Справа № 716/355/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.06.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000110 від 11.04.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 10 квітня 2016 року, приблизно о 14:20 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався за межами населеного пункту, участком дороги (хутір Партизанський) с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області з гравійно-піщаним покриттям сполученням Ржавинці Гроздинці в напрямку с. Гроздинці Хотинського району Чернівецької області.

Під час руху водій ОСОБА_4 не врахував дорожню обстановку, проявив самовпевненість в своїх діях, не переконавшись, що це буде безпечним, не обрав безпечну швидкість руху, в результаті чого втратив контроль над автомобілем марки MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого стався занос керованого автомобіля та виїзд його за межі проїжджої частини дороги, перекидання та зіткнення з деревом.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир даного автомобіля ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які у відповідності до висновку експерта №131-Мд від 17.06.2016 відносяться до: садна до розряду легких тілесних ушкоджень; рани до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я; закритий перелом обох кісток лівого передпліччя, закритий перелом 8-го грудного хребця до розряду ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривало розладу здоров`я; відкритий перелом лівого стегна, перелом ребер справа, які ускладнилися двобічним гемотораксом - до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння, а пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта №172-Мд від 07.07.2016 відносяться до: гематоми, струс головного мозку, рани до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я; закритий перелом середньої третини лівого стегна до розряду ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я.

Дії водія автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідають вимогам п.п. 12.3 та 12.6(г), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія наступне:

12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

12.6. г) Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Дорожньо-транспортна пригода настала в результаті грубого порушення водієм ОСОБА_4 , та невиконання ним вимог пунктів 12.3 та 12.6(г) ПДР України. Вказані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та є її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинуваченні. Пояснив, що зранку 10.04.2016 він на своєму мікроавтобусі марки MERCEDES-BENZ VITO приїхав до товариша ОСОБА_9 , у якого вдома перебував ОСОБА_10 , з яким вони вживали алкогольні напої. В подальшому до ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_11 , який під час розпивання алкогольних напоїв попросив його відвезти додому мішок із зерном. Вони всі поїхали до ОСОБА_7 додому, де його залишили. Потім поїхали до ОСОБА_12 . Під час спілкування у них виникла ідея поїхати на природу відпочити та випити пива. У зв`язку з цим він, за кермом свого автомобіля, ОСОБА_6 , який сидів поруч на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_7 , який сидів біля вікна, виїхали в напрямку хутора Партизанського с. Ржавинці, придбавши по дорозі три пляшки пива. Під час руху по дорозі з гравійно - піщаним покриттям в напрямку с. Гроздинці Хотинського району мікроавтобус почало заносити в праву сторону, потім в ліву, після чого юзом понесло за межі проїзної частини дороги та відбулося перекидання автомобіля і зіткнення з деревом, в результаті чого він втратив свідомість. В результаті ДТП він отримав струс головного мозку, перелом хребта та рвані рани. У зв`язку із зазначеними травмами йому присвоєно першу групу інвалідності, оскільки він не здатний самостійно ходити і потребує постійного стороннього догляду. При цьому обвинувачений попросив пробачення у потерпілих та пояснив, що не відшкодував потерпілим завдану шкоду у зв`язку із скрутним матеріальним станом, через втрату працездатності та витратою значних коштів на своє лікування.

Потерпілий ОСОБА_6 , допитаний в судовому засіданні вказав, що 10.04.2016 з 9.00 години ранку перебував вдома у свого товариша ОСОБА_9 . Біля 9 год.30 хв. до нього приїхав на своєму мікроавтобусі білого кольору ОСОБА_13 . Втрьох вони упродовж дня вживали пиво та горілку. В подальшому до них приєднався ОСОБА_7 , який приніс із собою пляшку горілки. Допивши алкоголь, він із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на автомобілі останнього поїхали до нього додому, по дорозі заїхали до ОСОБА_7 , де залишили мішок із зерном. У себе вдома він залишив свої речі та вони втрьох поїхали до магазину де придбали ще горілку та пиво, які поїхали розпивати на природу. Вони рухалися в напрямку хутора ОСОБА_14 . За кермом автомобіля перебував ОСОБА_4 , він сидів поруч, біля нього біля вікна перебував ОСОБА_7 . Під час руху по дорозі ОСОБА_15 сказав, що зараз вони подивляться, як в автомобілі працює турбіна та почав газувати, набравши велику швидкість руху. На його зауваження про зменшення швидкості руху не реагував. Виїхавши на гравійну дорогу автомобіль почало заносити в різні сторони, а потім занесло на узбіччя з правої сторони дороги, внаслідок чого відбулася ДТП. Зазначив, що має до обвинуваченого ОСОБА_4 претензії матеріального та морального характеру, оскільки він отримав тяжкі тілесні ушкодження, через що визнаний інвалідом першої групи. Проте просив ОСОБА_4 суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні показав, що 10.04.2016 зранку біля 10-11 години він перебував в центрі села Ржавинці, де зустрів ОСОБА_6 , який повідомив

йому, що вони з друзями відпочивають у ОСОБА_9 , до якого запросив і його. Він придбав в магазині пляшку горілки та пішов до ОСОБА_16 , де застав ОСОБА_4 і ОСОБА_6 . Упродовж певного часу вони всі вживали алкогольні напої, а в подальшому поїхали на мікроавтобусі ОСОБА_4 спочатку до нього до дому, потім до ОСОБА_6 . Після цього втрьох за пропозицією ОСОБА_4 поїхали відпочивати до лісу в напрямку хутора Партизанський. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_4 , поруч з ним сидів ОСОБА_6 , а він - біля вікна. В дорозі ОСОБА_4 хотів продемонструвати як працює турбіна його мікроавтобуса та збільшив швидкість автомобіля до 150 км/год. Вони з ОСОБА_6 просили ОСОБА_4 зменшити швидкість, проте той не реагував. На гравійній дорозі автомобіль почало заносити в різні сторони та відкинуло на узбіччя дороги, внаслідок чого автомобіль перевернувся. Внаслідок ДТП він отримав численні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим має до ОСОБА_4 претензії матеріального та морального характеру. Проте просив обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений, його захисник, потерпілі не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілих та матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, його дії кваліфіковано органом досудового слідства правильно за ч.2 ст.286 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин належить до категорії тяжких злочинів. Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_4 повністю визнає свою вину, під час судового розгляду надавав послідовні визнавальні показання

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, являється інвалідом першої групи, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Одночасно, враховуючи вище вказані обставини, а також те, що ОСОБА_4 вчинив

злочин, в результаті якого наступили тяжкі наслідки, з урахуванням характеру та мотивів допущених правил безпеки руху, суд приходить до висновку про доцільність призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, внаслідок якого одному потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, другому потерпілому спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, допустив кілька грубих порушень дорожнього руху, зокрема керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та перевищив швидкість, суд вважає, що до останнього слід застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно приписів ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вищевикладене, не умисну форму вини останнього, наявність у нього самого тяжких тілесних ушкоджень, які він отримав під час ДТП, його молодий вік та поведінку в судовому засіданні, яка свідчить про прагнення винного згладити наслідки вчиненого ним діяння.

Врахувавши всі пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини в своїй сукупності, з урахуванням даних про особу, суд приходить до переконливого висновку, що на підставі ст. 75 КК України його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із звільненням від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2 ч.1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є інвалідом 1 групи, потребує постійного стороннього догляду і ця обставина перешкоджає можливості періодичної явки для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. У зв`язку з цим суд не покладає на обвинуваченого обов`язок, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, який передбачено п.1.ч.1 ст.76 КК України.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення на його користь з ОСОБА_4 49398,92 грн. матеріальної шкоди та 150000 грн. моральної шкоди суд враховує наступне.

Приписами ст. 23, ч.1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України передбачено право особи на відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій.

Суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 49398,92 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої визнано обвинуваченим та доведено наявними в справі доказами.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

П.9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Судом враховано, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_6 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент

спричинення, він тривалий час перебував в лікарні, відчував та продовжує відчувати сильний фізичний біль, внаслідок паралічу нижньої частини тіла не спроможний повноцінно виконувати елементарні побутові речі, як результат погіршилися його здібності, порушені нормальні життєві зв`язки. Він, будучи особою молодого віку, позбавлений можливості працювати, вести активний спосіб життя, створити повноцінну сім`ю, повністю залежить від турботи та утримання близьких, що приносить йому особливі моральні страждання.

Отже, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливості їх реалізації та втрати працездатності, що призвело до першої групи інвалідності, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, одночасно враховує ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_4 , його матеріальний стан та наявність у нього тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до першої групи інвалідності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що заявлену позовну вимогу слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 75000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди. За таких обставин цивільний позов ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Потерпілий ОСОБА_7 з цивільним позовом в даному кримінальному провадженні до суду не звертався.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила даний злочин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позови Кіцманської місцевої прокуратури про стягнення з ОСОБА_4 на користь департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації 39712,50 гривень у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 та на користь Заставнівської районної державної адміністрації 2510,99 гривень у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 слід задовольнити повністю, оскільки вказана сума витрат підтверджена відповідними довідками лікувальних установ.

Також суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави витрати за проведення експертиз по справі в сумі 1495,32 гривень.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він упродовж іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок протягом іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави вартість витрат за проведення по справі експертиз в сумі 1495,32 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 49398,92 гривень у відшкодування

матеріальної шкоди та 75000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов прокурора в інтересах департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації 39712,50 гривень у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 .

Цивільний позов прокурора в інтересах Заставнівської районної державної адміністрації задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Заставнівської районної державної адміністрації 2510,99 гривень у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Речові докази: транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_17 - повернути за належністю ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_18