Справа № 761/1356/17
Провадження № 1-кс/761/1133/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_3 на затримання ОСОБА_5 ,
у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся захисник ОСОБА_3 зі скаргою у порядку ст. 206 КПК України на затримання гр. ОСОБА_5 .

На обґрунтування скарги захисник зазначив, що 14.01.2017 о 20.20 год. тимчасовий виконувач обов`язків начальника 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_4 у зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 у міжнародному розшуку затримав останнього на підставі ст. 208 КПК.

На думку захисника, затримання відбулося з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, у протоколі затримання не зазначений фактичний час і місце затримання; не дивлячись на те, що ОСОБА_6 не володіє української мовою, не був запрошений перекладач, також несвоєчасно залучений захисник; ініціатор скарги поставив під сумнів наявність у ОСОБА_4 повноважень на затримання особи у порядку кримінального процесуального законодавства.

У зв`язку з наведеним захисник просив визнати затримання ОСОБА_5 незаконним та звільнити останнього з-під варти.

У судовому засіданні захисник підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити. Просив врахувати, що визнання затримання незаконним є необхідним для доведення перед Апеляційним судом м. Києва безпідставності рішення слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва, яким до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_4 вважав свої дії щодо затримання ОСОБА_5 законними, оскільки чинними нормативно-правовими актами йому надані відповідні повноваження. Під час оформлення документів щодо затримання спілкування відбувалося російською мовою, яку, зі слів ОСОБА_5 , він розуміє. Крім того, після повідомлення центру з надання безоплатної допомоги прибув адвокат, який був присутній на завершальному етапі затримання.
Слідчий суддя, заслухавши доводи захисника, особи, дії якої оскаржуються, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.
Частиною 1 статті 208 КПК України встановлено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у трьох випадках, прямо визначених цією статтею.
Слідчий суддя погоджується з доводами скарги у частині того, що вказана процесуальна норма не містить положень, які б давали право затримувати осіб, видача яких вимагається іншою державою.
У той же час, згідно з ч. 2 ст. 1 КПК до кримінального процесуального законодавства України включаються, з-поміж іншого, також відповідні положення міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У силу ч. 4 ст. 9 КПК, якщо норми КПК суперечать чинному в Україні міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору.
Статтею 561 КПК визначено, що на території України з метою виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги можуть бути проведені будь-які процесуальні дії, передбачені КПК або міжнародним договором.
Отже, під час виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги першочерговому застосуванню підлягають норми КПК України, а у разі їх невідповідності вимогам міжнародного договору, мають бути використані положення таких міжнародних договорів.
Згідно з ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі Конвенція) Договірні Сторони, до яких відноситься і держава Україна, взяли на себе зобов`язання відповідно до умов, передбачених цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, зокрема, для притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя також бере до уваги норми ст. 61 Конвенції, яка передбачає, що особа, видача якої потрібна, за клопотанням може бути за певних умов затримана, якщо є передбачені законодавством підстави для підозри, що така особа зробила на території іншої Договірної Сторони злочин, що тягне за собою видачу.

Як зазначено у протоколі про затримання особи від 14.01.2017, згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу громадянин Узбекистану ОСОБА_6 станом на 14.01.2017 знаходиться у міжнародному розшуку з метою арешту для подальшої екстрадиції до Узбекистану для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 167, ч. 2 ст. 209, ст. 243 КК Узбекистану.

Вказані вище обставини відповідно до наведених положень Конвенції давали право уповноваженим особам держави Україна для виконання взятих на себе державою міжнародних зобов`язань здійснити затримання ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що ОСОБА_4 не мав службових повноважень на затримання особи в порядку кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя відмічає, що це питання врегульоване Порядком дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та органів Національної поліції України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України осіб, автомобільних транспортних засобів і паспортних документів, які перебувають у банках даних інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерполу (затв. Наказом МВС України від 14.06.2016 № 505) (далі Порядок).

Так, відповідно до п. 6 Порядку у разі виявлення іноземців, які перетинають державний кордон України та відносно яких містяться відомості в банках даних Інтерполу, що передбачають їх затримання (арешт) та подальшу екстрадицію, старший прикордонних нарядів затримує особу у порядку, визначеному п. 2.3-2.8 розділу ІІ Інструкції про порядок дій посадових осіб органів (підрозділів) охорони державного кордону під час затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, без ухвали слідчого судді або суду та порядок подальшої взаємодії органів (підрозділів) охорони державного кордону з органами досудового розслідування (затв. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.11.2012 № 931) та складає протокол про затримання особи.

Таким чином, повноваженнями на затримання наділений старший прикордонних нарядів.

Відповідно до Наказу від 05.12.2016 № 1058-АГ та Додатку № 1 до нього ОСОБА_4 наданий допуск до самостійного несення служби в прикордонних нарядах, у т.ч. як старшого прикордонного наряду.

Наказом т.в.о. начальника ОКПП «Київ» від 14.04.2016 № 57-ос визначено, що ОСОБА_4 є таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою заступника начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника відділенні інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип А) ОКПП «Київ» названа службова особа має право здійснювати затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами.

Отже, ОСОБА_4 , затримуючи 14.01.2017 гр. ОСОБА_5 , діяв у відповідності та у межах наданих йому повноважень.

Перевіряючи доводи скарги щодо порушення права ОСОБА_5 на захист у частині відсутності перекладача з української на узбецьку мови, суддя відзначає, що відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника.

Як свідчить переглянутий під час розгляду скарги відеозапис, ОСОБА_8 зрозумілою для нього російською мовою доведені підстави затримання та його права.

Крім того, згідно з ст. 17 Конвенції робочими є державні мови Договірних сторін або ж російська мова.

Враховуючи, що під час затримання ОСОБА_5 використовувалася російська мова, слідчий суддя не вбачає порушення права затриманого на захист.

Також такими, що не відповідають фактичним обставинам є доводи скарги в частині несвоєчасного залучення захисника затриманого, оскільки останній прибув на місце затримання під час завершення складання відповідного протоколу.

Частиною 5 статті 208 КПК передбачено, що протокол про затримання особи має містити місце, дату і точний час (година і хвилини) фактичного затримання.

Слідчий суддя погоджується з доводами скарги щодо відсутності точного часу затримання ОСОБА_5 , однак не вважає дане порушення достатнім для визнання затримання незаконним та звільнення особи з-під варти.

Крім того, у силу ч. 4 ст. 206 КПК, якщо до доставлення затриманої особи до слідчого судді прокурор або слідчий звернуться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Тлумачення вказаного положення дає підстави для висновку, що обставини, які дали підстави для подання скарги у порядку ст. 206 КПК, мають бути перевірені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2017 до ОСОБА_5 застосований тимчасовий арешт.

Отже, під час розгляду відповідного клопотання слідчий суддя дав належну оцінку законності затримання і, виходячи з прийнятого рішення, не знайшов очевидних підстав вважати затримання таким, що суперечить вимогам закону.

Враховуючи, що ухвала про тимчасовий арешт може бути переглянута судом апеляційної інстанції, оскарження затримання після застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через застосування ст. 206 КПК фактично є спробою створити альтернативний існуючому інститут оскарження, що не відповідає принципу правової визначеності.

Сукупність наведених обставин, їх правова оцінка приводять до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 17, 56, 61 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 206, 208, 561 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 про визнання незаконним затримання ОСОБА_5 та звільнення його з-під варти відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1