Номер провадження: 11-кп/785/39/17
Номер справи місцевого суду: 502/1567/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000284 від 25.03.2016 року заапеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізмаїл Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працюючий , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, а в останнє: 30.06.2016 року Кілійським районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.06.2016 року з покаранням, призначеним оскаржуваним вироком, обвинуваченому ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі,-

встановив
Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 25.03.2016 року, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Торгова, буд. 22 в м. Кілія Одеської області, з метою таємного викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, користуючись тим, що його дії є непоміченими з боку працівника магазину, таємно викрав з під прилавку належний потерпілій ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Lenovo А 399», чим заподіяв останній матеріальну шкоду на суму 1900 грн.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на наявність його щирого каяття, визнання своєї провини, відшкодування збитків потерпілій та відсутність з її боку претензій матеріального та морального характеру, просить пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з поданої обвинуваченим апеляції, обвинувачений просив розглянути справу за його відсутності, в зв`язку з чим, у відповідності до вимог ч.4 ст.405 КПК України судова колегія вважає за можливим розглянути апеляцію за відсутності обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), скоєній повторно, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом обставин, викладених у вироку, ніким з учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченим не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, якій відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, наявність обставини, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття і відсутність обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній погодився з обраним йому районним судом видом покарання та порядку його відбуття, однак вказував на суворість призначеного покарання і просив лише зменшити йому визначений йому районним судом строк. При цьому обвинувачений послався на необхідність врахування апеляційним судом його щирого каяття, визнання своєї вини та відсутність з боку потерпілої до нього претензій матеріального та морального характеру.

Апеляційний суд, прослухавши технічний запис фіксації судового процесу в суді першої інстанції, встановив факт того, що районним судом були дослідженні характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_7 дані, достовірність яких він не оспорював.

При цьому, матеріали провадження не містять інших даних, характеризуючих особу обвинуваченого та такі дані не надавалися додатково іншими учасниками провадження, в тому числі і обвинуваченим.

З матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання, аудіозапису судового засідання та оскаржуваного вироку, вбачається, що обставини відсутності до обвинуваченого претензій матеріального характеру з боку потерпілої були предметом дослідження районним судом.

Разом з тим, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої не може свідчити про наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини - добровільного відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди визначеної п.2 ч.1 ст.66 КК України, оскільки як встановлено показаннями потерпілої ОСОБА_8 , після вчинення крадіжки та затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , мобільний телефон був вилучений в останнього працівниками поліції та повернутий потерпілій.

При цьому апеляційний суд враховує, що визнання обвинуваченим своєї вини, у відповідності до положень ст.66 КК України не є обставиною, яка пом`якшує покарання.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності обставин справи та даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття і відсутністю обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання, районний суд правильно застосував положення кримінального закону та з урахуванням даних про засудження обвинуваченого ОСОБА_7 попереднім вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.06.2016 року та часу вчинення ним злочину, за яким він засуджений оскаржуваним вироком, тобто 25.03.2016 року, при призначенні покарання за сукупністю скоєних злочинів, шляхом часткового складання покарань, вірно застосував положення ч.4 ст.70 КК України, призначивши покарання, яке фактично близько до мінімальної санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Вирішуючи питання про можливість пом`якшення призначеного покарання, апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення, у тому числі корисливих умисних злочинів як до покарання з випробуванням, так і до реального покарання. Разом з тим засуджений, в період перебування під слідством та під час судового розгляду, продовжував вчиняти умисні корисливі злочини, що на думку апеляційного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і вказує на те, що його виправлення і припинення ним вчинення нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Доводи обвинуваченого, які зазначені в апеляційній скарзі про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання з урахуванням відсутності з боку потерпілої до нього претензій матеріального та морального характеру не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини були прийняті до уваги і саме з урахуванням в тому числі і цих обставин, районний суд визначив покарання у виді позбавлення волі, наближене до його мінімального розміру.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2016 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч.2 ст.185 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченим у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4