Справа № 444/1418/15-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/156/17 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши кримінальне провадження № 444/1418/15-к про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Скварява Жовківського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,
з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11
прокурора ОСОБА_12 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року,
в с т а н о в и л а :

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 рокуОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на сім років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 8676 грн. 37 коп. відшкодування матеріальної шкоди й 300000 грн. відшкодування моральної шкоди.
Запобіжний захід ОСОБА_8 - заставу залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 07 березня 2015 року по 13 березня 2015 року.
Вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та повернення застави в сумі 97440 грн. заставодавцю ОСОБА_13 .
ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 07 березня 2015 року близько 12 год. 45 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння, у м. Жовкві на вул. Б.Хмельницького, на території власного господарства № 56, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, після суперечки та висловлених на адресу ОСОБА_10 погроз, тримаючи вогнепальну зброю у руках, а саме: мисливську рушницю марки ТОЗ-34Р серійний номер НОМЕР_1 , спрямував її в напрямку автомобіля марки «DAEWOO Nubira» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , та який в той час знаходився за кермом даного автомобіля, і поруч якого на передньому сидінні пасажира знаходився ОСОБА_14 , після чого вчинив постріл із зазначеної вище зброї в ділянку переднього правого вікна даного автомобіля, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 вогнепальне поранення шиї, однак свого злочинного наміру до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_10 своєчасно надано медичну допомогу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання у виді двох років виправних робіт за місцем роботи ОСОБА_8 з відрахуванням 20% із суми заробітку в дохід держави, зменшити суму стягнення за позовом ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 90 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а в решті вирок залишити без змін. Вважає вирок незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ОСОБА_8 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 України, оскільки не мав наміру позбавляти життя потерпілого ОСОБА_10 , не готувався до вчинення злочину, не вчиняв напередодні злочину будь-яких дій щодо вчинення злочину, а знаходився в себе вдома та не йшов до ОСОБА_10 чи ОСОБА_14 з будь-якими претензіями чи погрозами. Поведінка потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , які без дозволу ОСОБА_8 07 березня 2015 року близько 12 год. 45 хв. зайшли на його подвір`я, призвела до конфлікту між ними. Хоча потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 не визнають того, що заходили на подвір`я господарства ОСОБА_8 , однак їх показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 . В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 з ОСОБА_14 зайшли до ОСОБА_8 , щоб забрати гроші в останнього за те, що ОСОБА_8 не зміг виконати обіцянку про надання ОСОБА_14 посвідчення водія категорії «Д». Дійсно, в грудні 2014 року ОСОБА_14 дав ОСОБА_8 гроші в сумі 1600 грн., оскільки саме стільки коштує перепідготовка водіїв на категорію «Д». ОСОБА_8 оплатив навчання у м. Кам`янка-Бузька і наприкінці навчання отримав свідоцтво про закінчення закладу підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв. ОСОБА_8 неодноразово пояснював ОСОБА_14 по телефону, що для отримання посвідчення водія необхідно доплатити гроші, проте ОСОБА_14 не погоджувався з цим та, взявши з собою ОСОБА_10 , прийшли на подвір`я господарства, де і відбулась суперечка. ОСОБА_8 , знаючи, що у нього вдома є рушниця марки Т03-34Р, взяв рушницю, яка була заряджена одним патроном, та, взявши ще два патрони в кишеню, вибіг з будинку та здійснив один постріл в сторону автомобіля, в якому знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Злякавшись від своїх дій, ОСОБА_8 відмовився від продовження вчинення злочину, кинув рушницю та побіг з свого господарства. Маючи реальну можливість зарядити рушницю ще двома патронами, ОСОБА_8 не продовжував злочину. Вважає, що висновки суду щодо визнання винним ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України ґрунтуються на припущеннях та суперечливих доказах. Судом першої інстанції не встановлено причин висловлених погроз ОСОБА_8 на адресу ОСОБА_10 , причинно-наслідкового зв`язку між висловленими погрозами ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_16 та здійсненим вистрілом з рушниці, оскільки до вчиненого злочину між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не було неприязних відносин; не підтверджено прямого умислу ОСОБА_8 на вчинення замаху на вбивство саме ОСОБА_10 , а не ОСОБА_14 , так як конфлікт виник саме між ними; не надано оцінки неправомірних дій зі сторони потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 ; не надано оцінки правдивості чи неправдивості показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 в тому, що вони 07 березня 2015 року не перебували на подвір`ї ОСОБА_8 , оскільки такі показання суперечать показанням свідка ОСОБА_15 ; не надано оцінки зміни в судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , які ними давалися при проведенні слідчих експериментів на досудовому слідстві 28 квітня 2015 року; не перевірено шляхом проведення судових експертиз показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , даних у судовому засіданні про те, що в разі пострілу з рушниці з відстані 0, 20 м на автомобілі та одязі свідка ОСОБА_14 мали б залишитися додаткові сліди дії порохових газів (обпалення, обвуглення, опіки, пробивання, розрив країв вхідних отворів), сліди кіптяви, металу, змазки і порохові зерна, які не згоріли. Судом достовірно не встановлено, з якої саме відстані до потерпілого та до автомобіля здійснив постріл ОСОБА_8 . У матеріалах кримінального провадження відсутні докази достовірності тверджень експерта, викладеного у висновку №1731 від 19 червня 2015 року ситуативної експертизи, які бралися за основу проведення експертизи.
Не відповідає матеріалам справи висновок суду про те, що ОСОБА_8 свого злочинного наміру до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_10 своєчасно надано медичну допомогу. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №126/15 у ОСОБА_10 було поранення м`яких тканин шиї з дефектом м`яких тканин, котре заподіяне вистрілом з якоїсь зброї, зарядженої дробом у напрямку спереду назад, яке викликало тривалий розлад здоров`я і за цією ознакою відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості. Висновок суду суперечить п.2.1.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, та не доведено, що середньої тяжкості тілесні ушкодження без своєчасного надання медичної допомоги призвели б до смерті ОСОБА_10 .
Вважає, що в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. Просить суд не визнавати як таку, що обтяжує покарання, обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в день вчинення злочину ОСОБА_8 знаходився вдома, не збирався виходити за межі свого господарства, перебувати в громадських місцях та вчиняти кримінальне правопорушення. Обставинами, які пом`якшують покарання слід визнати повне визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, вчинення злочину вперше та під впливом погрози. Крім цього ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце праці - водій-інструктор Галицького РСТК ТСО України в м. Львові.
ОСОБА_8 частково визнає заявлений потерпілим цивільний позов, бажав і бажає відшкодувати завдану потерпілому матеріальну шкоду в повному розмірі та частково відшкодувати моральну шкоду в розмірі 90 000 грн.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали та просять її задоволити, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що умислу на вбивство у нього не було. ОСОБА_14 та ОСОБА_10 прийшли до нього, щоб забрати документи, він їх проганяв, потім почалась суперечка. Коли ОСОБА_14 і ОСОБА_10 сиділи в машині, він вистрілив у напрямку машини з метою налякати ОСОБА_10 і ОСОБА_14 . У момент пострілу він рушницю на людей не направляв. На даний час він у добровільному порядку повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду та частково моральну шкоду, всього у розмірі 75000 грн. З потерпілим він досяг домовленості про сплату ще 122440 грн. відшкодування моральної шкоди, з яких 97440 грн. (за рахунок внесеної застави за згодою заставодавця ОСОБА_13 ) буде звернено на користь потерпілого. До даного випадку він потерпілого ОСОБА_10 не знав. Вину визнає частково, а саме у тому, що його діями потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження; у вчиненому щиро розкаюється.
Прокурор апеляційну скаргу заперечив, просить судове рішення залишити без зміни.
Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 пояснили, що не заперечують проти перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст. 122 КК України та призначення ОСОБА_10 покарання у виді виправних робіт. Просять стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 122440 грн. відшкодування моральної шкоди.
Потерпілий ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_8 він не знав, будь-яких відносин між ними не було. До ОСОБА_8 він поїхав на прохання ОСОБА_14 , який мав забрати свідоцтво про перепідготовку водіїв. ОСОБА_8 вийшов з документами на вулицю. ОСОБА_14 розмовляв з ОСОБА_8 біля брами. Фактично сварки не було. ОСОБА_14 взяв документи, а ОСОБА_8 пішов до себе на подвір`я. При цьому обернувся і сказав: «Я вам покажу». Він ( ОСОБА_10 ) сів в машину на місце водія. ОСОБА_14 з документами сів біля нього на місце пасажира й повернувся до нього, показуючи документи. ОСОБА_14 сидів напівоберта до нього. В цей момент він побачив, як з брами вийшов ОСОБА_8 з рушницею, підняв рушницю й вистрілив у бік переднього правого вікна автомобіля з відстані 1 м 20 см 1 м 40 см. Він рукою відхилив ОСОБА_14 до спинки сидіння і постріл влучив у нього ( ОСОБА_10 ). Вважає, що умислу на його вбивство у ОСОБА_8 не було. Обвинувачений у добровільному порядку відшкодував йому матеріальну шкоду в розмірі 8676 грн. 37 коп. та частково моральну шкоду, всього у розмірі 75000 грн. Вони з обвинуваченим досягли домовленості щодо відшкодування решти шкоди у розмірі 97440 грн. за рахунок застави та 25000 грн.
Заслухавши доповідь судді, сторони судового провадження, пояснення потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 , допитавши свідка ОСОБА_14 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково й вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, призначення покарання та вирішення цивільного позову з таких підстав.
Суд першої інстанції при кваліфікації дій засудженого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 408, п.2, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставами для зміни вироку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у закінченому замаху на вбивство, коли обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч.2 ст. 15, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02. 2003 закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
За відсутності доказів, які б свідчили про те, що винна особа передбачала та бажала настання смерті потерпілого від своїх дій, вона повинна нести відповідальність за настання фактичних наслідків цих дій.
Судом апеляційної інстанції шляхом ретельного допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_14 , безпосереднього дослідження доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, встановлено відсутність доказів того, що ОСОБА_8 бажав настання для потерпілого ОСОБА_10 суспільно небезпечних наслідків саме у виді смерті і виконав для цього всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 07 березня 2015 року близько 12 год. 45 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння, у м. Жовкві на вул. Б.Хмельницького,56, умисно заподіяв ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження за таких обставин: після суперечки та висловлених на адресу ОСОБА_10 погроз, тримаючи у руках мисливську рушницю марки ТОЗ-34Р серійний номер НОМЕР_1 , спрямував її в напрямку автомобіля марки «DAEWOO Nubira» реєстраційний номер НОМЕР_2 . За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_10 , а поруч з ним на передньому сидінні пасажира знаходився ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_8 здійснив постріл із мисливської рушниці в ділянку переднього правого вікна даного автомобіля, в результаті чого умисно заподіяв ОСОБА_10 вогнепальне поранення шиї, яке відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Такий висновок підтверджується фактичними обставинами кримінального провадження, а саме:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , даними в суді першої та апеляційної інстанцій, про те, що він здійснив постріл з рушниці в напрямку автомобіля з метою налякати ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , які сиділи в автомобілі. При цьому рушницю на людей він не направляв і умислу на вбивство не мав. Потерпілого до цієї події він не знав;
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 він не знав, будь-яких відносин між ними не було. До ОСОБА_8 він поїхав на прохання ОСОБА_14 , який мав забрати свідоцтво про перепідготовку водіїв. ОСОБА_8 вийшов з документами на вулицю. ОСОБА_14 розмовляв з ОСОБА_8 біля брами. Фактично сварки не було. ОСОБА_14 взяв документи, а ОСОБА_8 пішов до себе на подвір`я. При цьому обернувся і сказав: «Я вам покажу». Він ( ОСОБА_10 ) сів в машину на місце водія. ОСОБА_14 з документами сів біля нього на місце пасажира й повернувся до нього, показуючи документи. ОСОБА_14 сидів напівоберта до нього. В цей момент він побачив, як з брами вийшов ОСОБА_8 з рушницею, підняв рушницю й вистрілив у бік переднього правого вікна автомобіля з відстані 1 м 20 см 1 м 40 см. Він рукою відхилив ОСОБА_14 до спинки сидіння і постріл влучив у нього ( ОСОБА_10 ). Вважає, що умислу на його вбивство у ОСОБА_8 не було.
- показаннями свідка ОСОБА_14 , даними в суді першої та апеляційної інстанцій, про те, що вони з ОСОБА_10 приїхали до ОСОБА_8 забрати документи. Відносини між ним та ОСОБА_8 були нормальні. Конфлікту між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 фактично не було, виникла суперечка за суму грошей. Забравши у ОСОБА_8 документи, вони з ОСОБА_10 сіли в автомобіль подивитись документи. Коли вони йшли до машини, ОСОБА_8 висловив погрозу: «Чого ти сюди приїхав? Я тобі влаштую». Він ( ОСОБА_14 ) сів на переднє сидіння пасажира й повернувся обличчям до ОСОБА_10 , а плечем до вікна, яке було опущене більш як наполовину. ОСОБА_10 сказав: «Вважай». Він ( ОСОБА_14 ) розвернувся до сидіння й пролунав постріл. З рушницею біля машини стояв ОСОБА_8 . Пересадивши ОСОБА_10 на місце пасажира, він сів за кермо та поїхав у лікарню;
- протоколом від 07.03.2015 огляду місця події території навпроти житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно з яким навпроти входу на подвір`я виявлено дробини, виготовлені з металу сірого кольору у формі кульки, сліди крові, рештки скла (т.1 а.с.74-101);
- висновком судово-медичної експертизи № 126/15 від 07.04.2015, згідно з яким у ОСОБА_10 було поранення м`яких частин шиї з дефектом м`яких тканин, яке заподіяне зі зброї, зарядженої дробом, у напрямку спереду назад, викликало тривалий розлад здоров`я і за цією ознакою відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості (т.1 а.с.181-182);
- висновком судово-медичної експертизи № 71/2015-мк від 10.04.2015, згідно з яким при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу ОСОБА_10 було виявлено: на лівій полі куртки, на передній поверхні коміра куртки зліва та по верхньому краю правої поли куртки та коміра справа групу наскрізних та дотичних вхідних вогнестрільних пошкоджень, на лівій полі піджака групу наскрізних вхідних вогнестрільних пошкоджень, які заподіяні ранячим снарядом, до складу якого входив свинець (т.1 а.с.185-188);
- висновком судово-медичної експертизи № 385/205-ім від 16.04.2015, згідно з яким в слідах на піджаку та куртці, вилучених з автомобіля ОСОБА_17 , виявлено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.191-195);
- висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 1/225 від 15.04.2015, згідно з яким вилучені на місці події уламки скла можуть бути частинами бокового скла дверей транспортного засобу (т.1 а.с.198-199);
- висновком експертизи № 3/349 від 09.05.2015, згідно з яким в одному з каналів стволів (нижній ствол) вилученої рушниці виявлено продукти пострілу (частинки одноосновного бездимного пороху) (т.1 а.с.229-232);
- висновком ситуативної балістичної експертизи № 1731 від 19.06.2015, згідно з яким заподіяти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 можливо було шляхом проведення пострілу в обстановці та при обставинах, про які дав показання сам потерпілий ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту з відтворення обстановки та обставин події злочину 28.04.2015. Заподіяти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 можливо було шляхом проведення пострілу в обстановці та при обставинах, про які дав показання свідок ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту з відтворення обстановки та обставин події злочину 28.04.2015. Заподіяти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 неможливо було шляхом приведення пострілу в обстановці та при обставинах, про які дав показання підозрюваний ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту з відтворення обстановки та обставин події злочину 28.04.2015 (т.1 а.с.236-240);
- висновком ситуативної балістичної експертизи № 1729/1730 від 19.06.2015, згідно з яким предмет схожий на гільзу з маркуванням «ТАХО 32г. №4/0 12x70 ТАХО», яке вказує на спорядження патрону дробовим зарядом «чотири нулі» (діаметром 5мм) і предмет білого кольору (прозорий), схожий на пиж-контейнер, - є складовими частинами (гільзою, пижем) мисливського патрону 12 калібру. П`ять предметів, схожих на дробини, є складовими частинами мисливських боєприпасів - здеформованими дробинами діаметром близько 5мм, які можуть бути складовими частинами заряду вказаного патрону 12 калібру. Металевий предмет гачкоподібної форми не є складовою частиною мисливських патронів, може бути фрагментом перешкоди, відділеної дробовим зарядом при пострілі, або стороннім предметом, який міг бути на деталях одягу (або інших) і мав контакт з дробинами в момент пострілу. Гільза мисливського патрону 12 калібру, пиж-концентратор для спорядження мисливських патронів 12 калібру і п`ять дробин, надані на дослідження, могли складати до пострілу одне ціле. Предмет, схожий на мисливську рушницю, вилучений з приміщення належного підозрюваному ОСОБА_8 , є двохствольною гладкоствольною мисливською рушницею 12 калібру російського виробництва моделі ТОЗ-34Р № НОМЕР_1 , відноситься до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, придатний до стрільби штатними мисливськими патронами 12 калібру і штатним способом - натисканням на спускові гачки. Надана гільза мисливського патрону 12 калібру з маркуванням, яке вказує на спорядження патрону дробинами з номером «чотири нулі» діаметром 5мм, відстріляна з наданої мисливської ниці ТОЗ-34Р № НОМЕР_1 . Наданий пиж-концентратор для спорядження мисливських патронів 12 калібру і 5 здеформованих дробинок діаметром близько 5мм, діаметр яких відповідає номеру дробин відмічених у маркуванні вказаної гільзи, могли бути відстріляні з даної рушниці, тобто з них можливо було провести постріл з даної рушниці. Індивідуальні ознаки відобразились тільки на наданій стріляній гільзі у вигляді характерних слідів бойка на капсулі. На поверхнях пижа-концентратора і дробин відобразились сліди контакту з перешкодою в момент пострілу (т.1 а.с.242-246).
- висновком ситуативної балістичної експертизи № 1755 від 23.06.2015, згідно з яким два однотипні по розмірах конструкції і спорядженню мисливські патрони 12 калібру заводського виготовлення українського виробництва, вилучені у підозрюваного ОСОБА_8 , є боєприпасами до мисливської гладкоствольної зброї, спорядженими дробовим снарядом, придатні до стрільби з гладко ствольної мисливської зброї 12 калібру (т.1 а.с.248-249).
- висновком балістичної експертизи № 1756 від 24.06.2015, згідно з яким у ОСОБА_8 при проведенні 08.03.2015 санкціонованого обшуку у належних йому приміщеннях на АДРЕСА_1 , вилучено: 2 закрутки для патронів 16 і 12 калібрів; 4 пристрої для вибивання капсулів з гільз (один саморобний); 2 висічки пижів та прокладок для спорядження мисливських патронів 16 калібру; 3 пристрої для калібрування патронів 12 і 16 калібрів; 1 пристрій для видалення прокладок і пижів з патронів; 1 дозатор пороху; 1 пристрій (ложка) для засипання пороху, 1 пристрій для автоматизованого спорядження мисливських патронів порохом, 2 пристрої для запресовки капсулів; 3 деталі для пристроїв, призначених для вибивання капсулів. Вказані вироби є заводськими пристроями для спорядження мисливських патронів саморобним способом (вручну в домашніх умовах), до вогнепальної зброї не відносяться. Разом з пристроями для спорядження мисливських патронів були вилучені: 2 свинцеві кулі (з войлочними хвостовиками) 16 калібру, 1 полімерний пиж концентратор; 36 прокладок і войлочних пижів для патронів 16 калібру; 40 дробин (картечин) 25 капсулів. Вказані об`єкти є складовими частинами для спорядження мисливських патронів у наданому виді не є боєприпасами (т.2 а.с.2-4).
Свій висновок про наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , суд першої інстанції мотивував тим, що вважає неправдивими показання обвинуваченого про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого та здійснення пострілу з метою налякати потерпілого, і що обвинувачений, знаючи, що мисливська рушниця, заряджена патронами з мисливськими дробинами, при попаданні в потерпілого в ділянці голови з невеликої відстані призведе до смерті потерпілого, направивши дуло рушниці в ділянку голови потерпілого.
З такими висновками і доводами суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Із зазначених вище доказів вбачається, що ОСОБА_8 здійснив постріл у напрямку автомобіля в ділянку переднього правого вікна, за яким на місці пасажира (повернутий до вікна плечем) сидів ОСОБА_14 . У цей час ОСОБА_10 перебував за кермом водія, знаходився зліва від ОСОБА_14 й, побачивши ОСОБА_8 з рушницею в руках, відхилив рукою ОСОБА_14 до спинки сидіння пасажира. В результаті цього пошкодження шиї внаслідок пострілу отримав ОСОБА_10 .
Наведене свідчить про те, що дуло рушниці в голову потерпілого ОСОБА_10 . ОСОБА_8 не направляв, і, як вбачається з обвинувального акта, такі дії в вину обвинуваченому не ставляться.
Обвинувачуючи ОСОБА_8 та визнаючи його винуватим у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування та суд вказали, що злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі винного, оскільки потерпілому ОСОБА_10 було своєчасно надано медичну допомогу.
Отже згідно з обвинувальним актом і вироком конкретною причиною, з якої не настала смерть потерпілого ОСОБА_10 , є своєчасне надання потерпілому ОСОБА_10 медичної допомоги. Однак такий висновок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і не узгоджується з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Так відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 126/15 від 07.04.2015 у ОСОБА_10 було поранення м`яких частин шиї з дефектом м`яких тканин, яке заподіяне зі зброї, зарядженої дробом, викликало тривалий розлад здоров`я і за цією ознакою відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості (т.1 а.с.181-182).
Виходячи з Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, ушкодження середньої тяжкості не є небезпечними для життя, й обґрунтованих підстав вважати, що заподіяні потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження мали призвести до його смерті без своєчасного надання медичної допомоги, немає.
Конкретні обставини кримінального провадження, відсутність будь-яких взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілим, відстань, з якої був здійснений постріл, його спрямованість, відсутність в обвинуваченого мотиву на вбивство, відсутність доказів того, що ОСОБА_8 бажав настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , свідчать про відсутність у ОСОБА_8 прямого умислу на вбивство ОСОБА_10 .
З огляду на викладене дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за наслідками, що настали, тобто дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням перекваліфікації дій обвинуваченого на менш тяжке кримінальне правопорушення, ступеню тяжкості вчиненого злочину, зокрема, способу вчинення злочину, особи обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його щирого каяття та часткового відшкодування завданої шкоди як обставин, що пом`якшують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.
На думку колегії суддів, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В зв`язку з перекваліфікацією дій обвинуваченого на менш тяжке кримінальне правопорушення вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні.
Як пояснили сторони, обвинувачений повністю відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду та частково відшкодував моральну шкоду, всього на суму 75000 грн., й крім цього зобов`язується сплатити потерпілому 122440 грн. відшкодування моральної шкоди, з яких 97440 грн. застави буде звернено на користь потерпілого.
В суді апеляційної інстанції заставодавець ОСОБА_13 дала згоду на звернення на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди внесеної нею застави в розмірі 97440 грн.
Винними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав потерпілий в зв`язку з ушкодженням здоров`я. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, завданих потерпілому, а також позиції сторін щодо розміру відшкодування, завдана потерпілому моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 122440 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.
Заставу в сумі 97 440 грн., внесену ОСОБА_13 13 березня 2015 року згідно з ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2015 року, слід звернути на користь ОСОБА_10 на виконання вироку в частині відшкодування моральної шкоди.
На підставі ч.1, ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 березня 2015 року по 13 березня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.
У решті вирок слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задоволити частково.
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, призначення покарання та вирішення цивільного позову змінити.
Дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 122 КК України.
Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України покарання три роки обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
На підставі ч.1, ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 березня 2015 року по 13 березня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.
Вирок у частині задоволення повністю цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 й стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 8 676 грн. 37 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди скасувати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 122440 (сто двадцять дві тисячі чотириста сорок) грн. відшкодування моральної шкоди.
Заставу в сумі 97 440 (дев`яносто сім тисяч чотириста сорок) грн., внесену ОСОБА_13 13.03.2015 згідно з ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.03.2015 на розрахунковий рахунок Апеляційного суду Львівської області (код ЄДРПОУ-02892356, банк отримувач ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) - 825014, розрахунковий рахунок 0620), звернути на користь ОСОБА_10 на виконання вироку в частині відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4