Дата документу Справа № 335/9689/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/9689/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/330/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - 2 587 грн 98 коп., на користь держави, витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз №1061-Т від 18 липня 2016 року 703 грн 68 коп, №1142 від 09 серпня 2016 року 439 грн 80 коп, №1209-Д від 13 липня 2016 року 351 грн 84 коп., №1143 від 10 серпня 2016 року 439 грн 80 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у даному провадженні не застосовувався.

На цей час ОСОБА_6 тримається під вартою по іншому кримінальному провадженню щодо нього за ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, який ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, на підставі ч.4 ст.70 КК України, вирок суду від 11 серпня 2016 року виконувати самостійно, а в іншій частині вирок залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд при призначенні покарання в повній мірі не врахував те, що ОСОБА_6 раніше 5 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, вчинив 2 епізоди умисних крадіжок, шкоду потерпілому ОСОБА_9 не відшкодував, будучи працездатним, офіційно ніде не працює. Окрім того, вказує на те, що суд належним чином не вмотивував призначення обвинуваченому найсуворішого виду покарання у виді позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 04 липня 2016 року у ранковий час, знаходячись поблизу будинку №14 по вул.Кам`яногірській у м.Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, за допомогою металевих ножиців сірого кольору відкрив шляхом пошкодження замку водійські двері автомобілю ВАЗ 2101 в кузові бежевого кольору, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , та, залишаючись непоміченим, проник до салону вказаного автомобілю, звідки шляхом демонтажу таємно викрав майно потерпілого, тим самим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 587 грн 98 коп.

Крім того, 04 липня 2016 року, у період часу з 04 години 15 хвилин по 04 годину 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку №23 по вулиці Матросова у місті Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, за допомогою металевих ножиців сірого кольору, намагався відкрити замок багажнику автомобілю ВАЗ-2108 у кузові сірого кольору, д/н НОМЕР_2 , але у подальшому, після невдалих спроб відкрити вищезазначений замок, розбив скло передніх правих дверей вищезазначеного автомобіля, який належить ОСОБА_10 , та проник до салону вказаного автомобілю, звідки, шляхом демонтажу таємно викрав майно потерпілого, тим самим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2032 грн 40 коп.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які законом віднесені до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, вину у вищевказаних правопорушеннях визнав в повному обсязі, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття ОСОБА_6 та його активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення ОСОБА_6 злочинів у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, - у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що вказані правопорушення ОСОБА_6 вчинені до ухвалення попереднього вироку щодо нього, суд правильно застосував положення ч.4 ст.70 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , фактичні обставини провадження, наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування положень ст.ст.75,76 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для зміни призначеного покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, але з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4