УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2017 року м. Ужгород
ВСТАНОВИВ:
Скаржник в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій скаргу підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити та розглянути таку за його відсутності.
Слідчий в ОВС СВ СУ прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання скарги.
Дослідивши матеріали скарги, оцінивши зібрані доказу, приходжу до наступного висновку.
Із матеріалів скарги вбачається, що АТ «ЗЛОТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_3 звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою б/н від 31.07.2015 року щодо вчинення суддею Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.375 КК України постановлення завідомо неправосудного рішення від 01.12.2014 року у цивільній справі №309/4563/14-ц.
Листом Генеральної прокуратури України №17/7/3 від 18.08.2015 року заявника повідомлено про направлення заяви б/н від 31.07.2015 року для розгляду до прокуратури Закарпатської області.
Із викладених в скарзі обставин вбачається, що 31.08.2015 року заявник отримав повідомлення свідчого з ОВС прокуратури Закарпатської області мол. радника юстиції ОСОБА_4 від 26.08.2015 року про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за результатами розгляду заяви від 31.07.2015 року, роз`яснив на право скарження згідно ст.ст. 303, 304 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2017 року провадження №308/5446/16-к скаргу задоволено, постанову від 29.04.2016 року скасовано.
Із оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження від 27.02.2017 року вбачається, що із заяви представника АТ «ЗЛАТОБАНК» від 31.07.2015 та пояснення від 03.03.2015 вбачається, що 01.12.2014 Хустським районним судом Закарпатської області у складі судді ОСОБА_5 ухвалено рішення у справі № 309/4563/14-ц, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «КАРАВАЙ» до ОСОБА_6 , ПрАТ «Страхова компанія «Агрогарант», третя особа АТ «ЗЛАТОБАНК», про визнання договору купівлі-продажу від 12.06.2012, укладеного між ПАТ «КАРАВАЙ» та ПрАТ «Страхова компанія «Агрогарант», та Договору поруки від 14.06.2012, укладеного між ОСОБА_6 та ПрАТ «Страхова компанія «Агрогарант» відмовлено; зустрічні позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Агрогарант» до ПАТ «КАРАВАЙ», ОСОБА_6 , АТ «ЗЛАТОБАНК» задоволено частково, визнано за ПрАТ «Страхова компанія «Агрогарант» право власності на об`єкти нерухомості та рухоме майно, яке перебуває в іпотеці та заставі АТ «ЗЛАТОБАНК», витребувано від ПАТ «КАРАВАЙ» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Агрогарант» вказані об`єкти нерухомості та рухоме майно, припинено право власності ПАТ «КАРАВАЙ» на такі об`єкти нерухомості та рухоме майно, визнано недійсними іпотечний договір від 09.07.2012, посвідчений за реєстровим № 989, іпотечний договір від 09.07.2012, посвідчений за реєстровим № 987, договір застави № 165/12/KLMV/S-1 від 09.07.2012, укладені між ПАТ «КАРАВАЙ» та АТ «ЗЛАТОБАНК», виключено із Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження нерухомого майна, а також виключено із Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу рухомого майна.
Обгрунтоючи свої вимоги, скаржник посилається на те, що рішення від 01.12.2014 року ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права та завідомо неправильним застосуванням норм матеріального права, що спричинило тяжкі наслідки для АТ «ЗЛАТОБАНК», які полягають у виведенні з іпотеки та застави майна, загальною заставною вартістю 93 142 195,00 грн.
Завідомо неправильне застосування норм матеріального права полягає у неправильному застосуванні норм, передбачених ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.
Грубе порушення норм процесуального права полягає у розгляді цивільної справи без відома та присутності представника АТ «ЗЛАТОБАНК», а також як встановлено окремою ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015: не виконано вимоги ч. 3 ст. 122 ЦПК України постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду без отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи від органу реєстрації; у порушення вимог ст. 76 та ст. 127 ЦПК України не направлено сторонам та третім особам копії ухвал про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, не повідомлено осіб, які беруть участь у розгляді справи про час та місце розгляду справи; без повідомлення АТ «ЗЛАТОБАНК» про час та місце розгляду справи, постановлено рішення про права та обов`язки Банку; у порушення вимог ст. 11-1 та ст. 222 ЦПК України у матеріалах справи відсутній протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями та відсутні відомості про направлення судом копій повного судового рішення особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні.
У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження,а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 25 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини,що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Скаржник в обґрунтування даної скарги вказує також на те, що слідчим в ОВС СВ СУ прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_4 залишено поза увагою надані скаржником докази, які підтверджують вчинення суддею Хустського районного суду ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ст.375 КК України, а саме:
1.Рішення колегії суддів палати в цивільних та кримінальних справах Апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2015 року у справі №309/4563/14-ц, яким скасовано рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01.12.2014 року у цій справі;
2.Окрема ухвала колегії суддів палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2015 року у справі №309/4563/14-ц;
Однак, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що сам факт порушення суддею норм матеріального та/або процесуального права при прийнятті рішення ще не свідчить про його «завідому неправосудність». Тобто судова помилка як неправильна необережна оцінка справи не є кримінально караною у розумінні диспозиції ст. 375 КК України.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 375 КК України, характеризується виключно прямим умислом. Ознака «завідомості» застосовується при характеристиці інтелектуального моменту умисної форми вини, як особливе психічне ставлення винного до окремих фактичних ознак складу злочину і допускає достовірну обізнаність особи про визначені законом обставини. Іншими словами «завідомість» характеризується чітким усвідомленням факту винесення неправосудного рішення. Відсутність такого усвідомлення або його недоведеність свідчать про відсутність складу злочину.
У протилежному випадку, підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності за поставлене рішення, яке в подальшому скасоване чи змінене судом вищої інстанції, означало б, що кожного суддю можна притягнути до кримінальної відповідальності за ст. 375 КК України.
З огляду на це, твердження скаржника АТ «Златобанк» про те, що завідомо неправильне застосування норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права суддею ОСОБА_5 встановлені колегією суддів апеляційного суду Закарпатської області та колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, є однобічним, безпідставним та необґрунтованим.
Також жодними об?єктивними доказами не обгрунтовані доводи скаржника про те, що суддя ОСОБА_5 свідомо порушив вимоги ч. 3 ст. 122 ЦПК України, постановивши ухвалу про відкриття провадження і призначення її до розгляду, без отримання від органу реєстрації інформації про місце проживання фізичної особи ОСОБА_6 щоб пришвидшити розгляд позовної заяви та виключити можливість порушення правил підсудності, у разі якщо від органу реєстрації надійде інформація про відсутність реєстрації місця проживання його у Хустському районі.
Доводи про порушення норм, передбачених ст. 76, ст. 127 та ст. 222 ЦПК, що проявилося у не інформуванні АТ «Златобанк» про час і місце розгляду справи з метою виключення можливості захистити свої права та інтереси, спростовуються показаннями судді ОСОБА_5 про те, що ним було вжито заходів щодо повідомлення всіх учасників розгляду справи, в тому числі і АТ «Златобанк», а саме секретарем судових засідань надіслано повістки, копії ухвал про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви, зустрічної позовної заяви та доданих до заяв матеріалів у передбаченому законом порядку, що підтверджується реєстром відправки поштової кореспонденції Хустського районного суду. Розписки про отримання повідомлення представником АТ «Златобанк» у матеріалах справи на день розгляду не було, однак, зважаючи на затримки поштової кореспонденції, він будучи впевненим, що така розписка надійде пізніше, ухвалив розгляд справу за відсутності представника Банку, оскільки у справі було достатньо матеріалів для вирішення цього спору.
Відсутність у матеріалах цивільної справи протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями жодним чином не вказує на корисливий мотив та особистий інтерес судді ОСОБА_5 при ухваленні рішення від 01.12.2014 року.
Крім цього слід взяти до уваги, що за наслідками розгляду звернення АТ «ЗЛАТОБАНК» на дії судді ОСОБА_5 , рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23.04.2015 у відкритті дисциплінарної справи стосовно цього судді відмовлено на підставі статей 83-86 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадженням заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Керуючись ст.ст. 2, 40, 220, 303, 306, 307, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення або у випадку відсутності сторін в судовому засідання з дня отримання її копії..
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1