АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/753/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,
розглянувши урежимі дистанційного судового провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.03.2011 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки; вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від30.05.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.10.2014 року за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.11.2014 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Диканівської виправної колонії №12 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.01.2015 року через недоведеність його виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Зазначає, що судом не було враховано його сумлінну поведінку та ставлення до праці, добровільну сплату частини коштів за виконавчими листами, фактичне відбуття більше 2/3 покарання. Натомість суд взяв до уваги наявність у нього двох стягнень, які вже погашені.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора,який вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду та прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 фактично відбув необхідну за вимогами ст.81 КК України частину строку покарання. Раніше він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, в т.ч. корисливі та поєднані із насильством, судимості непогашені, останній раз був засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.01.2015 року за ч.2 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_7 з 14.07.2014 рокувідбуває покарання в Диканівській виправній колонії (№ 12), характеризується позитивно, режим тримання не порушує, працевлаштований на виробництві швачем, має 3 заохочення, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу. Адміністрація колонії разом із спостережною комісією вважають , що засуджений довів своє виправлення.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засудженому ОСОБА_7 оголошувалась догана за паління у невідведеному місці та поміщення в ДІЗО на 5 діб за конфліктну ситуацію з іншим засудженим. Ці стягнення були накладені в березні 2015 року , а тому на час вирішення справи судом погашені відповідно до п.14 ст. 134 КВК України. Проте зазначені обставини характеризують особу засудженого, поведінка якого з позицій суспільної моралі є несхвальною. Колегія суддів вважає, що суд правильно звернув увагу саме на поведінку ОСОБА_7 протягом усього часу відбування покарання в установі, а не протягом декількох останніх місяців 2016 року перед направленням подання до суду. Суд вірно зазначив, що спостережна комісія двічі розглядала питання можливості застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , проте підстав для цього не знаходила ( засідання від 30.12.2015 року та 01.03.2016 року). З огляду на це три подальших заохочення в період з 11.04.2016 року по 20.10. 2016 року на протязі лише декількох місяців викликають сумнів щодо щирості поведінки засудженого, який не мав заохочень протягом усього попереднього часу перебування в колонії з 2014 року. Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 добровільно сплатив 2202 грн на відшкодування шкоди за виконавчими листами лише 19.10.2016 року, натомість до цього не сплачував жодної копійки із суми 13 568, 80 гривень за виконавчим листом.

Сукупність наведених обставин дозволяють зробити висновок, що відсутність порушень дисципліни , виконання розпоряджень адміністрації , дотримання правил внутрішнього розпорядку засудженим ОСОБА_7 носять формальний характер , а тому не можна таку поведінку вважати сумлінною.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення, тобто до закінчення призначеного судом строку покарання не досягнута зазначена мета кримінального судочинства, а тому не знаходить підстав для задоволення подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407, ст.418, ст. 419, ч. 2 ст. 376 , КПК України, колегія суддів,
П О СТ А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Головуючий

Судді