Справа № 183/832/17
№ 1-кп/183/474/17
В И Р О К
іменем України
28 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000030 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, з середньо - технічною освітою, одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, старшого сержанта військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ), який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
24 березня 2014 року наказом № 62 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується у АДРЕСА_2 , військовослужбовця, старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та призначено на посаду командира відділення 3 зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу 1 парашутно-десантного батальйону, військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 23 жовтня 2014 року старший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 16 лютого 2017 року.
Таким чином, у період з 23.10.2014 року по 16.02.2017 року старший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та незаконно перебував поза межами військової частини тривалістю понад один місяць
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 23 жовтня 2014 року він самовільно, залишив військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), по сімейним обставинам, оскільки у його матері стався інсульт, а коли взнав, що він знаходиться у розшуку, самостійно та добровільно з`явився до правоохоронних органів.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що за місцем служби він характеризується з посередньої сторони (а.п.25), скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину він визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.29), має на утриманні неповнолітню дитину, приймав участь в антитерористичній операції і ще з 2005 року є учасником бойових дій (а.п.22,23-24).
Щире каяття ОСОБА_4 та з`явлення із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`яке, не зазначене санкцією статті за цей злочин, у вигляді штрафу на користь держави, як було обґрунтовано запропоновано стороною обвинувачення, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та виправлення засудженого.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 880 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 14,960 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1