Ухвала іменем україни 16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року,
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 цього Кодексу у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, внесеного 27 травня 2016 року до ЄРДР за №0000081? закрито.

Кримінальне правопорушення вчинено за обставин встановлених судом та детально наведених в ухвалі суду першої інстанції. Так, 27 травня 2016 приблизно о 00 год. 20 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим не міг реально оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 в центральній частині села Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області, проявив неуважність, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по правому узбіччю дороги в зустрічному напрямку, порушивши при цьому вимоги пунктів 1.2, 2.3, 2.9, 10.1, 11.2, 12.1 Правил Дорожнього Руху України.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 289 від 19.09.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року вказану ухвалу районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що застосування ст. 46 КК України можливе лише у кримінальних провадженнях про злочини, родовим та безпосереднім об`єктом яких є здоров`я, недоторканість або власність окремих осіб, а не суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Вважає, що рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 цього Кодексу у зв`язку із примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження є незаконним та необґрунтованим. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
З мотивувальної частини ухвали слідує, що районний суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 К України, на підставі ст. 46 цього Кодексу у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_5 , урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку в психіатричному й наркологічному диспансерах не перебував, свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував потерпілому заподіяні збитки та примирився з ним, а також в добровільному порядку відшкодував витрати за проведення експертиз. Зваживши на зазначене, суд дійшов правомірного висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 К України, на підставі ст. 46 цього Кодексу, із такими висновками судів погоджується і колегія суддів.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження за апеляцією прокурора щодо неправильного застосування ст. 46 КК України, належним чином перевірив її доводи та для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК України у своїй ухвалі навів належні аргументи про повний, всебічний і об`єктивний судовий розгляд у суді першої інстанції, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення, обґрунтовано залишив ухвалу щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 К України, на підставі ст. 46 цього Кодексу без змін.
Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи прокурора про можливість застосування ст. 46 КК України лише у кримінальних провадженнях про злочини, родовим та безпосереднім об`єктом яких є здоров`я, недоторканість або власність окремих осіб, а не суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та посилання його у касаційній скарзі на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України №27кс16 від 31 березня 2016 року, у якому зазначено, що суди зобов`язані під час вирішення кримінально-правових конфліктів дотримуватись балансу між приватними та публічними інтересами, то суд касаційної інстанції звертає увагу, що у даній постанові Суд указує, що існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Отже, з урахуванням наведеного, жодних даних, які би свідчили, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 було допущено неправильне застосування кримінального закону, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3