Справа № 577/15/17
Провадження № 1-кп/577/84/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Телепино, Кам`янського району, Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей (2002 та 2008 років народження), мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 29.08.2016, номера обслуги 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , сержанта за контрактом, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 29 серпня 2016 року призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_3 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , де призначений на посаду номера обслуги 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону вказаної військової частини.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 № 316/1/906, від 18.10.2016. № 322/2/6917, від 01.10.2015 № 322/2/8417). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 28 жовтня 2016 року сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контактом, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби - розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . Факт відсутності сержанта ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням частини під час ранкового шикування підрозділів цього ж дня.
Під час незаконної відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , допомагаючи свої колишній дружині по домашньому господарству та з утримання двох неповнолітніх дітей.
У подальшому, 12.12.2016 року ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на місці служби - у розташуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , добровільно з`явився до вказаної військової частини, де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 останній відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.
Отже, сержант ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в період з 28 жовтня 2016 року по 11 грудня 2016 року включно, в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним повністю і показав, що він дійсно 29 серпня 2016 року був призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_3 та того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . 28 жовтня 2016 року, він, будучи військовослужбовцем за контрактом, умисно, без дозволу командування військової частини, самовільно залишив місце служби - розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Під час незаконної відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 він обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , допомагаючи свої колишній дружині по домашньому господарству та з утримання двох неповнолітніх дітей. У подальшому, 12.12.2016 року він, усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на місці служби, добровільно з`явився до вказаної військової частини. Щиро розкаюється у вчиненому.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, вчинене особами, зазначеними в ч. 2 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання та задовільно характеризується за місцем служби, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Приймаючи до уваги вищевказані обставини, а також обставини справи, тяжкість скоєного злочину і наставші наслідки та виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, а тому його у відповідності зі ст.75 КК України, необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що така обрана обвинуваченому ОСОБА_4 міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.4 ст. 407 КК України і призначити покарання в виді 3 (три) роки позбавлення волі.
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
На ОСОБА_4 в період іспитового строку в відповідності зі ст.76 КК України покласти виконання слідуючих обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (до їх створення в кримінально-виконавчу інспекцію); 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації (до їх створення кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації (до їх створення кримінально-виконавчою інспекцією).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1