Справа № 203/1426/16-к
Провадження №1-кп/0203/203/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретареві - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000731 від 06.03.2016 р. стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Раково, Синельниківського району, громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, не працюючого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
-08.09.2014 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.263 КК України, до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття строку покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік;
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Ніхачево, Брестської області, республіки Білорусь, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
-01.06.2011 року Татарбунарським районним судом Одеської області, за ст.395 КК України, до покарання у вигляді арешту строком на 1 місяць;
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
05.03.2016 близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 92, розташованого по пр. К.Маркса в м. Дніпропетровську, керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , 1985р.н., розподіливши ролі кожного при вчинені злочину з метою подальшого розподілу викраденого між собою, підійшли до ОСОБА_8 , який лежав на асфальті, поруч з інвалідною коляскою марки «Іскра» синього кольору, яку визначили як об`єкт свого злочинного посягання.
Так, знаходячись за вказаною адресою, у вищезазначений час, діючи умисно, із корисливих мотивів, не усвідомлюючи, що за їх діями можуть спостерігати сторонні особи, будучи обізнаними про злочинний умисел відповідно відведеної кожному з них ролі з метою подальшого розподілу викраденого майна між собою, ОСОБА_9 відкрито, шляхом ривка заволодів майном ОСОБА_8 , а саме інвалідною коляскою марки «Іскра» синього кольору, при цьому ОСОБА_6 , знаходячись за вищевказаною адресою, будучи обізнаний про злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, спостерігав за діями останнього.
В той час, коли ОСОБА_7 здійснював таємне викрадення майна, що належить ОСОБА_8 , вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 , останні були помічені потерпілим, який почав просити про допомогу.
Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що їх дії направлені на крадіжку, були помічені, керуючись раптово виниклим злочинним умислом на повторне відкрите викрадення чужого майна, будучи обізнаними про злочинний умисел відповідно відведеної кожному з них ролі, з метою подальшого розподілу викраденого майна між собою, утримуючи при собі викрадене майно, а саме Інвалідну коляску марки «Іскра» синього кольору, ринкова вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/34-658 від 17.03.2016 складає 1733,33 грн., не реагуючи на вимоги потерпілого зупинити свої дії, продовжили реалізовувати свій злочин, однак довести Його до кінця не змогли, з причин, що не залежали від їх волі.
Таким чином, гр. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом ривку, відкрито викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріального збитку на загальну суму 1733,33 грн.
Крім того, 05.03.2016 близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 92, розташованого по пр. К.Маркса в м. Дніпропетровську, керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 1974 р.н., розподіливши ролі кожного при вчинені злочину з метою подальшого розподілу викраденого між собою, підійшли до ОСОБА_8 , який лежав на асфальті, поруч з інвалідною коляскою марки «Іскра» синього кольору, яку визначили як об`єкт свого злочинного посягання.
Так, знаходячись за вказаною адресою, у зазначений час діючи умисно, із корисливих мотивів, не усвідомлюючи, що за їх діями можуть спостерігати сторонні особи, будучи обізнаними про злочинний умисел відповідно відведеної кожному з них ролі з метою подальшого розподілу викраденого майна між собою, ОСОБА_7 відкрито, шляхом ривка заволодів майном ОСОБА_8 , а саме інвалідною коляскою марки «Іскра» синього кольору, при цьому ОСОБА_6 , знаходячись за вищевказаною адресою, будучи обізнаний про злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, спостерігав за діями останнього.
В той час, коли ОСОБА_7 здійснював таємне викрадення майна, що належить ОСОБА_8 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 , останні були помічені потерпілим, який почав просити про допомогу.
Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що їх дії направлені на крадіжку, були помічені, керуючись раптово виниклим злочинним наміром на відкрите викрадення чужого майна, будучи обізнаними про злочинний умисел відповідно відведеної кожному з них ролі, з метою подальшого розподілу викраденого майна між собою, утримуючи при собі викрадене майно, а саме інвалідну коляску марки «Іскра» синього кольору, ринкова вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/34-658 від 17.03.2016 складає 1733,33 грн., не реагуючи на вимоги потерпілого зупинити свої дії, продовжили реалізовувати свій злочин, однак довести його до кінця не змогли, з причин, що не залежали від їх волі.
Таким чином, гр. ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, відкрито викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріального збитку на загальну суму 1733,33 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надав заяву до суду про розгляд справи без його участі, зазначивши те, що не заперечує про проведення судового розгляду у спрощеному режимі, в порядку ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники кримінального провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даної справи, у зв`язку із чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.
За таких обставин, суд, прийшов до висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та правильної кваліфікації їх дій за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, оскільки вони своїми діями вчинили закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до п.1 та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Крім того, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливості конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, обставини скоєння злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого.
Так, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає те, що в ході досудового розслідування і судового розгляду вони вину визнали повністю, щиро розкаялись в скоєнні злочину, сприяли досудовому розслідуванню, та те, що шкоду потерпілому ОСОБА_8 ними відшкодовано в повному обсязі.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначені виду та міри покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окрім викладеного, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину - згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; особи винних, а саме іх соціальне положення - не працюють та не одружені; характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставини що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання та вважає, що в даному випадку необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ст. 68 КК України у вигляді позбавлення волі.
З урахуванням призначеного покарання суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
Крім того, враховуючи, що обвинувачені з 06.03.2016 року тримаються під вартою, суд вважає, що дію даного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили. Визначення такого кінцевого строку дії запобіжного заходу, відповідає висновкам Європейського суду з прав людини, викладених в рішенні даного суду по заяві №5425/11 по справі «Руслан Яковенко проти України», яке набуло статусу остаточного 04 вересня 2015 року.
Крім того, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, необхідно зарахувати обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Цивільний позов по справі не пред`являвся, процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Відповідно до ст. 100 КПК України слід вирішити питання про речові докази.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
До вступу вироку в законну силу обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання, а саме 06.03.2016 року.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 06.03.2016 року по набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
До вступу вироку в законну силу обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання, а саме 06.03.2016 року.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 06.03.2016 року по набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речовий доказ: інвалідну коляску марки «Іскра» синього кольору, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , - залишити за належністю у останнього.
На вирок можуть подані апеляційні скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1