Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/9/17-к
Провадження № 1-кп/499/20/17
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

"06" березня 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого розглянувши у відкритому судовому засіданні в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт кримінального провадження № 0000470 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурдівка, Роздільнянського району, Одеської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дане кримінальне провадження підсудне Іванівському районному суду Одеської області, оскільки викладене в обвинувальному акті діяння вчинено на території Іванівського району суду Одеської області.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Під час підготовчого судового засідання прокурор та обвинувачений вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпілий до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Встановивши зазначені обставини, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дослідивши матеріали справи суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм процесуального права, суд виходив з такого.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (п.5 ч.1 ст.3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2 ст.8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 42 КПК України).

Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії (ч.2 ст. 54 КПК України).

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. (ч.1, 3, 5 ст. 55 КПК України).
Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (ч.1, 2 ст.109 КПК України).

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч.4 ст.110 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ст. 291 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство)(п.3 ч.2 ст. 291 КПК України).

Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України).

Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, повертаючи обвинувальний акт суд виходив з таких мотивів.

Слід констатувати, що норма п.3 ч.3 ст.314 КПК України надає право суду приймати рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому зазначена норма не пов`язує застосування судом такого права з можливим подальшим впливом або відсутністю такого впливу на право обвинуваченого, потерпілого чи на подальший розгляд обвинувального акту.

Таким чином, за нормою п.3 ч.3 ст.314 КПК України право суду на повернення обвинувального акту прокурору обумовлено лише встановленням фактичних обставин не відповідності дій вимогам КПК України, вчинених стороною обвинувачення, в тому числі проведення відповідної процесуальної дії, прийняття процесуального рішення чи їх нездійснення.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а й в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

До обвинувального акту, в порядку визначеному ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

З положень ст.ст.109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення.

Реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

Слід констатувати, що під час проведення процесуальних дій стороною обвинувачення були порушені визначені ч. 3 ст. 42 КПК України права обвинуваченого на захист, так як реєстр, не містить відомостей про відмову останнього від захисника в його присутності.

У цьому контексті Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ні буква, ні дух ст. 6 Конвенції не захищають особу від відмови за власним бажанням від права на доступ до захисника, гарантуючого справедливий судовий розгляд, і не забороняють особі добровільно відмовитися від свого права на гарантії справедливого судового розгляду при умові, якщо така відмова втілюється відповідним способом, що не допускає двозначності, і з наявністю мінімальних гарантій, співмірних з важливістю такої відмови. Право на захист, в принципі, буде непоправно порушено, якщо показання, отримані під час досудового розслідування без участі адвоката, використовуються вирішальною мірою в подальшому для обвинувачення з метою засудження (рішення від 29 січня 2015 року у справі "А.В. проти України", від 16 грудня 2010 року у справі "Боротюк проти України", від 27 листопада 2008 року у справі "Сальдуз проти Туреччини", від 15 листопада 2012 року в справі "Єрохіна проти України").
Суд звертає увагу, що потерпілим визнано ОСОБА_5 , який подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, хоча з акту вбачається, що майнова шкода завдана його батьку ОСОБА_6 .
Проте акт, реєстр не містять підтверджених відомостей, що ОСОБА_5 , як сліпий, перебуває у стані, який унеможливлює подання ним відповідної заяви, а ступень його сліпоти не зазначений.
Суд наголошує, що навіть такий стан потерпілого не позбавляє його права подати заяву, що може бути реалізовано шляхом прочитання йому тексту документу в присутності слідчого, прокурора, про що на заяві робиться відмітка та якщо сліпий потерпілий письменний, він сам підписує документ. Подання заяви потерпілим може бути здійснено й у присутності письменної особи, яка може порозумітися з ним і посвідчити своїм підписом, що зміст заяви відповідає волі потерпілого, якщо він неписьменний.

Таким чином, слідчим, прокурором не було враховано положення ст. 55 КПК України та залучено до провадження у якості потерпілого не належну особу, постанову про відмову у визнанні потерпілим його сина або визнання потерпілими кілька осіб не винесено.

З огляду на зазначене, в порушення п.3 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт анкетних відомостей кожного потерпілого не містить.

Також, з реєстру вбачається, що доступ до матеріалів досудового розслідування надавався підозрюваному ОСОБА_7 , а не обвинуваченому.

Частини 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

Виходячи з наведеного слід прийти до висновку що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; спосіб вчинення злочину, інші його обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину.

Однак, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинуваченого до наслідків кримінального правопорушення, не викладений причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому за наявності певних відомостей відкритого викрадення чужого майна, дії обвинуваченого кваліфікуються за ч.2 ст. 185 КК України, а не за ч.1 ст. 186 КК України. Тобто, зрозумілі відомості, про обставини дій обвинуваченого, який не усвідомлював моменту і вважав, що діє таємно від потерпілого, який перебував з ним у приміщенні без дозволу останнього або відкрито вчинив протиправне вилучення чужого майна, обвинувальний акт не містить.

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даних обвинувальних актів вирішити питання про визначення ступеня відповідальності за спричинену шкоду кожного окремо з учасників кримінального правопорушення, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).

Отже, з зазначеного та виходячи з практики ЄСПЧ випливає, що обвинувальний акт відносно обвинуваченого суттєво не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, а тому, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, його слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт кримінального провадження №0000470 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1