Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/2999/14-к
Провадження 1-кп/483/13/2017
ВИРОК
Іменем України
18 квітня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001055 від 05 жовтня 2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, з повною загальною середньою освітою, працює техніком у ТОВ «Барон», є раніше не судимим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, тобто у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вчиненому за таких обставин.

ОСОБА_5 наприкінці вересня 2014 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, знаходячись на узбіччі дороги, знайшов ніж, після чого у нього виник умисел на носіння ножа без передбаченого законом дозволу, реалізуючи який, він поклав ніж під водійське сидіння свого автомобіля марки ВАЗ 2104 номерний знак НОМЕР_1 , в якому транспортував без передбаченого законом дозволу. 04 жовтня 2014 року о 14 год. 20 хв. на блокпосту по вул. Чижикова (після зміни назви Зінченка Олексія) в м. Очакові Миколаївської області вказаний вище автомобіль під керуванням ОСОБА_5 було зупинено працівником міліції у зв`язку із вчиненням адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. В ході проведення огляду автомобіля під водійським сидінням було виявлено та вилучено ніж, який ОСОБА_5 транспортував в своєму автомобілі без передбаченого законом дозволу.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу винним себе не визнав, від дачі суду показань та від надання відповідей на запитання відмовився, посилаючись на те, що він не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Суд констатує, що у судовому засіданні сторонам було забезпечено передбачені ст. 22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КПК України, суду надано: копії протоколів про адміністративні правопорушення, складених відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП (а. п. 11, 112); копію постанови в справі про адміністративне правопорушення від 04 жовтня 2014 року (а. п. 113); заяву ОСОБА_5 про надання ним дозволу на огляд транспортного засобу від 04 жовтня 2014 року (а. п. 115), протокол огляду місця події від 04 жовтня 2014 року (а. п. 116-118), рапорти працівників міліції (а. п. 119-121), висновок експертизи холодної зброї № 1746 від 13 жовтня 2014 року (а. п. 123-125), протокол огляду предмета від 17 жовтня 2014 року (а. п. 126-129), протоколи проведення слідчих експериментів від 12 та 15 грудня 2014 року (а. п. 131-141).
Крім того, сторона обвинувачення посилалась на показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..

Разом із тим, суд вважає, що вищевказані докази не доводять вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, і при цьому виходить з такого.

Так, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання про те, що восени 2014 року він будучі працівником ДАІ біля блокпосту при в`їзді в м. Очаків зупинив автомобіль під керуванням обвинуваченого за порушення Правил дорожнього руху. Під час перевірки документів та візуального огляду транспортного засобу він помітив рукоятку, що виглядала з-під сидіння. Обвинувачений дістав ніж, який знаходився у піхвах, та пояснив, що возить його при собі для самозахисту, оскільки працював таксистом та їздить на значні відстані, після чого знову поклав на місце. Оскільки ніж був великим та зовні походив на мисливський, було прийнято рішення викликати слідчо-оперативну групу задля перевірки, чи не належить цей ніж до холодної зброї. Огляд автомобіля, що проводився з дозволу власника, та вилучення ножа проводили працівники слідчо-оперативної групи.

Аналогічні показання надав допитаний в якості свідка працівник міліції ОСОБА_7 , який пояснив, що під час зупинення автомобіля обвинуваченого також знаходився неподалік і чув, як на запитання ОСОБА_6 щодо предмету під сидінням автомобіля, обвинувачений відповів, що це ніж, який він возить із собою для самооборони. Після цього ОСОБА_5 вийшов з автомобіля і вони чекали на приїзд слідчо-оперативної групи.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що у зазначені вище дату та час також знаходився на блокпосту біля в`їзду до м. Очакова, однак про вилучення ножа з автомобілю ОСОБА_5 дізнався пізніше від інших осіб. Він знаходився на значній відстані від місця події, увага його була зосереджена на перевірці транспортних засобів, що проїздили блокпост, і за спливом часу він взагалі не пам`ятає будь-яких подробиць події.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 розповів, що працівник міліції ОСОБА_6 запросив його бути присутнім в якості понятого під час огляду автомобіля обвинуваченого. Вони підійшли до машини, яка стояла відчиненою, і з-під сидіння, якого саме, він точно не пам`ятає, один з працівників міліції дістав ніж та показав йому. При цьому іншого понятого ОСОБА_9 на місці події ще не було, його було запрошено пізніше. Куди в подальшому дівся ніж, він не пам`ятає.

Викладене узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що коли він проїжджав біля посту ДАІ в м. Очакові, його зупинив працівник міліції та попросив взяти участь в якості понятого. Він підійшов до автомобілю, що стояв на узбіччі, там вже знаходився інший понятий ОСОБА_10 , і хтось з працівників міліції дістав з-під сидіння ніж у чохлі та показав йому. Після цього було складено протокол, зі змістом якого він був ознайомлений та поставив у ньому свій підпис. Обставин вилучення та упакування ножа він не пам`ятає.

Аналізуючи показання вказаних вище свідків, суд прийшов до переконання, що розбіжності у їх показаннях є несуттєвими, оскільки вони надали свідчення щодо всіх істотних обставин справи, підтвердивши факт знаходження ножа в автомобілі обвинуваченого під час його зупинки працівником міліції, і основний зміст цих показань узгоджується між собою, а розбіжності в них пов`язані з індивідуальними здібностями кожної людини до сприйняття та аналізу подій, а також залежать від того, на чому саме була зосереджена увага кожного свідка і на особливостях їх пам`яті щодо вибірковості та зберігання інформації з урахуванням спливу часу.

Разом із тим, показання свідків доводять лише факт знаходження в автомобілі обвинуваченого якогось ножа і жодним чином не підтверджують факт носіння (транспортування) ОСОБА_5 саме холодної зброї.

Також стороною обвинувачення в якості доказу вини обвинуваченого надано протокол огляду місця події від 04 жовтня 2014 року (а. с. 116), зі змісту якого вбачається, що слідчим ОСОБА_11 у присутності двох понятих оглянуто автомобіль ВАЗ 2104 номерний знак НОМЕР_1 . Під час огляду виявлено та вилучено виріб, схожий на ніж, який запаковано та опечатано.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо недопустимості вказаного доказу через відсутність ухвали слідчого судді стосовно дозволу на обшук транспортного засобу суд бере до уваги положення ст.ст. 233, 237 КПК України, відповідно до яких, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий може проводити огляд іншого володіння особи, який здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Суд констатує, що огляд здійснено з дозволу та в присутності власника автомобіля ОСОБА_5 , що підтверджено заявою останнього від 04 жовтня 2014 року (а. с. 115), що в сукупності з вимогами ст. 233 КПК України, якими передбачено альтернативні підстави для проникнення до іншого володіння особи (чи добровільна згода особи, яка ним володіє, чи відповідна ухвала суду) свідчить про законність дій працівників міліції під час огляду автомобіля. Посилання сторони захисту на відсутність реєстраційного номеру на вказаній заяві судом до уваги не беруться, адже на цьому документі міститься позначка слідчого про прийняття заяви і відсутність саме реєстраційного номеру, враховуючи конкретні обставини події, не є суттєвим порушенням і жодним чином не свідчить про відсутність добровільної згоди обвинуваченого на огляд його автомобіля.

Разом із тим, інші доводи сторони захисту щодо недопустимості цього доказу знайшли підтвердження в судовому засіданні і вказаний вище протокол огляду місця події не може бути визнаний допустимим з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадках фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Протокол складається, крім інших частин, з вступної частини, яка повинна містити інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання, а також заключної частини, яка повинна містити відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.

Однак, у протоколі огляду місця події від 04 жовтня 2014 року лише вказано про застосування фотокамери «Canon», але характеристик її не вказано, носія інформації, на якій зберігається фото, також не зазначено. Крім того, на фототаблиці до протоколу огляду місця події (фото 1) взагалі не зображені особи, зазначені в протоколі, що підтвердили в судовому засіданні поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Також, в якості місця події в протоколі зазначено вулицю Чижикова в м. Очакові, але не вказано, де саме на цій вулиці, яка має значну довжину, відбувався огляд автомобіля. Не вказано й також, з-під якого саме сидіння автомобіля було вилучено ніж.

У зв`язку з наведеним та враховуючи вимоги ст.ст. 84, 86, 104, 222, 223 КПК України, зазначений вище протокол не відповідає цим вимогам, викликає сумнів у вірогідності викладених в ньому відомостей і тягне за собою недопустимість використання їх у кримінальному провадженні, тобто є недопустимим доказом.

З цих же підстав визнаються судом недопустимими доказами й протоколи проведення слідчих експериментів від 12 та 15 грудня 2014 року (а. п. 131-141), адже в них взагалі вказано лише про використання фотокамери, навіть без зазначення її марки, також в цих протоколах, в порушення вимог закону, містяться лише прізвище, ім`я та по батькові свідків, без зазначення їхніх адрес.
Також, за переконанням суду, не є належним та допустимим доказом висновок експертизи холодної зброї № 1746 від 13 жовтня 2014 року (а. с. 123-125), відповідно до якого ніж, наданий на дослідження, є короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії ножем мисливським загального призначення, виготовленим промисловим способом.

Так, у вказаному висновку експерта містяться розбіжності з протоколом огляду місця події щодо визначення часу вилучення ножа у обвинуваченого, а саме: в протоколі огляду місця події зазначено часовий проміжок з 14 год. 38 хв. по 14 год. 58 хв. 04 жовтня 2014 року, у висновку експерта вказано, що ніж було вилучено 04 жовтня 2014 року о 14 год. 20 хв., тобто ще до початку вказаної вище процесуальної дії.

Крім того, у висновку експерта зазначено, що ніж було надано на дослідження в опечатаному прозорому полімерному пакеті синього кольору і на пояснювальному написі містяться підписи понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Разом із тим, обидва свідка в судовому засіданні на неодноразові запитання сторони захисту впевнено стверджували, що ставили свої підписи лише на протоколі огляду місця події і взагалі не пам`ятають факт вилучення ножа, його упакування та опечатування. Хоча й свідок ОСОБА_6 , який в судовому засіданні, ознайомившись із фотознімком ножа, наданого на експертизу, пояснював, що це той самий ніж, що його дістав з-під сидіння автомобіля обвинувачений, свідок ОСОБА_9 не міг впевнено стверджувати, що це той самий ніж, навіть зазначив, що піхви ножа, зображені на фотознімку, є дещо ширшими за розміром, ніж ті, що йому було пред`явлено під час огляду місця події.

Викладене вище дає правові підстави констатувати, що на дослідження могло бути надано іншій ніж, адже дані, що містяться у висновку, не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, вони вказують лише на те, що вилучений металевий предмет є холодною зброєю, проте не доводять сам факт його носіння без передбаченого законом дозволу саме обвинуваченим, адже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дактилоскопічна експертиза на виявлення відбитків пальців обвинуваченого на ножі, який є різновидом холодної зброї, не проводилась.

Також суд зазначає, що посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_5 було знайдено ніж на узбіччі дороги наприкінці вересня 2014 року, взагалі не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами, і хоча придбання холодної зброї не передбачено серед ознак цього злочину диспозицією статті, є незрозумілим, які у сторони обвинувачення були підстави вважати доведеними обставини походження цього ножа, адже посилань на ці обставини в ході судового розгляду взагалі не було.

Суд приходить до висновку, що й всі інші докази, надані стороною обвинувачення не доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

В силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

У відповідності до п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Суд за наявності наданих стороною обвинувачення доказів не може прийти до висновку поза будь-яких сумнівів, що ОСОБА_5 04 жовтня 2014 року транспортував у своєму автомобілі ніж, що відноситься до холодної зброї, а тому тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.

За таких обставин, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до переконання, що вони не доводять пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, а тому його слід виправдати в інкримінованому йому злочині, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Судові витрати на провадження експертизи холодної зброї, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, слід віднести на рахунок держави.
Доля речового доказу підлягає вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у провадженні не заявлено, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Речовий доказ у провадженні ніж, що переданий до кімнати зберігання речових доказів Очаківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області, знищити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: