Ухвала
іменем україни

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000041 касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Немирова, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком від 31 січня 2015 року за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців,

засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк вісім років.

За ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК ОСОБА_7 виправдано через відсутність складу правопорушення.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні розбою щодо ОСОБА_8 за таких обставин.
20 січня 2015 року близько 20.00 год. ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні житлового будинку ОСОБА_9 на АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_8 побачив у руках останнього мобільний телефон Нокіа С2 03 вартістю 400 грн, і у ОСОБА_7 виник умисел протиправно ним заволодіти. Для цього ОСОБА_7 вийшов із житлової кімнати на веранду будинку, де взяв у ліву руку молоток, повернувся до кімнати, підійшов до лежачого на дивані ОСОБА_8 та умисно вдарив останнього один раз металевою частиною молотка по голові в області правого вуха, намагався вдарити ще раз, але не зміг, оскільки від рукоятки молотка від`єдналася металева частина. Для доведення свого злочинного наміру до кінця ОСОБА_7 взяв у цій же кімнаті зі столу в ліву руку кухонний ніж, притиснув ОСОБА_8 до дивану коліном з метою обмеження опору і завдав потерпілому приблизно двох ударів ножем у життєво-важливий орган голову в районі обличчя, внаслідок чого мобільний телефон ОСОБА_10 впав на підлогу, оскільки тойзахищав голову та обличчя руками. ОСОБА_7 підняв з підлоги вказаний мобільний телефон, привласнив його і розпорядився ним на власний розсуд. Усвідомивши наслідки своїх дій, ОСОБА_7 для попередження виявлення факту заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень сторонніми особамизалишився на місці злочину.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_8 зазнав майнової шкоди на суму 400 грн і отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та м`якість покарання. Зазначає, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, адже суд не перевірив належним чином доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, про безпідставність виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, про що наводить прокурор відповідні доводи. Поміж іншого, скаржник стверджує, що при призначенні засудженому покарання всупереч п. 13 ч. 1 ст. 67 КК суд не врахував такої обтяжуючої покарання обставини, як вчиненення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу (в частині м`якості призначеного за ч. 1 ст. 187 КК покарання та неврахування факту вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обтяжуючої покарання обставини), думку захисника, котрий заперечував проти задоволення скарги, обговоривши викладені в ній доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали повинні, крім іншого, зазначатися мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. А відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі цього суду має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 .

З ухвали суду вбачається, що прокурор в апеляційній скарзі просив, щоб апеляційний суд скасував вирок місцевого суду (який, на думку прокурора, безпідставно виправдав ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і призначив м`яке покарання) й ухвалив свій вирок, яким би визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 187 КК, і призначив відповідне покарання. Прокурор навів доводи стосовно наявності у провадженні доказів, які свідчать про прямий умисел засудженого на вчинення вбивства потерпілого з корисливих мотивів.

Апеляційний суд, не погоджуючись з апеляційними доводами прокурора, на думку колегії суддів, не навів переконливих мотивів свого рішення про те, що місцевий суд правильно виправдав засудженого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.

Так, цей суд виходив із того, що про відсутність умислу у ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_11 свідчить наявність у засудженого можливості вбити потерпілого і його поведінка після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень (сам припинив завдавати ударів, тривалий час знаходився з потерпілим в одній кімнаті, покликав на допомогу батьків останнього).

При цьому суд послався на показання засудженого, потерпілого, свідка ОСОБА_12 , якими доведено обставини заподіяння ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Між тим, на думку колегії суддів, із цих доказів переконливо не убачається, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство ОСОБА_8 , коли з метою відкритого заволодіння мобільним телефоном останнього вийшов із кімнати, взяв на веранді молоток, яким несподівано вдарив лежачого спиною до нього потерпілого по голові, намагався вдарити по цьому місцю ще раз, проте не зміг, оскільки від молотка від`єдналася металева частина; після цього одразу же ОСОБА_7 , не відходячи, для продовження насильницьких дій стосовно ОСОБА_8 узяв кухонний ніж, притиснув потерпілого коліном до дивану, щоб той не втік, і почав ножем завдавати ударів по обличчю (біля очей, у щоку та підборіддя). ОСОБА_8 захищався руками і казав: «Що ти робиш?».

Апеляційний суд фактично не дав відповіді в межах апеляційних доводів стосовно того, що характер і спосіб дій засудженого щодо потерпілого, локалізація тілесних ушкоджень (на голові життєво важливому органі людини), застосування таких предметів (ударно-роздрібнювальної та колючо-ріжучої дії), які за своїми уражуючими властивостями призводять до смерті, свідчать саме про умисел на вбивство. Також суд належно не зважив на причини, через які ОСОБА_7 припинив свої злочнні дії.

Суд залишив поза своєї уваги те, що ОСОБА_7 , як встановив місцевий суд у вироку, не залишив місце вчинення злочинуодразу лише тому, що не хотів виявлення факту заподіянняОСОБА_8 тілесних ушкоджень сторонніми особами, своїх насильницьких дій (як показував потерпілий у судовому засіданні) не припинив, навіть коли мобільний телефон випав із рук потерпілого після першого удару ножем, а зробив це, лише коли ОСОБА_8 втратив свідомість, пішов до батьків останнього тільки через декілька годин, коли потерпілий прийшов до тями і наполегливо про це попросив. Тобто засуджений тривалий час не вчиняв жодних дій для надання медичної допомоги потерпілому.

Отже, доводи про безпідставність виправдання ОСОБА_7 за замах на умисне вбивство ОСОБА_8 з корисливих мотивів є необгрунтованими.

В апеляційній скарзі прокурора також ставилося питання про м`якість покарання, призначеного місцевим судом ОСОБА_7 , через те, що він неодноразово засуджувався, зокрема за тяжкий злочин, а злочин щодо ОСОБА_11 вчинив у стані алкогольного сп`яніння це є обставиною, що обтяжує покарання, якої безпідставно не було враховано у вироку.

Між тим, ухвала апеляційного суду не містить жодних суджень стосовно цих доводів.

При чому поза увагою суду залишилося те, що вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння встановлено у вироку, але всупереч вимогам ч. 2 ст. 67 КК у ньому не наведено мотивів, чому місцевий суд не визнав цю обставину обтяжуючою покарання.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не може залишатись у силі і підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Якщо під час цього розгляду суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_7 і у злочині, за який його виправдано, то призначене йому покарання, зокрема за сукупністю злочинів, слід визнати м`яким. Також згідно з ч. 2 ст. 439 КПК апеляційному суду належить врахувати вказівки суду касаційної інстанції, перевірити вирок місцевого суду за доводами, наведеними в апеляційних скаргах, і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2