Справа № 1-303/11
Провадження № 1/1412/303/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2011 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

при секретарі Демянюк І.А.,

за участю помічника прокурора Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше засудженого:

- 12.10.2000 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 17, ч.3 ст.140, ч.3 ст.140, ч. 1 ст. 145 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 23.06.2003 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 14.09.2004 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 24.11.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 196 КК України до 2 років обмеження волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2010 року близько 12 годин 30 хвилин ОСОБА_2, знаходився у дворі будинку № 113 по вулиці Чигрина в місті Миколаєві, де в нього повтор виник корисний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. З цих підстав, ОСОБА_2 підійшов до квартири АДРЕСА_1 та заздалегідь приготованим ключем відкрив вхідні дівері. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_2, за допомогою раніше приготованих плоскогубців відкрутив від холодильника «Днепр 2» електричний двигун, вартістю згідно товарознавчої експертизи з урахуванням комплексного зносу 450,00 грн., після чого викрав наступне майно: три металеві полки від холодильнику «Днепр-2», загальною вартістю 150 грн.; металеву ручку від холодильника «Днепр-2» вартістю 50 грн.; три металеві гардини вартістю згідно товарознавчої експертизи з урахуванням комплексного зносу 44 грн. 20 коп. кожна. Спакувавши викрадене майно в підготовані поліетиленові пакети та утримуючи їх при собі зкрився з місту злочину. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілій ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 728,60 гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 постійно змінював свої показання. Спочатку вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах визнав повністю. В подальшому, суду показав, що дійсно 16 листопада 2010 року він взяв в квартирі ОСОБА_4 ключ від квартири АДРЕСА_2, відкрив ним двері, зняв електродвигун з холодильника «Днепр-2», взяв металеві полки та ручку від нього, а також три металеві гардини, продав все, та на виручені гроші купив пляшку горілки. Але зазначене майно належить його бабусі, з якою він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, і винним він себе визнає тільки перед нею, а не перед ОСОБА_3. При цьому просив суд не позбавлять його волі, оскільки шкоду заподіяну ОСОБА_3 він відшкодував в повному обсязі. Потім показував, що в будинку №113 по вулиці Чигрина він є власником, а тому не міг сам у себе вкрасти майно, перелічене в обвинуваченні.

Не зважаючи на те, що підсудний не визнав вину, вина його доведена показами потерпілої та свідків.

Потерпіла по справі ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що вона разом зі своїм сином ОСОБА_5 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5. За тією ж адресою, в квартирі №2 проживає її бабуся ОСОБА_4, у якій час від часу живе онук ОСОБА_2, який їй ОСОБА_3 доводиться двоюрідним братом. В квартирі № 1 вона зберігає свої речі, двері туди постійно закриті, ключ від них є у неї та у бабусі. 16 листопада 2010 року вона зранку повела сина в лікарню, а потім пішла в «Миколаївгаз», дома залишалася тільки бабуся, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка хворіє, ОСОБА_2 на той час не жив в їх будинку, оскільки вин постійно кудись зникав на невизначений час. Приблизно о 12.30 годин їй на мобільний телефон подзвонив син ОСОБА_6 і сказав, що бачив, як дядько ОСОБА_2 перелазив через паркан їхнього двору з пакетами, в яких були якісь металеві вироби. Через декілька годин вона повернулася до дому і побачила, що двері в квартиру №1 відкрити, в замку з зовнішньої сторони знаходиться ключ. При огляді квартири побачила що відсутні металеві гардини, тюль з яких лежав на батареях, а також в розібраному стані холодильник «Днепр-2» - були відсутні полки, ручка та електродвигун.

Допитаний на досудовим слідстві неповнолітній свідок ОСОБА_5, якого суд вирішив недоцільним допитувати в судовому засіданні, показав, що він проживає зі своєю матірю ОСОБА_3 в будинку №113 по вулиці Чигрина в місті Миколаєві. Приблизно в лютому 2010 року мати дозволила ОСОБА_2, що приходиться йому дядьком, пожити в квартирі №2 їхнього будинку разом з бабусею. Оскільки дядько ОСОБА_2 вживає спиртні напої, наркотичні засоби та часто уходить з дому вони не переймаються з приводу його відсутності. З літа 2010 року дядько почав виносити з дому металеві вироби та здавати їх в металоприймачі. 16 листопада 2010 року він ОСОБА_5 повернувся додому приблизно в 10.30 годин, після відвідування з матірю лікарні. Десь через півтори години, вийшовши у двір, він побачив як дядько ОСОБА_2 перелізає через їх металеві ворота з сумкою. При тому як дядько перекидав сумку через ворота був чутний металевий дзвін, тому він вважає що майно, пропажу якого з квартири №1 виявила його мати, міг викрасти тільки дядько ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_7 показала, що 16.11.2010 року до неї, на перехрещенні вулиць Конопатної та Акіма в місті Миколаєві, підійшов чоловік 25-30 років та запропонував придбати у нього три металеві гардини та електродвигун від холодильника. Вона погодилися і заплатила йому 40 грн.. Наступного дня дві гардини вона викинула, оскільки вони були погнуті.

Вина підсудного, крім показань потерпілої та свідків, підтверджується протоколом виїмки від 26.11.2010 року, в ході проведення якої ОСОБА_7 добровільно видала металеву гардину та електродвигун від холодильника; протоком предявлення предметів для впізнання від 26.11.2010 року; протоколом ВООП від 26.11.2010 року, в ході якого підсудний в добровільному порядку розповів обставини скоєного ним злочину.

Суд дає критичну оцінку показам підсудного ОСОБА_2, в частині не визнання вини, так як вони не узгоджуються з матеріалами справи, суперечать показам свідків та показам самого підсудного на досудовому слідстві. До того ж в матеріалах справи міститься заява про скоєний злочин від 24.11.2010 року написана ОСОБА_2, добровільність написання якої ним самим в судовому засіданні не заперечувалася.

При цьому сам факт скоєння злочину підсудним фактично не оспорюється, а його невизнання в якості потерпілої ОСОБА_3 має суперечливий характер, оскільки ним же самим та матеріалами справи підтверджуються обставини відшкодування ним шкоди саме ОСОБА_3. Посилання підсудного на те, що він є власником будинку №113 по вулиці Чигрина в місті Миколаєві, спростовуються довідкою від 05 травня 2005 року № 4488 з КП ММБТІ про відсутність зареєстрованого права власності за ОСОБА_2.

Судом враховано субєктивне ставлення підсудного ОСОБА_2 до наслідків його дій, яке суд розцінює як спробою уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 повністю доведена і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням у житло.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_2 раніше неодноразово судимий, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, у Миколаївському обласному наркологічному диспансері перебуває на обліку з 31.07.2000 року з діагнозом «синдром залежності від опіатів, алкоголю», за місцем проживання характеризується негативно.

Обставини, що помякшують або обтяжують покарання судом не виявлені.

За таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суди України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі іншій злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Тому при призначенні покарання, суд враховуючи те, що ОСОБА_2 останній раз був засуджений 24 листопада 2010 року виром Заводського районного суду до 2 років обмеження волі та за ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, вчинив новий злочин 16 листопада 2010 року, тобто до постановлення вироку від 24 листопада 2010 року, вважає за необхідне допустити самостійне виконання кожного вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту.

Взяти ОСОБА_2 під варту у залі суду.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття під варту з 17 листопада 2011 року.

Вирок виконувати самостійно від вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 листопада 2010 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 діб з дня його проголошення.

Суддя Боброва І.В.