АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006788 від 30.11.2014 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Каланчак Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, п.9 ч.2 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, п.9 ч.2 ст.115 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин; за п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.1, ч.2 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
По справі вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 30 листопада 2014 року приблизно о 14 годині, знаходячись по запрошенню ОСОБА_9 в квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, шляхом нанесення ударів ножем умисно спричинив ОСОБА_9 в області ніг колото-різані поранення з ушкодженням м`яких тканин та м`язів, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які причинили короткочасний розлад здоров`я та сприяли крововтраті.
Крім цього, ОСОБА_7 30 листопада 2014 року, приблизно о 14.40 годині, знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою приховання іншого злочину, а саме раніше умисно спричинених ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання смерті потерпілого, підійшов ззаду та умисно став здавлювати шию ОСОБА_9 , використовуючи шнур на оптичному маніпуляторі від комп`ютера, цим самим долаючи його волю до опору. Після чого, використовуючи невстановлені предмети, умисно наніс ними ОСОБА_9 множинні удари по життєво-важливим органам голови та тулубу, від яких настала смерть останнього.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, порушенням норм кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначав, що судом першої інстанції невірно кваліфіковано його дії як умисне вбивство з метою приховати інший злочин, оскільки він не мав такого мотиву. Поштовхом до нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень стала аморальна поведінка ОСОБА_9 , яка принизила його честь та гідність, та яку він розцінив як тяжку образу. Така поведінка з боку потерпілого підштовхнула його до вбивства з метою помсти на ґрунті особистих неприязних стосунків, а тому вважав, що його дії необхідно кваліфікувати саме за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 змінив та доповнив свої апеляційні вимоги, зазначаючи, що розгляд провадження відбувся з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, які мають істотне значення для правильного вирішення провадження та ухвалення законного і справедливого рішення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Вважає, що судом при винесенні вироку не було враховано, що під час огляду місця події не було виявлено вагомих доказів на підтвердження вчинення ним умисного вбивства. Також зазначає, що огляд місця події (квартири потерпілого) та вилучення речових доказів проведено з порушенням кримінального процесуального закону, а тому протокол огляду та його результати є недопустимим доказом. На підтвердження цього посилається на показання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що коли їх запросили в якості понятих для огляду квартири потерпілого, частина речових доказів вже знаходились у пакетах, а тому їм невідомо, з яких місць вони вилучалися. Незважаючи на ці порушення, суд у вироку визнав законним огляд місця події, вилучення доказів та складання протоколу слідчої дії.
З позиції апелянта, висновки суду про доведеність його винуватості в умисному вбивстві ОСОБА_9 з метою приховати інший злочин не ґрунтуються на матеріалах провадження, є нелогічними та не підтверджуються жодними доказами.
Також вважає, що досудовим розслідуванням не зібрано та судом не встановлено достатніх доказів вчинення саме ним вбивства ОСОБА_9 , а висунуте обвинувачення побудоване лише на його показаннях про нанесення потерпілому ножових поранень.
В обґрунтування неповноти судового розгляду обвинувачений зазначає, що судом не перевірена його версія про те, що мотив для вбивства ОСОБА_9 мав його співмешканець ОСОБА_12 , оскільки за показаннями свідків потерпілий був запальним та конфліктним, постійно сварився зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , з яким перебував в інтимних стосунках. Суд також не взяв до уваги, що крім ОСОБА_12 , злочин могла вчинити будь-яка інша особа, оскільки ОСОБА_7 залишив вхідні двері відчиненими після того, як вийшов з квартири.
Вважає, що суд необґрунтовано взяв до уваги і висновок судово-психіатричної експертизи № 66 від 27.01.2015 року, оскільки він є неповним та неточним. Суд також не перевірив даний доказ шляхом допиту експерта ОСОБА_13 , який брав участь у проведенні експертизи.
Крім цього, з позиції апелянта, у вироку суду не відображено ряд інших доказів, які були дослідженні в судовому засіданні, проте не враховані при винесенні судового рішення.
Також сторона захисту вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки окремі судові засідання проводилися без участі повноважного захисника.
Посилається на положення Кримінального процесуального закону України, ст.ст.24, 55, 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить вирок суду скасувати і призначити в даному кримінальному провадженні новий розгляд в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу із змінами та доповненнями, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог та вважала вирок суду законним і обґрунтованим, повторно дослідивши за клопотанням учасників судового провадження обставини, встановлені під час кримінального провадження та окремі докази, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, п.9, ч.2 ст.115 КК України.

Свій висновок суд обґрунтував наведеними у вироку доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 30.11.2014 (т.2 а.с.12-23, 25-39) про те, що в квартирі АДРЕСА_4 було виявлено труп ОСОБА_9 . Тіло ОСОБА_9 в більшій частині оголене, з колото-різаними пораненнями, на стегні лівої ноги наявні дві пов`язки зі слідами речовини бурого кольору, схожу на кров, яка також виявлена по приміщенню квартири. На шиї потерпілого виявлені ознаки странгуляційної борозни;
- показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які підтвердили достовірність викладених у протоколі огляду місця події фактичних даних та засвідчили, що обстановка в квартирі була порушена, речі розкидані, поряд з трупом потерпілого на ліжку знаходилась ввімкнута робочою поверхнею донизу праска, яка залишила слід на матраці. Всі речі, які вилучилась 30.11.2014 року з квартири і вказані у протоколі, вони бачили, все відповідало дійсності, потім речі складались у пакети, які в подальшому в їх присутності опечатувались;

- даними лікарського свідоцтва від 30 листопада 2014 року, яким зафіксовано факт смерті ОСОБА_9 (т.2 а.с.218-219);
- даними висновку судово-медичної експертизи №3418 від 15.01.2015, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала від комбінованої травми, а саме відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки та в тканину головного мозку, множинних колото-різаних поранень шиї та живота з ушкодженням внутрішніх органів з розвитком шоку, крововтрати, набряку-набухання головного мозку, приблизно за 4-6 годин до огляду трупа. Відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки та в тканину головного мозку має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (як небезпечних для життя). Окрім цього, при огляді трупа ОСОБА_9 виявлено: на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна рановий канал, який іде в напрямку спереду назад, зверху вниз та зліва направо, з ушкодженням м`яких тканин та м`язів, довжиною по зонду до 13 см.; (поверхнева) на внутрішній поверхні лівого стегна на цьому ж рівні глибиною 0,2 см; на задній поверхні лівого стегна рановий канал, який іде в напрямку ззаду наперед, знизу догори, зліва направо, довжиною по зонду до 10 см., з ушкодженням м`яких тканин та м`язів; на задній внутрішній поверхні лівого стегна нижче від рани раніше вказаної рани, рановий канал, який іде в напрямку ззаду наперед, знизу вверх, дещо зліва направо, довжиною по зонду до 17 см. з ушкодженням м`яких тканин та м`язів. Колото-різані поранення з ушкодженням м`яких тканин та м`язів мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та сприяли крововтраті. Також виявлено: А) рани на голові (лінійно-звивиста форма, осаджені краї, наявність в глибині тканинних перетинок): рана №1 в лобній ділянці справа на межі росту волосся, яка проникає до кісток черепа, пошкоджуючи апоневроз; рана №2 на волосистій частині голови в тім`яній ділянці справа «V»-подібної форми глибиною 0,6см; рани №3, №4 і №5 на волосистій частині голови в тім`яній ділянці ліворуч, які йдуть вертикально паралельно одна одній, глибиною 0,4см; багатоуламковий перелом кісток склепіння черепу; крововиливи в м`які тканини голови відповідно ранам та під оболонки і в тканину (забої) головного мозку, набряк-набухання головного мозку. Характер та особливості ушкоджень, їх розташування з врахуванням медико - криміналістичного дослідження вказує на те, що вони утворились від неодноразової дії твердого тупого предмету, який мав обмежену контактуючу поверхню. Б) Рани прямолінійної форми, рівні краї, гострокутні та «П»-подібні кінці: №6-12 на переднє-бічній поверхні шиї зліва, ранові канали, які йдуть від ран у напрямку і спереду назад, зліва направо, дещо зверху вниз довжиною від 4,4см до 12см, по ходу яких ушкоджуються м`які тканини та м`язи шиї, а на рівні рани №10 ушкоджується зовнішня яремна вена, на рівні рани №9 ушкоджується сонна артерія; №13 на передній поверхні грудної клітки праворуч біля грудинної лінії на рівні 5 міжреберря, рановий канал, який іде від рани в напрямку спереду назад, глибиною 4 см, проникає в плевральну порожнину, по ходу якого ушкоджуються верхній край хрящової частини 6 ребра та жирова клітковина переднього середостіння; №14 по серединній лінії на животі, під мечоподібним відростком, рановий канал іде в напрямку спереду назад, проникає в черевну порожнину по ходу якого ушкоджується діафрагма та печінка, довжиною по зонду 8см; №15 на животі зліва та в 2,5см від пупка, рановий канал, який іде в напрямку спереду назад, проникає в черевну порожнину, по ходу якого ушкоджуються петлі тонкого кішкивника, довжиною до 18см та закінчується в за очеревинній клітковині зліва біля хребта; №16 в пахвинній ділянці зліва, рановий канал який іде в напрямку спереду назад, знизу до гори, практично під гострим кутом проникає в черевну порожнину, по ходу якого ушкоджуються петлі тонкого кишечника, довжиною до 18см; №17 на зовнішній поверхні лівого стегна в верхній третині, рановий канал який іде в напрямку спереду назад, знизу вверх, проникає в черевну порожнину над гребенем клубової кістки, з ушкодженням м`яких тканин та м`язів, довжина його по зонду до 13см.
Характер та особливості ушкоджень, їх розташування з врахуванням судово-криміналістичного дослідження вказує на те, що вони утворились від дії плескатого гострого колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що мав П- подібну перетину, з добре вираженими ребрами, з одного боку та гостре лезо з іншого. Проникаючі колото-різані поранення шиї та живота з ушкодженням внутрішніх органів мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (небезпека для життя). Колото-різані поранення з ушкодженням м`яких тканин та м`язів мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та сприяли крововтраті. В) странгуляційна борозна на шиї (одиночна, рівномірно виражена, горизонтально розташована замкнута,синюшного кольору, шириною 0,5-0,6см, яка іде в напрямку спереду назад з додатковим фрагментом її на передній поверхні та бічних поверхнях шиї, перелом верхнього ріжка щитоподібного хряща зліва з незначним крововиливом в ділянці перелому. Характер, розташування та морфологічні особливості странгуляційної борозни на шиї вказують на те, що вона є видовою ознакою при удавленні петлею, та була зроблена з напівжорсткого матеріалу. Механічна асфіксія в повному обсязі не встигла виникнути в зв`язку з крововтратою від поранень, тому ступень тяжкості оцінити не є можливим в зв`язку з неясністю клінічного перебігу та наслідків. Характер та морфологічні особливості ушкоджень з врахуванням судово-гістологічного дослідження (початкові ознаки лейкоцитарної реакції в травмованих тканинах) вказують на те, що забійні рани на голові виникли за 30-40 хвилин, а всі колото-різані поранення і странгуляційна борозна на шиї виникли в один проміжок часу від 40 до 60 хвилин до настання смерті.
У крові ОСОБА_9 знайдено етиловий спирт в концентрації 0,56‰, що при житті могло відповідати легкому алкогольному сп`янінню (т.2 а.с.143-152, 169-170);
- даними висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 442 від 26.12.2014 про те, що у плямах та помарках на оптичному маніпуляторі від комп`ютера та шнурі з`єднання, вилучених під час огляду місяця події, виявлено кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти - В, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається (т.2 а.с.129-133);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 47-МК від 17.02.2015 про те, що на спортивних штанах потерпілого ОСОБА_9 було виявлено шість колото-різаних пошкоджень, що розташовуються на передній лівій половинці штанів (пошкодження №1-5) та на задній лівій половинці штанів (пошкодження № 6), які утворились від дії плаского колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що має обушок з добре вираженими ребрами та лезо. Пошкодження №2, розташоване в 1 см вправо від пошкодження №1, утворилося від дії вістря клинка ножа. Пошкодження на спортивних штанах можуть відповідати ранам на лівому стегні потерпілого (т.2, а.с.188-196);
- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що в першій половині дня 28 листопада 2014 року ОСОБА_7 , з яким вона незадовго познайомилась через мережу Інтернет та підтримувала товариські відносини, подарував їй календар із зображенням ОСОБА_9 і пояснив, що має зустрітися з вказаною людиною 30.11.2014 з питання працевлаштування. 30.11.2014, приблизно о 14.00 год., ОСОБА_7 надіслав їй смс повідомлення про те, що в нього виникли проблеми, і він нібито знаходиться в лікарні. Під час зустрічі, яка відбулася 03.12.2014, ОСОБА_7 виглядав схвильованим, нервував, повідомив, що 30.11.2014 «вбив людину» та попросив її викинути календар із зображенням ОСОБА_9 . Наступного дня, 04.12.2014, працівники міліції за місцем її проживання вилучили в неї календар із зображенням ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що 30.11.2014 в вечірній час зустрічався із ОСОБА_7 . Останній виглядав збуджено, нервував, та попросив надати йому куртку та інші речі, оскільки його одяг був в крові, походження якої пояснив тим, що побився з хлопцями. Обвинувачений проживав у нього до 02.12.2014, весь цей час він був «спантеличений», але нічого не розповідав. 04.12.2014 працівники міліції вилучили в нього з кімнати одяг ОСОБА_7 , який на той час вже був випраний;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 від 04.12.2014 року, якими зафіксовано його пояснення щодо обставин, за яких він спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Зокрема ОСОБА_7 розповів та показав, яким чином наносив поранення ОСОБА_9 ножем в області ніг та прибирав квартиру від крові. Що відбувалось в подальшому, не пам`ятає. Пояснив, що «прийшов до пам`яті» у ванній кімнаті. Повернувшись до кімнати, де востаннє бачив ОСОБА_9 , помітив, що останній лежав на ліжку, був весь у крові, тіло було у порізах - «на торсі приблизно 5 порізів, багато крові у районі шиї», поряд на ліжку лежав ніж. Оскільки потерпілий мовчав та не ворушився, був впевнений, що він мертвий. Він забрав ніж, два телефони потерпілого, стакани з кухні, з яких вони з потерпілим вживали спиртні напої, та залишив квартиру. Речі, що забрав з квартири, викинув у сміття (т.3 а.с.144-150);

Оцінюючи всі наведені вище докази, суд першої інстанції врахував, що вони у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у тому, що він умисно заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, завдавши удари ножем, а також, з метою приховання попереднього злочину, гострими предметами умисно наніс ОСОБА_9 множинні удари по життєво-важливим органам голови та тулуба, що спричинило його смерть, тобто вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з метою приховати інший злочин. Таким чином, суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку лише ті докази, які відповідають вимогам ст.ст.85, 86 КПК України та мають доказове значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 30.11.2014 року, а саме квартири АДРЕСА_4 , а також про те, що під час огляду місця події не було виявлено вагомих доказів на підтвердження вчинення ним умисного вбивства, колегією суддів встановлено, що дана слідча дія проведена належною процесуальною особою у відповідності до положень ст.237 КПК України, за правилами цього Кодексу, передбаченого для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Відповідно до вимог ч.7 ст.223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Як встановлено судом першої інстанції, огляд квартири, в якій проживав потерпілий ОСОБА_9 , проводився слідчим з участю двох понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які в своїх показаннях суду підтвердили достовірність викладених у протоколі огляду місця події фактичних даних.
Допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 засвідчили, що в квартирі на ліжку знаходиться труп ОСОБА_9 з численними колото-різаними пораненнями на тілі та слідами странгуляційної борозни на шиї. Всі речі, які вилучилась з квартири і вказані у протоколі, вони бачили. Також вилучались речі зі слідами речовини бурого кольору, схожими на кров. За результатами огляду було складено протокол, який вони підписали без застережень.
Вони також вказали, що на час, коли їх запросили бути понятими при огляді місця події, в квартирі вже знаходилися працівники правоохоронних органів, працював судово-медичний експерт, а деякі речі вже були поміщені до пакетів.
Проте зазначена обставина не може свідчити про неналежність та недопустимість даного доказу, оскільки зазначений протокол огляду місця події отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, містить фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, який в сукупності з іншими доказами доводить факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.
Крім цього, під час огляду квартири велась детальна фотозйомка приміщення, в тому числі й місць розташування вилучених предметів, фотографії яких долучено до протоколу, а самі поняті в судовому засіданні підтвердили правильність зазначених у протоколі даних та додатку до нього.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений також посилається на те, що висновки суду про доведеність його винуватості в умисному вбивстві ОСОБА_9 з метою приховати інший злочин не ґрунтуються на матеріалах провадження, є нелогічними та не підтверджуються жодними доказами.
Колегія суддів вважає, що такі доводи обвинуваченого не знайшли свого ствердження матеріалами кримінального провадження, з огляду на наступне.
Як вірно встановив суд першої інстанції у вироку, мотивом до вчинення ОСОБА_7 вбивства потерпілого ОСОБА_9 стало бажання приховати перший злочин, а саме заподіяння потерпілому ножових колото-різаних поранень в область ніг, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Надаючи оцінку показанням обвинуваченого в сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції врахував, що в своїх показаннях, сприйнятих судом у судовому засіданні, ОСОБА_7 визнавав, що після спричинення потерпілому колото-різаних ран в область ніг останній йому погрожував, а тому він розхвилювався за наслідки вчиненого, «і думав зробити все, аби потерпілий не викликав міліцію і не ув`язнив його» (т.4 а.с.75-76). Суд також врахував, що обвинувачений після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень мав реальну можливість добровільно залишити квартиру, проте цього не зробив.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі докази, представлені стороною обвинувачення та показання обвинуваченого суд першої інстанції вірно встановив, що єдиним мотивом у ОСОБА_7 до позбавлення життя потерпілого була мета приховати раніше вчинений ним злочин.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений, не заперечуючи факт спричинення потерпілому ножових поранень в області ніг, зазначає, що через деякий час він втратив свідомість, а коли прийшов в себе, то побачив, що потерпілий лежить на ліжку в крові, зі слідами тілесних ушкоджень, без ознак життя.
Колегія суддів розцінює таку позицію обвинуваченого як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
Крім цього, показання обвинуваченого, в яких він заперечує свою причетність до вбивства ОСОБА_9 , спростовуються наведеними у вироку показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що 03.12.2014 вона зустріла ОСОБА_7 , який виглядав схвильованим і сказав їй, що 30.11.2014 вбив людину та попросив її викинути календар із зображенням ОСОБА_9 .
Оцінюючи показанням обвинуваченого про те, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, викликаного протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_9 по відношенню до нього, суд послався на висновок психолого-психіатричної експертизи № 66 від 27.01.2015 року, яким встановлено, що у період кримінального правопорушення ОСОБА_7 ознак психічних розладів та психічного захворювання не виявляв, та на даний час не виявляє, у період, до якого відноситься кримінальне правопорушення, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не виявляє ознак яких-небудь психічних розладів (т.2, а.с.199-204).
Надаючи оцінку висновку психолого-психіатричної експертизи № 66 від 27.01.2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що він відповідає вимогам кримінального процесуального закону щодо змісту, містить відповіді на поставлені слідчим питання та їх докладне обґрунтування у дослідницькій частині, судові експерти попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, а тому відсутні будь-які підстави вважати його неналежним чи недопустимим доказом.
Для роз`яснення даного висновку експерта в судовому засіданні були допитані експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які пояснили, що у ОСОБА_7 на момент вчинення злочину необхідних ознак стану фізіологічного афекту встановлено не було.
Даний висновок психолого-психіатричної експертизи є чітким та зрозумілим, а тому підстав для додаткового допиту в суді апеляційної інстанції експерта ОСОБА_13 , який також брав участь у проведенні експертизи, як про це посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апелянта про те, що судом не перевірена його версія про можливу причетність до вбивства ОСОБА_9 інших осіб, а саме ОСОБА_12 , який співмешкав з потерпілим, то така позиція обвинуваченого не має під собою жодного законного підґрунтя та не підтверджується матеріалами провадження.
На це безпосередньо вказують і показання обвинуваченого про те, що на час його перебування в помешканні ОСОБА_9 інших осіб, крім нього та потерпілого, не було. Він покинув квартиру в той момент, коли потерпілий лежав на ліжку в крові, зі слідами тілесних ушкоджень, без ознак життя.
Щодо посилань сторони захисту на порушення права ОСОБА_7 на захист під час розгляду справи в суді першої інстанції з тих підстав, що важливі процесуальні дії проводилися без участі повноважного захисника, колегія суддів зважає на наступне.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, 30.04.2015 року судом було прийнято рішення про залучення захисника ОСОБА_18 для проведення окремої процесуальної дії вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку з неявкою в судове засідання захисника ОСОБА_19 , що відповідає приписам ст.53 КПК України.
Щодо проведення судового засідання 26.05.2016 року без участі захисника ОСОБА_20 , який був залучений для надання правової допомоги ОСОБА_7 за призначенням, то колегія суддів вважає, що цим самим права обвинуваченого також не були порушені, оскільки в судовому засіданні брав участь захисник ОСОБА_19 , яка здійснювала захист ОСОБА_7 на підставі угоди.
За таких обставин права ОСОБА_7 на захист від пред`явленого йому обвинувачення жодним чином судом порушені не були.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представлені стороною обвинувачення докази в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, п.9, ч.2 ст.115 КК України, а саме в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень та умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з метою приховати інший злочин.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винного, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій відповідних статей, яке буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а також підстав для скасування вироку, в тому числі на які сторона захисту посилається у поданій апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.
З огляду на те, що вирок суду, ухвалений відносно ОСОБА_7 , є законним, обґрунтованим і вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі п.5 ч.2 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12.08.2016 по 28.03.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3