Провадження №1-кп/761/587/2017
В И Р О К
Іменем України
27 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 161 001 000 117 27, у якому

гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Троєщина Броварського району Київської області, громадянин України, українець, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, непрацездатних утриманців не має, мешкає без реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 , засуджувався
-13.12.2001 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, з іспитовим строком тривалістю 1 рік;
-09.07.2002 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнився 19.11.2004 після відбуття покарання;

-24.01.2006 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців, звільнився 29.06.2007 у зв`язку з застосуванням закону про амністію;

-24.09.2009 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнився 08.05.2013 після відбуття покарання;

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин проти чужої власності за таких обставин.
ОСОБА_7 20.09.2016 близько 10.40 год. перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 150, яке рухалось від зупинки громадського транспорту «Станція метро «Дорогожичі» у м. Києві у напрямку зупинки «Станції метро «Петрівка» у м. Києві, та проїжджаючи у районі зупинки «Парк Відпочинку», що навпроти будинку №39 по вулиці О. Теліги, звернув увагу на невідомого пасажира потерпілого ОСОБА_5 . Помітивши у задній кишені останнього грошові кошти, ОСОБА_7 вирішив у протизаконний спосіб обернути їх у свою власність.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_7 , скориставшись скупченістю пасажирів у салоні маршрутного таксі, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, таємно витягнув з задньої кишені штанів ОСОБА_5 гроші у сумі 1198 грн. Після скоєння злочину з місця вчинення кримінального правопорушення зник, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд.

Отже, обвинувачений своїми вищевказаними діями завдав потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений свою вину визнав, пояснивши, що за вказаних у даному вироку обставин він перебував у салоні маршрутного таксі, рухаючись у власних справах. Знаходячись позаду потерпілого, він побачив, як той, не приховуючи від оточуючих своїх дій, витягнув з задньої кишені своїх штанів декілька грошових купюр, майже демонстративно перерахував їх та знову неглибоко засунув їх до задньої кишені своїх штанів так, що гроші стирчали з кишені. Скориставшись такою необачністю потерпілого, ОСОБА_7 , відчуваючи матеріальну скруту, не зміг втриматися та таємно викрав вказані гроші. Після цього обвинувачений на найближчій зупинці вийшов з маршрутки, однак невдовзі був зупинений працівниками поліції. Точної суми викраденого не пам`ятає, однак впевнений, що сума була понад тисячу гривень. Просив суд врахувати його каяття та суворо не карати, взяти до уваги, що його злочинні дії в значній мірі спровоковані самим потерпілим.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого щодо обґрунтування мотивів вчиненого ним злочину, оскільки наведені пояснення ОСОБА_7 не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, у тому числі з показаннями потерпілого та свідків, крім того не можуть слугувати виправданням діям кримінального характеру.

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що у денний час їхав маршрутним таксі від зупинки громадського транспорту біля станції метрополітену «Дорогожичі» у напрямку станції метрополітену «Петрівка». Маршрутка була переповнена. Він, стоячи у проході, відчув два поштовхи у спину, обернувшись, побачив чоловіка у синьому піджаку. В районі Кирилівської церкви маршрутка зупинилась і працівники поліції повідомили, що у когось з пасажирів викрадені гроші. Перевіривши свої кишені, потерпілий виявив, що жертвою крадіжки став саме він. Вийшовши з маршрутного таксі, ОСОБА_5 пояснив працівникам поліції, що у нього викрадено приблизно 1 200 грн. однією купюрою номіналом 500 грн., двома купюрами по 200 грн., однією купюрою 100 грн., решта дрібні купюри. Після цього він за телефоном «102» звернувся до поліції з заявою про вчинений щодо нього злочин. Одягнутий він був у джинси, сорочку та піджак. Піджак прикривав кишені джинсів, купюри були зігнуті навпіл, гроші в маршрутці він не доставав та не перераховував, тому оточуючі не могли їх бачити. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має, гроші йому повернуті у повній сумі. Просив суд суворо покарати обвинуваченого, оскільки той обрав злочинний спосіб для свого матеріального забезпечення.

Наведені вище показання потерпілого підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Зокрема, ОСОБА_8 показав, що він та його колега ОСОБА_9 знаходились у салоні маршрутного таксі, яке рухалось по вказаному у вироку маршруту. Його увагу своєю поведінкою привернув ОСОБА_7 , оскільки той придивлявся до людей у салоні та їхніх сумок. З огляду на професійний досвід свідка, такі дії характерні для кишенькових крадіїв, тобто викликали у нього певну підозру, що невдовзі і підтвердилося - обвинувачений рукою потягнувся до задньої кишені потерпілого, дістав звідти світлого кольору папірці та вийшов на наступній зупинці. Після того, як обвинувачений на території парка був зупинений, у нього виявлені викрадені гроші. Будь-яких дій, які б могли спровокувати обвинуваченого на крадіжку, потерпілий не вчиняв.

Аналогічні показання дав суду і свідок ОСОБА_9 , який додатково пояснив, що він, спостерігаючи за ОСОБА_10 , бачив як той безпричинно шелестів пакетом, відволікаючи увагу, увесь час озирався, потім притулився до потерпілого, після чого свідок побачив в руках обвинуваченого грошові купюри. У парку, де вони зупинили ОСОБА_10 , останній на їх пропозицію показав викрадені ним гроші. Даний свідок заперечив віктимну поведінку потерпілого.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також доказами, здобутими як результат проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 20.09.2016 гр. ОСОБА_5 повідомив слідчому про вчинену щодо заявника крадіжку грошей у сумі 1198 грн.

Згідно з протоколом огляду місця події від 20.09.2016 у обвинуваченого виявлені та вилучені гроші у сумі 1198 грн., у тому числі номіналом 500 грн. одна купюра, номіналом 200 грн. дві купюри, номіналом 100 грн. одна купюра. Крім того, судом враховується також, що даний протокол містить інформацію про одяг ОСОБА_7 , зокрема на обвинуваченому був піджак синього кольору, на який звернув свою увагу потерпілий, відчувши у салоні маршрутки поштовхи у спину. Отже, дана обставина додатково підтверджує, що саме обвинувачений стояв за спиною потерпілого у час вчинення крадіжки.

Протоколом огляду речей і документів від 20.09.2016 зафіксовано, що у обвинуваченого вилучені купюри саме у тій кількості та тими номіналами, на які вказував потерпілий.

Вилучені у обвинуваченого грошові кошти постановою слідчого від 20.09.2016 визнані слідчим речовим доказом та передані на зберігання потерпілому.

Безпосередньо обвинувачений 22.09.2016 під час проведення за його участі слідчого експерименту дав детальні пояснення про обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Сукупність досліджених доказів не залишили у суду жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, як умисне, таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Однак обвинувачений з 11.01.2002 обліковується Київською міською наркологічною клінічною лікарнею «Соціотерапія», як особа з розладами психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, наявний синдром залежності.

Суд також враховує, що обвинувачений був неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів корисливого спрямування, відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Зазначене приводить до переконливого висновку, що належної оцінки своїй попередній антисоціальній поведінці ОСОБА_7 не дав, продовживши злочинну діяльність і після відбуття покарання за попереднім вироком.

Дана обставина також доводить, що каяття обвинуваченого не є щирим, і на думку суду, є намаганням уникнути справедливого покарання за вчинене.

У той же час суд приймає до уваги , що ОСОБА_7 своїми показаннями сприяв розкриттю злочину, що згідно з ст. 66 КК України є обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставини, які за нормами ст. 67 КК обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд у відповідності з ст. 65 КК враховує обставини скоєння злочину, який ст. 12 КК віднесений до злочину середньої тяжкості, характер та ступінь його суспільної небезпеки, розмір завданої злочином шкоди.

Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що єдиним заходом, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 , запобігання вчиненню ним нових злочинів є застосування до нього покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 перебував під вартою, що у силу ч. 5 ст.72 КК має бути зараховане до строку покарання у встановленому співвідношенні.

Процесуальні витрати не понесені, речові докази передані потерпілому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 185, ст. 65, 70 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

Строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання відраховувати з 27.01.2017, зарахувавши у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час затримання ОСОБА_7 у період з 20.09.2016 по 21.09.2016, та з 27.01.2017 по день набрання даним вироком законної сили.

Речові докази грошові кошти у сумі 1198 грн. залишити потерпілому ОСОБА_5 як власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1