АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/902/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 636/2205/14-к ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий слюсарем по ремонту сільськогосподарської техніки ФГ «Новосел», на підставі ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Обрано ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27.
Строк відбування покарання постановлено відраховувати з моменту взяття ОСОБА_9 під варту, тобто з 22.07.2016 р.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз, всього у сумі 2653,56 грн.
Як встановив суд, ОСОБА_9 , 14 березня 2014 року приблизно об 11 годині 00 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в кухні, за місцем мешкання, за адресою АДРЕСА_3 в ході раптово виниклого конфлікту на побутовому ґрунті з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізовуючи раптово виниклий намір направлений на позбавлення життя останнього, схопив та помістив у праву руку кухонний ніж з столу який знаходився поруч з місцем де перебували вказані особи та наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_10 чим спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правої половини грудної клітини по передній поверхні на рівні нижнього краю мечовидного відростку проникаючу в грудну порожнину з пошкодженням серця, що за критерієм небезпечності для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, в результаті чого ОСОБА_10 зробивши декілька кроків в напрямку до виходу з квартири впав на підлогу та помер на місці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_10 явилося колото-різане поранення правої половини грудної клітини з пошкодженням перикарда, правого передсердя супроводжене крововтратою правостороннім гемотораксом (3000 мл.) та гемотампанадою перикарда.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 , як вчинені ним у стані необхідної оборони, та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст.75 КК України. Вважає, що судом допущено неповноту судового розгляду, не взяті до уваги показання обвинуваченого, який пояснив, що ОСОБА_10 застосовував до нього насилля, внаслідок чого обвинувачений перебував у стані душевного хвилювання, і в той момент, коли ОСОБА_10 потягнувся до кухонного ножа, обвинувачений випередив його та захищаючись схватив цей ніж та ударив ним в область грудей потерпілого. Ці показання обвинуваченого, на думку захисника, жодним чином не спростовані, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві оснований на неправильній оцінці фактичних обставин, які встановлені у справі та зроблений без врахування мотивів дій обвинуваченого. Захисник наголошує на тому, що умислу на вбивство потерпілого у обвинуваченого не було, а його дії були направлені на захист від протиправної поведінки потерпілого, тобто у стані необхідної оборони, на користь чого свідчить і те, що він викликав міліцію та швидку допомогу, щиро розкаявся у вчиненому. Зазначає також і про те, що судом не надана належна оцінка поведінці потерпілого, який проник у квартиру обвинуваченого та вчинив злочинне посягання. Вважає, що показанням свідків суд надав неправильну оцінку. Зазначає, що суд відмовив у проведенні слідчого експерименту, чим грубо порушив право обвинуваченого на захист. Також зазначає і про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_9 вручено пам`ятку, в якій належним чином не викладені його права; слідчі дії проведені без участі понятих; захисник належним чином не здійснював свої обов`язки. Крім того, зазначає, що суд необґрунтовано не визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, добровільне відшкодування збитків, а також те, що обвинувачений бажає займатися суспільно корисною працею, служив в армії, характеризується позитивно, вчинив злочин внаслідок неправомірної поведінки потерпілого. Також зазначає, що об`єктивних даних на підтвердження того, що обвинувачений під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння не здобуто, а тому ця обставина необґрунтовано визнана такою, що обтяжує покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок та перекваліфікувати його дії як такі, що вчинені у стані необхідної оборони. Зазначає, що під час досудового розслідування адвокат не виконував належним чином свої обов`язки. Щодо обставин вчинення злочину вказує, що сварка між ним та потерпілим не відбувалась, все сталося випадково, і цьому передувало вчинення потерпілим протиправних дій в його квартирі. Вказує, що він щиро розкаявся у вчиненому, при цьому зазначає, що його дії були направлені на захист від потерпілого, який затіяв конфліктну ситуацію, проник у його квартиру, коли він спав, став красти речі, нецензурно виражався. Наголошує на тому, що умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було. Також зазначає, що в той день він не вживав спиртні напої за станом здоров`я, а лише пригощав ними потерпілого та ОСОБА_11 .. Вказує і на те, що суд необґрунтовано відмовив у проведенні повторного слідчого експерименту, натомість послався у вироку на слідчий експеримент, який був проведений з порушеннями вимог КПК України. Просить врахувати в якості обставин, що пом`якшують покарання, його щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування збитків, характер його дій, що були направлені на захист від протиправної поведінки потерпілого. Вказує, що він піклується за своїми батьками похилого віку, які перебувають на його утриманні.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, вважав вирок законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи. Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.
В той же час, доводи обвинуваченого та його захисника зазначені в апеляційних скаргах щодо перекваліфікації дій обвинуваченого із ст.115 ч.1 на ст.118 КК України, є необґрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямим являється умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Для з`ясування змісту та направленості умислу особи, при дослідженні доказів необхідно керуватися сукупністю всіх обставин здійсненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер та локалізацію поранень та тілесних пошкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого до скоєного, їх взаємовідносини.

При вирішенні питання про наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, не слід механічно виходити з вимоги розмірності засобів захисту та засобів посягання, інтенсивності захисту та інтенсивності посягання. При розв`язанні питання про наявність перевищення меж оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини (п.5 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 .04. 2002 р. № 1).
Так, апелянти посилаються на те, що у обвинуваченого ОСОБА_9 наміру вбивати потерпілого не було, обвинувачений лише захищався від неправомірних та агресивних дій потерпілого, який під час бійки наніс удар головою у обличчя обвинуваченого та мав намір схопити і застосувати кухонний ніж, а тому дії ОСОБА_9 як слідує із змісту доводів захисника, необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України.

Однак такі доводи сторони захисту спростовуються протоколом огляду місця події від 14.03.2014 року, доданими до нього фототаблицями та відеозаписом, з яких слідує, що в квартирі АДРЕСА_4 не виявлено слідів боротьби та зберігається звичайний порядок речей.

В під`їзді вищевказаного будинку, біля квартири АДРЕСА_5 , в якій проживає ОСОБА_12 виявлено труп ОСОБА_10 та вилучені полімерна пляшка об`ємом 1,5л; дві чарки скляні; відро полімерне білого кольору зі слідами речовини бурого кольору (т.1 а.к.пр.7-17).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 94-Чт/14 від 19.05.2014 року, на тілі ОСОБА_10 виявлена колото-різана рана правої половини грудної клітини, по передній поверхні, на рівні нижнього краю мечовидного відростку, на 1 см вправо, проникаюча в грудну порожнину, з пошкодженням серця.
Причиною смерті явилось: колото-різана рана правої половини грудної клітини з пошкодженням перикарда, правого передсердя, супроводжувана крововтратою правостороннім гемотораксом (3000 мл.) та гемотампонадою перикарда.
Знайдені на трупі пошкодження, з`явились від однократного, прижиттєвого удару плоского одностороннє-гострого, гостроконечного колюче-ріжучого предмету, маючого «П» - образний обушок, можливо ножем.
Вказані тілесні пошкодження, утворилися в строк від декількох хвилин до десятків хвилин (масивна кровотеча гемоторакс до 3000 мл.), перед настанням смерті, мають ознаки при життєвості, потерпілий міг мати можливість робити активні дії до настання смерті.
За ступенем тяжкості колото-різана проникаюча рана грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя. При судово-токсилогічній експертизі крові від трупа ОСОБА_10 етиловий спирт знайдений в кількості 2,15 %, що стосовно живих осіб, згідно офіційних таблиць відноситься до середнього ступеня алкогольного сп`яніння. (а.к.пр.140-143 т.1). Окрім того, відповідно цієї ж судово-медичної експертизи від 19.05.2014 року, на тілі потерпілого ОСОБА_10 слідів, характерних для боротьби і самооборони не виявлено.
Як зазначив суд, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 115 КК України, не визнав, давав різні пояснення щодо обставин події, однією з яких є: що у зазначений час він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 знаходився у своєму будинку, де налив за їх проханням алкогольні напої, які вони вживали. Після чого ОСОБА_13 залишив будинок, разом з ОСОБА_10 , а він ліг спати. Прокинувся від шуму на кухні, та побачив, що там знаходиться ОСОБА_10 . На запитання, що ти тут робиш, ОСОБА_10 почав вести себе агресивно, наніс удар головою в обличчя ОСОБА_14 в зв`язку з чим він був змушений штовхнути його на диван. ОСОБА_10 не заспокоївся та знову спробував піднятися, та на думку ОСОБА_15 потягнувся до ножа який знаходився на столі. Випередивши ОСОБА_10 він схопив ножа, і коли ОСОБА_10 встав, він наткнувся на ніж, який тримав в руці ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_10 вискочив у коридор, а ОСОБА_9 закрив двері до квартири і пішов на кухню змивати кров, яка була на обличчі.
В подальшому, ОСОБА_9 , змінив свої показання, та пояснив, що умисно наніс потерпілому один удар ножем в область грудної клітини, захищаючись від протиправних дій ОСОБА_10 .
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 153к-Ис/14 від 20.03.2014 року, кров від трупа ОСОБА_10 відноситься до групи А(ІІ) з ізогемагглютиніном анти-В.
Під час проведення слідчих дій були вилучені і досліджені ряд речей із квартири, де відбулася подія і одяг потерпілого.
Зокрема згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 149-Ис-14 від 08.04.2014 року, на покривалі, вилученому при огляді місця події знайдена кров людини групи А з ізогемагглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_10 не виключається. Від ОСОБА_9 ця кров походити не могла (а.к.пр.208-209 т.1). На кальсонах, сорочці що були одягнуті на ОСОБА_10 знайдено тільки кров потерпілого.
Що стосується даних про наявність незначної кількості змішаних слідів крові як потерпілого так і обвинуваченого на камуфляжній куртці, вилученій з Чугуївського бюро СМЕ (а.к.пр.254-255 т.1), що належала потерпілому, то ця обставина не свідчить про непричетність ОСОБА_9 до вбивства ОСОБА_10 , за наявності інших, приведених вище доказів, які безумовно викривають його в цьому злочині.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_16 пояснив, що довжина ранового каналу на трупі ОСОБА_10 , близько 18 см., загострений край леза ножа повернутий донизу до вертикальної осі стоячої людини.
Під час огляду місця події були вилучені 4 кухонні ножі, які належать обвинуваченому.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 74 МК-С/14 від 04.06.2014 року, колото різане пошкодження з`явилося від однократної дії гостроконечного, одностороннього предмету, маючого колото-різані властивості. Цей предмет мав обух з невираженими ребрами та лезом середньої гостроти заточки. Найбільша ширина цього предмета, яка погрузла була в межах 2,3-2,4 см. Локалізація колото-різаного пошкодження на футболці ОСОБА_10 співпадає з анатомічною областю розташування колото-різаного пошкодження на його тілі. Експерт під час дослідження, прийшов до висновку, що конструктивні особливості ножів за №1 і 2, дозволяють завдати таке поранення, яке знайдено на трупі потерпілого (а.кр.п. 78-81 т.2).
Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_9 , даючи пояснення про обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, неодноразово змінював свої показання але в той же час не заперечував, що саме від його дій настала смерть потерпілого, такої ж позиції від дотримувався і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Із показань свідка ОСОБА_17 допитаної в судовому засіданні вбачається, що 14.03.2014 року о 12 годині 01 хвилина, їй на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_18 та повідомила, що їй зателефонував її цивільний чоловік ОСОБА_9 та сказав, що він зарізав людину, після чого вона попросила її піднятися до них додому та перевірити жива чи мертва людина. Піднявшись на третій поверх побачила, як ОСОБА_9 тягне за ногу мертвого ОСОБА_10 , після чого викликала швидку допомогу.
Отже, як вбачається із матеріалів справи, показань свідка ОСОБА_17 та показань самого обвинуваченого, останній про вбивство ОСОБА_10 в міліцію чи лікарняний заклад, не повідомляв, як про це запевняє захисник, навпаки змінив обстановку в квартирі, а саме: перемістив труп потерпілого до під`їзду будинку, змив кров в квартирі, в тому числі і з ножа, яким завдав смертельної травми потерпілому, тим самим, намагався приховати сліди вчиненого ним злочину. Окрім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 71-Ч/14 від 17.03.2014 року у обвинуваченого ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, що також спростовує його версію про ніби то загрозу його життю від дій потерпілого. Також відсутні об`єктивні дані про насильницьке незаконне проникнення в квартиру ОСОБА_10 , та ніби то намагання здійснити останнім крадіжку речей і продуктів, що належать обвинуваченому.
Посилання захисту на те, що стороною обвинувачення не надано доказів про наявність мотиву і мети у ОСОБА_9 на вчинення умисного вбивства, є необґрунтованими. Навпаки, такі твердження спростовуються зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні судом першої інстанції доказами: показаннями обвинуваченого, свідків, протоколом огляду місця події, висновками експертиз, які в сукупності підтверджують вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1ст. 115 КК України.

Стосовно доводів сторони захисту про відсутність у обвинуваченого мотиву на вчинення саме умисного вбивства потерпілого, то вони спростовуються даними, що отримані під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_9 , в ході якого проводилась відеофіксація. Так, обвинувачений, зокрема, пояснював, що між ним та потерпілим виник побутовий конфлікт внаслідок того, що ОСОБА_10 нецензурно висловився в його адресу, що його образило.

Що стосується мети вчинення злочину, то дослідивши обставини нанесення ОСОБА_10 ножового поранення і приймаючи до уваги не тільки характер знаряддя, яким воно було спричинено, але і те, що удар ножем був нанесений потерпілому в область розташування життєво важливих органів і з силою, яка обумовила характер смертельного поранення, поєднаного з пошкодженням серця, суд правильно дійшов висновку, що наносячи такий удар ОСОБА_9 мав намір убити ОСОБА_10 .
Тому твердження на захист обвинуваченого, про те, що він ударивши лезом ножа ОСОБА_10 не бажав настання смерті потерпілого, знаходився в стані необхідної оборони, за відсутності об`єктивних даних щодо раптовості подій, відсутності фізичної переваги потерпілого, 1956 року народження, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними і їх слід розцінювати як позицію захисту ОСОБА_9 від пред`явленого йому обвинувачення за скоєний особливо тяжкий злочин.
Захисник ОСОБА_8 посилається на те, що в момент вчинення злочину ОСОБА_9 перебував у стані сильного душевного хвилювання. Однак такий висновок апелянта є лише припущенням, належними доказами не підтверджений, оскільки ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, стороною захисту та обвинуваченим, відповідно вимог ст. 93 КПК України, не вирішувалось питання шляхом призначення відповідної експертизи про можливе перебування ОСОБА_9 у стані сильного душевного хвилювання..
Щодо доводів апелянтів про порушення права на захист ОСОБА_9 , вбачається наступне.

Згідно постанови старшого слідчого СВ Чугуївського РВ від 14.03.2014 року, керівнику Харківського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги було доручено забезпечити участь адвоката для захисту підозрюваного ОСОБА_9 . За дорученням Центру №817 від 14.03.2017 року, призначено адвоката ОСОБА_19 , який і здійснював захист підозрюваного ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні. Відповідно до заяви від 24.10.2014 року(т.1 а.с.62) від послуг захисника ОСОБА_19 , обвинувачений ОСОБА_9 відмовився. 24.11.2014 року, між дружиною обвинуваченого ОСОБА_20 та адвокатом ОСОБА_8 укладено договір про надання правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_9 ( т.1 а.с. 69 -72).

Жодних інших заяв, що стосується реалізації права на захист ОСОБА_9 , матеріали кримінального провадження не містять.

Питання (в тому числі) конфіденційного побачення між обвинуваченим ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_19 , формування правової позиції та інше, згідно ст. 22 ЗУ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року (зі змінами та доповненнями), охоплюється поняттям адвокатської таємниці, та вирішуються відповідно до вищевказаного закону, чинного кримінально процесуального закону та Правил адвокатської етики.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушення права на захист обвинуваченого.
Разом з тим, доводи апеляцій захисника та обвинуваченого щодо порушень допущених при проведенні слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_9 є слушними.

Так, згідно ст. 223 КПК України проведення слідчих дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може привести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного. Із змісту відеозапису слідчого експерименту від 28.05.2014 року (т.1 а.с. 135), вбачається, що ця слідча дія була проведена в темний час доби. На відеозапису відсутній таймер, слідчий під запис не повідомив час початку цієї слідчої дії і час її закінчення (що не дозволяє із впевненістю зробити висновок про ведення безперервного запису і відповідно правомірність відсутності понятих), на настінному годиннику в приміщенні кімнати, де проводилась слідча дія значиться дещо інший час, ніж вказаний в протоколі (т.1 а.с. 132), при цьому обвинувачений і його захисник категорично наполягають, що слідча дія проводилась після 22 години, що є порушенням вимог ст. 223 КПК України.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора. В матеріалах кримінального провадження не встановлені дані про надання згоди власника житла ОСОБА_9 на таку слідчу дію, також відсутня ухвала слідчого судді з цього приводу. За таких обставин, суд мав би визнати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом і не мав права посилатися на нього при ухваленні обвинувального вироку, а тому ці посилання суду підлягають виключенню із мотивувальної частини вироку, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника в цій частині підлягають задоволенню.

В той же час, колегія суддів констатує, що, незважаючи на виключення посилання суду як на доказ на протокол слідчого експерименту, який проводився з метою встановлення механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому, це не впливає на доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_21 , за наявності інших вищенаведених доказів, в тому числі змінених показань обвинуваченого стосовно механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому, які безумовно викривають ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України врахував, що ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий злочин. Як особа, обвинувачений відповідно до характеристик за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, на момент скоєння злочину працював в ФГ «Новосел» слюсарем, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що немає судимості.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не встановив, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_9 не узгоджуються з поясненнями обвинуваченого під час апеляційного розгляду, доводами, викладеними ним у поданій апеляційній скарзі та матеріалами справи. Так, розкаяння передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що повинно, зокрема, виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Однак, колегія суддів не вбачає в наявних матеріалах справи даних, які б вказували на відверту і щиру поведінку ОСОБА_9 , який свою вину фактично не визнав, заперечував ряд встановлених обставин вчиненого злочину.
Що стосується посилання захисту на відсутність об`єктивних даних які б свідчили про те, що ОСОБА_9 в момент скоєння злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, то вони є надуманими. Допитаний свідок ОСОБА_13 , показав, що вранці 14 березня 2014 року спиртні напої в квартирі обвинуваченого спочатку вживали сам господар квартири ОСОБА_9 і потерпілий ОСОБА_10 , а потім долучився і він. Потім вони утрьох ще ходили за самогоном. Підстав не довіряти показанням свідка, та здійснювати його повторний допит, у суду не було.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З врахуванням обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_9 покарання відповідно до санкції ч.1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки воно відповідає вимогам ст.65 КК України, призначено майже в мінімальному розмірі передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України та не є явно несправедливим через його суворість. Також не вбачається законних підстав для застосування ст. 75 КК України.
Підстав вважати, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, немає. Отже визначені ст.410 КПК України правові підстави для визнання судового розгляду неповним відсутні.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження не вбачається.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_9 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на доказ, відомості, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 28.05.2014 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 .

В решті вирок залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 22 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5