Справа № 524/4927/16-к
Провадження № 1-кп/524/51/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року . Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002450 від 16.06.2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро (раніше Дніпропетровськ), українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, приватного підприємця, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 09 квітня 2016 року уклав договір з потерпілою ОСОБА_7 , згідно якого, замовник ОСОБА_5 доручає, а виконавець фізична особа підприємець ОСОБА_7 зобов`язується виконати роботи по виготовленню і доставці меблів за ціною виконавця на загальну суму 3 540 грн. Згідно вказаного вище договору, замовник ОСОБА_5 передав виконавцю завдаток в розмірі 2000 грн., а виконавець ФОП ОСОБА_7 зобов`язується виготовити та доставити замовлені вироби протягом 30 днів. У зв`язку з невиконанням в обумовлений термін умов договору виконавцем ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 27.05.2016 року звернувся до неї з письмовою заявою про розірвання договору та повернення завдатку в сумі 2000 грн.

16 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_5 з м. Горишні Плавні приїхав у м. Кременчук Полтавської області з метою примусити потерпілу ОСОБА_7 до виконання цивільно-правових зобов`язань щодо повернення отриманого нею завдатку за договором від 09.04.2016 року. В цей же день, приблизно в 10 год. ОСОБА_5 прибув до офісу, який орендувала фізична особа підприємець ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , разом з потерпілою зайшов у приміщення офісу та висловив вимоги про повернення йому завдатку у сумі 2000 грн. Отримавши від потерпілої відмову та чергову обіцянку повернути завдаток пізніше, ОСОБА_5 дістав ножа, який мався у нього з собою, та, демонструючи ніж і висловлюючи погрози про застосування насильства, вимагав передати йому будь-яке майно належне потерпілій ОСОБА_7 , як гарантію виконання останньою її цивільно-правових зобов`язань щодо повернення раніше отриманого завдатку. Далі, ОСОБА_5 помітив на столі в офісі потерпілої належні їй мобільний телефон «Lenovo», вартістю 1695 грн. і планшет «Irulu eXpro X1», вартістю 1120 грн., що належить ОСОБА_8 та з, метою примусити ОСОБА_7 до виконання цивільно-правових зобов`язань, погрожуючи застосувати до неї насильство і демонструючи ножа, обвинувачений ОСОБА_9 заволодів мобільним телефоном «Lenovo» і планшетом «Irulu eXpro X1», після чого вийшов з приміщення офісу. Вийшовши з будівлі, де розташований офіс потерпілої, по АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 залишив на порозі зазначеної вище будівлі мобільний телефон «Lenovo» і планшет «Irulu eXpro X1», а в подальшому був затриманий працівниками патрульної поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у пред`явленому йому органами досудового розслідування злочині, передбаченому ч. 1 ст. 187 КК України фактично не визнав та по суті обвинувачення дав такі свідчення. 09.04.2016 року він уклав договір про установку меблів на кухні у своїй квартирі. Текст договору на підписання йому давав ОСОБА_10 . З ОСОБА_10 обвинувачений познайомився після того, як причитав об`яву в газеті про виготовлення та установку меблів. Обвинувачений зателефонував за вказаним номером і домовився про зустріч з автором об`яви, приїхав ОСОБА_11 , це було приблизно 02.04.2016 року. Четвертого квітня 2016 року ОСОБА_10 знову приїхав до ОСОБА_5 уже з готовим текстом договору, на договорі малася печатка фізичної особи підприємця ОСОБА_7 . В договорі було зазначено, що виготовлення та установку обумовлених меблів виконавець виконає до 1 травня 2016 року, такі умови ОСОБА_5 влаштовували. Згідно договору ОСОБА_5 виплатив завдаток у сумі 2000 грн., а решту ціни у сумі 1500 грн. повинен був виплатити після фактичного виконання обумовлених договором робіт. До першого травня 2016 року роботи повинні були бути виконані, обвинувачений декілька разів телефонував ОСОБА_10 і останній запевняв, що замовлення буде виконано у строк. Після 01.05.2016 року роботи, обумовлені в договорі, не були виконані, а на дзвінки замовника ОСОБА_5 , ОСОБА_10 переносив строк виконання на 03.05.2016 року, потім на 05.05.2016 року, а потім на 09.05.2016, на 11.05.2016. Внаслідок такої поведінки підрядника, ОСОБА_5 вирішив розірвати договір та висловив вимоги про повернення завдатку в сумі 2000 грн. На це ОСОБА_12 запропонував написати письмову заяву про розірвання договору і повернення завдатку. Погодившись на таку пропозицію, обвинувачений ОСОБА_5 написав письмову заяву про розірвання договору і повернення завдатку та передав цю заяву ОСОБА_7 . Після цього, від сторонніх людей ОСОБА_5 дізнався про те, що ОСОБА_11 не виконав договірні зобов`язання також за договорами з іншими громадянами. З метою повернути сплачений завдаток, обвинувачений ОСОБА_5 декілька разів телефонував ОСОБА_10 , домовлявся про зустріч та приїздив в офіс ОСОБА_10 приблизно чотири п`ять разів. 15.06.2016 року ОСОБА_5 в черговий раз зателефонував ОСОБА_13 і останній пообіцяв повернути завдаток наступного дня, тобто 16.06.2016 року. 16.06.2016 року ОСОБА_5 приїхав із м. Горишні Плавні до м. Кременчук з метою отримати гроші, які він сплатив у якості завдатку ОСОБА_13 . Перед тим, як піти в офіс до ОСОБА_7 , обвинувачений пішов до ОСОБА_14 , яка працює у виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради і ця жінка повідомила, що підприємці ОСОБА_10 і ОСОБА_15 обшукали дуже багато людей. Такі слова ОСОБА_14 спонукали обвинуваченого до агресії. Приблизно в 10 год. ранку обвинувачений прибув до будівлі офісного центру по вул. Академіка Маслова, де був розташований офіс потерпілої ОСОБА_7 . Поруч з будівлею стояло декілька жінок у тому числі і потерпіла ОСОБА_7 , яку обвинувачений знав в обличчя. Після цього, обвинувачений та потерпіла разом піднялися до офісу, який орендувала остання. Зайшовши в приміщення офісу, ОСОБА_5 сказав, що він приїхав за своїми грошима, на що потерпіла відповіла, що грошей немає, а її чоловік ОСОБА_10 зараз в командировці. Обурившись черговою відмовою, обвинувачений став вимагати від потерпілої передати йому будь-які, речі, службові документи чи печатки, як гарантію повернення сплаченого ним завдатку у подальшому, витяг та продемонстрував ножа. Після цього, обвинувачений побачив на столі у потерпілої мобільний телефон та планшет і ходів їх забрати. В цей момент потерпіла накрила рукою мобільний телефон, а обвинувачений почав тягтися за цими речами з ножем в руках і випадково порізався. Після цього, обвинувачений взяв мобільний телефон і планшет потерпілої у якості гарантії повернення сплаченого ним за договором завдатку і вийшов із офісу. Будь-яких тілесних ушкоджень ножем потерпілій не наносив, конкретних погроз про застосування насильства не висловлював. Після цього, обвинувачений вийшов із будівлі офісного центру та біля під`їзду поклав мобільний телефон і планшет, а сам почав перев`язувати свою поранену руку. Після цього, обвинуваченого зупинив поліцейський патруль, оскільки ОСОБА_5 був вимазаний у власній крові від пораненої руки.

Крім власних показань, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у тому, що він вчинив кримінальне правопорушення підтверджується наступними доказами дослідженими та перевіреними судом.

Вина обвинуваченого підтверджується фактичними даними, що містяться у показаннях потерпілої та свідків.

Потерпіла ОСОБА_7 дала суду показання про те, що 16.06.2016 року вона приблизно в 9 год. ранку прийшла на роботу в офіс АДРЕСА_3 . Перед цим, приблизно в 9 год. 30 хв. до потерпілої зателефонувала ОСОБА_14 і повідомила, що до неї прийшов ОСОБА_5 з приводу повернення грошей за меблі, які потерпіла і її чоловік не установили в квартирі обвинуваченого. ОСОБА_14 є посадовою особою органів влади, яка займається захистом прав споживачів і вона поцікавилася яким чином потерпіла та її чоловік планують виконати свої зобов`язання перед ОСОБА_5 . ОСОБА_7 відповіла, що вона поверне замовнику ОСОБА_5 гроші в сумі отриманого завдатку. Приблизно в 10 год. потерпіла стояла на вулиці поблизу будівлі, де розташований офіс та побачила, що наближається обвинувачений. Потерпіла зайшла в свій офіс, обвинувачений зайшов за нею. В цей час у офісі потерпілої більше нікого не було. Зайшовши в офіс, обвинувачений поставив свою сумку і сказав, що він прийшов за грошима. Потерпіла повідомила, що гроші будуть незабаром, після чого, ОСОБА_5 почав лякати її тим, що звернеться за допомогою до учасників АТО. Потім, ОСОБА_5 підійшов до потерпілої та запитав, що йому можна забрати, побачив планшет і мобільний телефон та потягнувся за цими речами рукою. Потерпіла з метою перешкодити обвинуваченому заволодіти речами, накрила їх рукою. Після цього, обвинувачений дістав ножа, підійшов до потерпілої, правою рукою почав тримати потерпілу за горло, а ніж підставив під горло лівою рукою. Потерпіла почала вириватися, в цей час обвинувачений приставляв їй ножа також і до бокової частини тіла. Потім обвинувачений почав вимагати у потерпілої щоб вона віддала планшет та мобільний телефон. Стілець на якому сиділа потерпіла від`їхав, обвинувачений не втримав рівновагу та випадково поранив сам собі руку своїм ножем. Як саме обвинувачений порізав руку, потерпіла не бачила. В цей час на крик потерпілої прибігла ОСОБА_16 та запитала, що сталося. В цей момент потерпіла відійшла в бік, а обвинувачений відійшов в інший бік. Обвинувачений почав вимагати віддати йому документи і печатки, на що потерпіла відмовила. Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 попросив у свідка ОСОБА_16 чим перев`язати поранену руку і вийшов з будівлі, де розташований офіс. Потерпіла зібрала свої документи і печатки та віднесла їх до знайомої в інший офіс. Вийшовши з будівлі, де розташований її офіс, потерпіла побачила свого чоловіка, який повернувся на роботу. Також потерпіла побачила, що речі, які забрав ОСОБА_5 лежать на його сумці поряд з будівлею, в якій розташований офіс. Потерпіла чула розмову між обвинуваченим і її чоловіком під час якої, останній говорив обвинуваченому, що чекав його в районі супермаркету «Білла». Після цього, потерпіла забрала планшет і мобільний телефон та віднесла до знайомої. Після того, як потерпіла знову вийшла на вулицю, вона побачила, що обвинуваченого вже затримали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що 16.06.2016 року сідок прийшла до офісу ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 . Свідок прийшла для того, щоб зустрітися з чоловіком потерпілої ОСОБА_17 . Потерпіла ОСОБА_18 та її чоловік на той час займалися підприємницькою діяльністю по установці меблів, метало пластикових вікон та дверей. Приблизно о 10 год. свідок прийшла і стала на вулиці чекати ОСОБА_19 . Також на вулиці стояли потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 . В цей день потерпіла захворіла і розмовляла дуже тихо. В цей час до офісу підійшов обвинувачений ОСОБА_5 і вони з потерпілою пішли до офісу. Після цього, свідок почула крик з офісу потерпілої і прийшла подивитися, що трапилось. Свідок побачила, що потерпіла стоїть в кутку офісної кімнати, а обвинувачений збирав якісь речі і попросив бинт. Свідок запропонувала обвинуваченому серветку. Коли вийшли на вулицю, то свідок побачила, що у обвинуваченого поранена рука та з руки йде кров. В цей час підійшов ОСОБА_10 , побачив на підлозі телефон своєї дружини потерпілої ОСОБА_7 та почав кидатися на обвинуваченого з кулаками. Після цього, обвинувачений покинув планшет і мобільний телефон, які взяв в офісі потерпілої, та почав тікати.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що у 2016 році вона орендувала офісне приміщення у будівлі за адресою: АДРЕСА_3 . В день коли сталася подія 16.06.2016 року свідок купила собі новий планшет і прийшла на роботу, щоб показати його потерпілій ОСОБА_7 . Приблизно в 10 год. на вулиці поряд з будівлею, де розташований офіс потерпілої, стояли сама потерпіла, свідок ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_8 . До будівлі підійшов обвинувачений ОСОБА_5 і потерпіла сказала, що він прийшов до неї, після чого обвинувачений та потерпіла зайшли в офіс останньої, а свідок ОСОБА_20 піднялася до свого в офісу на другий поверх. Через невеликий проміжок часу свідок почула жіночий крик, а потім побачила як із будівлі вибігає обвинувачений ОСОБА_5 . Після цього, в офіс свідка забігла схвильована потерпіла, яка тримала в руках планшет ОСОБА_8 і свій телефон. На руках у потерпілої була кров і вона повідомила, що на неї напали, потрібно викликати поліцію. ОСОБА_7 залишила у свідка свої речі і вийшла. Вийшовши на вулицю, свідок ОСОБА_8 побачила, що на місце події прибув ОСОБА_10 , а обвинуваченого ОСОБА_5 затримали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду про те, що вона працює начальником управління розвитку підприємництва, торгівлі, побуту та регуляторної політики виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та до її повноважень входить захист прав споживачів. 16.06.2016 року до свідка на роботу на прийом зайшов обвинувачений ОСОБА_5 , який був спокійним та врівноваженим. ОСОБА_5 повідомив свідку, що у нього є скарга на приватного підприємця у якого він замовив реставрацію кухні та, у встановлений договором строк, послугу не отримав. Свідок повідомила обвинуваченому, що він має право звернутися до інспекції захисту прав споживачів, але ОСОБА_5 відповів, що він уже досить тривалий час звертався у різні інстанції і не знайшов позитивного вирішення свого питання, а йому терміново потрібні кошти у зв`язку з вагітністю дружини. Після цього, свідок зателефонувала до ОСОБА_7 і повідомила, що до неї на прийом прийшов ОСОБА_5 зі скаргою на невиконання потерпілою своїх зобов`язань за договором. Потерпіла ОСОБА_7 запевнила свідка ОСОБА_14 , що поверне завдаток ОСОБА_5 . Після цього, свідок порадила обвинуваченому сходити до ОСОБА_7 для отримання попередньо сплаченого ним завдатку, але ОСОБА_5 повідомив свідку, що такі обіцянки від ОСОБА_7 та її чоловіка він чув не один раз і має сумніви у правдивості слів потерпілої. Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 пішов. Приблизно через годину до кабінету свідка ОСОБА_14 ввірвався розлючений чоловік потерпілої ОСОБА_7 та став висловлювати претензії з приводу того, що свідок прийняла обвинуваченого ОСОБА_5 та порадила звернутися за поверненням грошових коштів до потерпілої ОСОБА_7 . Наступного дня до свідка знову прийшов на прийом обвинувачений ОСОБА_5 та повідомив, що він вчинив необдуманий поступок.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується фактичними даними, які містяться у наступних джерелах доказів.

Згідно протоколу огляду місця події від 16.06.2016 року та фототаблиць до даного протоколу, слідчим оглянуто офіс АДРЕСА_4 та виявлено плями речовини схожої на кров на підлозі і меблях ( а.с. 89-95)

Згідно договору від 09.04.2016 року, замовник ОСОБА_5 доручає, а виконавець фізична особа підприємець ОСОБА_7 зобов`язується виконати роботи по виготовленню і доставці меблів за цінами виконавця. Також із договору слідує, що вартість виробів та робіт по установці складає 3540 грн., з яких 2000 грн. замовник сплатив у якості завдатку. Виконавець (ФОП ОСОБА_7 ) зобов`язалася виготовити та доставити вироби протягом 30 днів з дати підписання договору. (а.с. 96-98).

Згідно копії заяви ОСОБА_5 від 27.05.2016 року, в цій заяві останній просить ОСОБА_7 розірвати договір та повернути йому сплачений ним завдаток у сумі 2000 грн. ( а.с. 99).

Згідно протоколу пред`явлення особи на впізнання за фотознімками від 29.06.2016 року, свідок ОСОБА_8 серед чотирьох пред`явлених їй на фотознімках осіб впізнала ОСОБА_5 , як особу, що заходила до офісу разом з потерпілою ОСОБА_7 в той день, коли відносно останньої було вчинено злочин. (а.с. 100 -101).

Згідно протоколу огляду від 16.06.2016 року, в цей день, перебуваючи в автомобілі швидкої допомоги, обвинувачений ОСОБА_5 добровільно видав слідчому металевий предмет, схожий на ніж. Індивідуальні ознаки даного предмета (загальна довжина, довжина та ширина леза, наявність загострення з одного чи з обох боків) у протоколі не відображені ( а.с. 102). Висновок криміналістичної експертизи з метою з`ясування питання про те, чи є даний предмет холодною зброєю, стороною обвинувачення суду не наданий.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 646 від 16.06.2016 року, при судово-медичній експертизі у потерпілої ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено ( а.с. 105).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 648 від 16.06.2016 року, при судово-медичній експертизі у обвинуваченого ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді різаної рани долонної поверхні лівої руки, яка утворилася від дії ріжучого предмету і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ( а.с. 107).

Згідно протоколу огляду від 23.06.2016 року та фототаблиць до нього, слідчим огляднуто та зафіксовано на фототаблиці зовнішній вигляд та індивідуальні особливості мобільного телефону і планшета, які обвинувачений ОСОБА_5 забрав з офіса потерпілої ОСОБА_7 ( а.с. 108-112).

Згідно висновку з оцінки майна від 24.06.2016 року, вартість мобільного телефону «Lenovo» складає 1695 грн., а вартість планшета «Irulu eXpro X1» становить 1120 грн. (а.с. 116-117).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_5 від 30.06.2016 року та відеозапису цієї слідчої дії, останній під час слідчого експерименту показав на місці та відтворив обставини вчиненого ним злочину. Так ОСОБА_5 на відеозаписі показав, що він після висловлювання потерпілій вимог передати йому мобільний телефон та будь-які інші речі в заставу (як гарантію повернення у подальшому грошових коштів) продемонстрував потерпілій ніж, який тримав у правій , та схопив її лівою рукою за руку. Після цього, потерпіла почала вириватися і обвинувачений не втримав рівновагу та поранив ножем свою ліву руку ( а.с. 162-164).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 від 30.06.2016 року та відеозапису цієї слідчої дії, потерпіла під час слідчого експерименту показала на місці та відтворила обставини вчиненого стосовно неї злочину обвинуваченим ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_7 на відеозаписі показала, що обвинувачений після висловлювання їй вимог передати йому будь-які речі, дістав ножа, підійшов до потерпілої, яка сиділа в кріслі, взяв її правою рукою за горло та підставив ніж до горла. В цей момент, за рахунок того, що крісло на колесах, воно від`їхало і після цього, потерпіла побачила, що у обвинуваченого поранена рука. Як обвинувачений поранив свою руку потерпіла не бачила ( а.с. 165-167).

Оцінивши сукупність досліджених доказів керуючись законом та за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 355 КК України, оскільки він вчинив примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто висловив вимогу виконати цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілою за відсутності ознак вимагання.
Органами досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та кваліфіковано його дії як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застоування насильства, що є небезпечним для життя і здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій). Прокурором також підтримано обвинувачення за ч. 1 ст. 187 КК України.

Розглянувши справу на засадах змагальності та диспозитивності, безпосередньо перевіривши і дослідивши лише ті докази сторони обвинувачення і сторони захисту, які в ході судового розгляду кримінального провадження та у визначені строки, надані суду першої інстанції, проаналізувавши їх в сукупності та системному взаємозв`язку між ними, відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України не знайшла свого підтвердження під час з`ясування в суді обставин справи та перевірки їх доказами, виходячи з такого.

Судом достовірно встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою був укладений договір підряду від 09.04.2016 року згідно з яким, замовник ОСОБА_5 доручає, а виконавець фізична особа підприємець ОСОБА_7 зобов`язується виконати роботи по виг7отовленню і доставці меблів за цінами виконавця. Також із договору слідує, що вартість виробів та робіт по установці складає 3540 грн., з яких 2000 грн. замовник сплатив у якості завдатку. Виконавець (ФОП ОСОБА_7 ) зобов`язалася виготовити та доставити вироби протягом 30 днів з дати підписання договору. (а.с. 96-98).

Із показань обвинуваченого ОСОБА_5 і потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що остання не виконала належним чином та у встановлений строк передбачені договором цивільно-правові зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Потерпілою не заперечується той факт, що вона та її чоловік ОСОБА_10 істотно порушили умови договору, укладеного 09.04.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

В матеріалах кримінального провадження мається заява ОСОБА_5 , в якій він просить розірвати зазначений вище договір та повернути йому завдаток у сумі 2000 грн. (а.с. 99). Із показань обвинуваченого та потерпілої слідує, що сторони дійсно домовилися про повернення завдатку, тобто про розірвання договору.

Згідно ч. 5 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
З показань допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 слідує, що обвинувачений під час спілкування з нею повідомляв їй про те, що він вже неодноразово звертався до потерпілої та її чоловіка по питанню повернення завдатку, але останні уникали вирішення цього питання.
Вказані вище обставини та проаналізовані судом докази, а також характер і послідовність дій обвинуваченого у день вчинення ним злочину, на думку суду, переконливо свідчать про те, що всі ті неправомірні дії, які ОСОБА_5 вчинив 16.06.2016 року, були вчинені ним з метою примушування потерпілої до виконання цивільно-правових зобов`язань.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 засвідчив, і це не заперечується потерпілою, що напередодні він і ОСОБА_21 домовилися про повернення завдатку 16.06.2016 року. Приїхавши з м. Горишні Плавні до м. Кременчука, обвинувачений прийшов до офісу потерпілої та, в черговий раз не отримавши сплаченого ним за невиконані роботи завдатку, з метою примусити потерпілу до виконання нею цивільно-правових зобов`язань, висловлюючи погрози про вчинення насильства, продемонстрував ніж і заволодів мобільним телефоном «Lenovo» і планшетом «Irulu eXpro X1». У подальшому ці речі обвинувачений залишив поряд з будівлею, де розташований офіс потерпілої, а не обернув їх на свою користь.

Стороною обвинувачення не надано суду переконливих доказів того, що описані вище дії, ОСОБА_5 вчинив з корисним мотивом та з метою заволодіти чужим майном. Міркування сторони обвинувачення про те, що умисел на розбійний напад та корисний мотив виникли у обвинуваченого раптово під час перебування в кімнаті офісу потерпілої, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються будь-якими об`єктивними доказами по справі.

Абзацом 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вказано, що застосування погроз чи насильства без корисного умислу з метою
примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 355 КК України. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вимагав повернути йому завдаток, сплачений за реально існуючим договором підряду, що міститься у матеріалах справи, чуже майно забрав також з метою налякати потерпілу та примусити її вчинити дії, спрямовані на виконання цивільно-правових зобов`язань.
Отже, дії ОСОБА_5 повинні кваліфікуватися за ч. 1 ст. 355 КК України.
Щодо характеру погроз застосувати насильство, які висловлювалися та демонструвалися обвинуваченим ОСОБА_5 по відношенню до потерпілої під час вчинення злочину, суд встановив наступне.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити,
заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).
Як вбачається із відеозаписів протоколів слідчих експериментів, проведених з потерпілою та з обвинуваченим, ні потерпіла, ні обвинувачений на слідчих експериментах не говорили про те, що останній погрожував вбивством, або нанесенням тілесних ушкоджень. Потерпіла вказувала на те, що ОСОБА_5 приставляв ніж їй до горла, але вона вивернулася, в результаті чого, обвинувачений сам порізався та припинив застосування ножа до неї. Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував ту обставину, що він приставляв до горла потерпілої ножа, але не заперечував сам факт демонстрації ножа.
Поряд з цим,згідно висновку судово-медичної експертизи № 646 від 16.06.2016 року, при судово-медичній експертизі у потерпілої ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено ( а.с. 105). Криміналістична експертиза холодної зброї по виданому обвинуваченим ножу, стороною обвинувачення не проводилася, не встановлено, чи є цей ніж холодною зброєю та чи можна ним нанести тяжкі або небезпечні для життя тілесні ушкодження людині, у протоколі огляду навіть не відображено індивідуальні характеристики (довжина, ширина, тощо) цього ножа.

Проте, кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України, є погроза застосування насильства над потерпілим. Тобто, для кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 355 КК України не вимагається встановлювати характер погрози застосування насильства (небезпечне для життя та здоров`я або таке, що не є небезпечним для життя та здоров`я).

Зважаючи на викладене вище та керуючись положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України, суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 355 КК України, з наведених вище підстав.
Таким чином, умисні та протиправні дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто висловлення вимоги виконати цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілою за відсутності ознак вимагання.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, всі обставини по справі, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який не має непогашених судимостей, має на утриманні неповнолітню дитину. Враховується також вік і стан здоров`я обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає пенсійний вік, наявність на утриманні малолітньої дитини та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого суд не знаходить.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 фактично визнав свою вину частково, оскільки він не оспорював в суді той факт, що дійсно погрожував застосуванням насильства до потерпілої та заволодів планшетом і мобільним телефоном. За таких обставин, суд вважає, що часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини не свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та не є тією обставиною, яка повинна впливати на вид, розмір або інші обставини призначення покарання, оскільки кожен хто обвинувачується має право на захист. Право на захист є основним і невід`ємним правом кожної людини, а тому ніхто не зобов`язаний визнавати свою вину або доводити свою невинуватість.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу ОСОБА_5 , який має пенсійний вік та вперше притягується до кримінальної відповідальності, і тому - суд вважає за можливе застосувати до цього обвинуваченого положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 355 КК України, вважаючи, що для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ними нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання у виді штрафу.

Потерпілою ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення з останнього на її користь п`ятдесяти тисяч гривень моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд враховує суть заявлених позовних вимог, характер та обставини заподіяння моральної шкоди, пов`язаної з погрозами застосування насильства над потерпілою, тривалість лікування і наслідки завданої психологічної травми, а також сімейно-майновий стан обвинуваченого, як заподіювача шкоди. Одночасно з цим, при вирішенні цих позовних вимог, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої дві тисячі гривень.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь дві тисячі гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речові докази: ніж «HORNET», який зберігається в камері зберігання речових доказів Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області (а.с. 103) знищити; мобільний телефон «Lenovo» - залишити у власності ОСОБА_7 , планшет «Irulu eXpro X1» - залишити у власності ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя