Справа № 314/6504/16-к
Провадження № 1-в/314/25/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), 24.06.1988 року народження, громадянство України, росіянин, уродженця:м. Запоріжжя, освіта середня - спеціальна, до засудження не працював, одружений , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Раніше судимого:

1). 26.12.2006 року за ст. 185 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

2). 11.02.2008 року за ст. 185 ч.2;71 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.05.2009 року по відбуттю строку покарання.

3). 18.12.2009 року за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Засуджений по даній справі: 11.11.2011 року Ялтинським міським судом АР Крим за ст. 309 ч.2;190 ч.2;70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком від 18.12.2009 року, остаточно до 5 років позбавлення волі.

02.02.2012 року Знову засуджений Ялтинським міським судом АР Крим за ст. 187 ч.2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 70 ч.4 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком від 11.11.2011 року, остаточно до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Знову засуджений 20.07.2012 року Железнодорожним райсудом м. Сімферополя за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням вироку від 02.02.2012 року, остаточно до 9 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянським райсудом Запорізької області від 11.03.2016 року зараховано з 11.07.2011 року по 27.03.2012 року і з 07.06.2012 року по 09.08.2012 року за вироком від 02.02.2012 року згідно ст.72 ч.5 КК України

Початок строку: 11.07.2011 року Кінець строку: 23.09.2019 року про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), надійшла заява, про умовно-дострокового звільнення.

З 05.05.2012 року відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101). За період відбування покарання характеризується наступним чином: встановлені правила поведінки та розпорядку дня порушує має ряд стягнень , заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований.

У відношенні до представників адміністрації установи нетактовний, не виконує законні вимоги.
Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, побачень, отримує від них посилки та передачі.
За характером хитрий, брехливий. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими негативної спрямованості.
Дотримується санітарне - гігієнічних вимог. Завжди має охайний зовнішній вигляд, спальне місце тримає в чистоті. По відношенню до себе вибагливий.
На виховну роботу не реагує , не робить належні висновки.
Прокурор та представник адміністрації клопотання не підтримали і вважають, що подання не належить задовольнити, оскільки засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Захисник та засуджений наполягали на задоволенні заяви засудженого про умовнодострокове звільнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

На підставі визначеного суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України.

Керуючись ст. 81 КК України , п.2 ч.1 ст. 537 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

25.01.2017