добровільно розповів, показав на місці і на манекені обставини нанесення ним 29.10.2014 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 . Покази ОСОБА_13 були зафіксовані на носії інформації DWD-R диску 4,7 GВ, вказаний диск був оглянутий у ході судового розгляду;

-даними двох протоколів за результатами проведення НС(Р)Д від 10.12.2014 року в результаті яких було встановлено місцезнаходження радіоелектронних засобів з абонентскими номерами за адресою АДРЕСА_5 ;

-даними протоколу огляду предметів від 24.01.2015 року, вилучених по кримінальному провадженню.

-даними заяви потерпілої ОСОБА_25 від 14.11.2014 року про те, що вона просить прийняти міри до невідомих осіб, які 29.10.2014 року викрали мобільний телефон марки «NOKIA- 1280», який належав її покійному чоловікові ОСОБА_12 , коли він перебував у с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області.

Оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, щодо кваліфікації дій малолітнього ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб свого підтвердження не знайшли, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне виходячи з досліджених доказів кваліфікувати дії малолітнього ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України.
При цьому суд враховує, що відповідно до роз`яснень, що містяться в п. п. 16 та 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 0702.2003 року « Вчинене за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину домовилися про спільне його виконання… Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного…Визначеним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого ставлення винного до її настання характеризується необережністю).
Виходячи з того, що в судовому засіданні не встановлена наявність домовленості між обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_13 і малолітнім ОСОБА_8 про заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , що також підтверджується характером їх дій та наданими у суді показами, колегія суддів вважає, що дії Малолітнього ОСОБА_8 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
Доводи малолітнього ОСОБА_8 щодо вчинення на нього тиску під час досудового розслідування не знайшли свого підтвердження і спростовуються результатами перевірки вказаної заяви.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що дії малолітнього ОСОБА_8 підпадають під ознаки п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України і його вина у вчиненні даного діяння доведена в повному обсязі. Однак в силу того, що ОСОБА_8 не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, відносно нього слід застосувати примусові заходи виправного характеру.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 вважає вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінуємого йому діяння стороною обвинувачення не доведеною, у зв`язку з чим просив в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відмовити та виправдати ОСОБА_8 .
Законний представника малолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_9 судовому засіданні підтримала думку захисника.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного:
Відповідно до вимог ч.2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.
Згідно ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що в наслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановляння вироку не потребує застосування покарання. В такому разі суд може застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 КК України.
Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку і до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно п.12 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру №2 від 15.05.2006 року, у постанові судді чи ухвалі суду про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи (загальноосвітня школа соціальної реабілітації чи професійне училище соціальної реабілітації - залежно від віку неповнолітнього та його загальноосвітньої підготовки) і строк його тримання там, який суд визначає відповідно до п. 5 ч.2 ст. 105 КК України, враховуючи при цьому необхідність завершення учнем навчального року в школі чи професійної підготовки в училищі.
Вирішуючи питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд враховує особу неповнолітнього ОСОБА_8 , який на час вчинення суспільно небезпечного діяння був малолітнім і не досяг, віку настання кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, проживає в неповної багатодітної сім`ї, виховується тільки матер`ю ОСОБА_9 , за місцем навчання і мешкання характеризується посередньо, на обліку у служби у справах дітей адміністрації Заводського району, ОНД і МОПЛ №1 та у лікаря нарколога і психіатра Миколаївської центральної районної лікарні не перебуває.
Одночасно колегія суддів враховує те, що малолітній ОСОБА_8 вийшов з-під контролю своєї матері ОСОБА_9 , оскільки остання не займається його вихованням, що призвело до неналежної поведінки ОСОБА_8 , а також останній товаришує з особами схильними до вчинення суспільно небезпечних діянь.

В зв`язку з викладенним, суд приходить до переконання, що для виправлення та попередження нових злочинів відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , слід застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для підлітків, з урахуванням того, що він здоровий, придатний до навчання в учбових закладах, у тому числі у спеціальному учбовому закладі, строком на два роки.

Керуючись ст. ст. 498, 501 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з недосягненням віку кримінальної відповідальності і застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру задовольнити.
Звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , у вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, у зв`язку з недосягненням віку кримінальної відповідальності.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для підлітків, строком на 2 (два) роки.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3