Справа № 303/5879/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
І м е н е м У к р а ї н и

17.03.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника - ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка с.Загаття Іршавського району Закарпатської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працююча, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судима,
засуджена за ч.2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного цим вироком основного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 25 тис. грн.. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено попередній особисте зобов`язання.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому їй обвинуваченні, а також кваліфікацію її дій, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його м`якості, тому просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо вона протягом 2 років не вчинить новий злочин та виконає передбачені п.п. 2,4 ст.76 КК України обов`язки. На думку прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував, що хоча остання вчинила необережний злочин, проте своїми діями завдала потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, матеріальну та моральну шкоду. Також вказує, що ОСОБА_6 у вчиненому не розкаялася, намагалася уникнути відповідальності та за час лікування потерпілого жодного разу з ним не спілкувалася. Вважає, що за таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання, є недостатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.
Іншими учасниками провадження апеляції не подавалися.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просить таку залишити без задоволення. Зазначає, що наведені прокурором в апеляційній скарзі твердження про нібито відсутність каяття ОСОБА_6 та дій щодо відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_11 неодноразово за час судового розгляду просила вибачення у потерпілого та відшкодувала витрати пов`язані з його лікуванням у Мукачівській ЦРЛ у розмірі 15 тис. грн.. та згідно розрахунку наданого Мукачівською ЦРЛ. Звертає увагу на позитивну характеристику обвинуваченої ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які зазначили, що вирок суду є законним і обґрунтованим і просили не позбавляти обвинувачену права керування транспортними засобами, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на неї та дослідивши докази та документи, які характеризують особу ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних мотивів.
Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, внаслідок чого ці обставини, як і кваліфікація її діянь за ч.2 ст.286 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Поряд з цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та роз"яснення, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» щодо необхідності у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, та даним про особу винної, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
Як правильно зазначено в апеляції прокурора, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 основного покарання без додаткового, судом не повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного нею злочину, зокрема, порушення в населеному пункті заборонного положення Правил дорожнього руху та наслідки кримінального правопорушення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що непризначення судом першої інстанції при таких обставинах ОСОБА_6 покарання без додаткового позбавлення права керування транспортними засобами, не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення і допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 нового покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченої, зокрема, що вона не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди злочином.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у такому ж виді та розмірі, яке призначив суд першої інстанції та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на певний строк, оскільки правопорушення нею вчинено з грубим порушенням Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом і саме таке покарання відповідатиме положенням ст.50 КК України та вимогам ст.65 ч.2 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
За таких обстави, у відповідності до вимог ч.3 ст.407 КПК України зазначений вирок, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 404 -405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатській області від 02 листопада 2016 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати .

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного їй основного покарання, якщо вона протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладений на неї судом обов`язок: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок Мукачівського міськрайонного суду від 02 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду відповідно до ч. 4 ст.532 КПК України набирає законної сили з моменту його проголошення, але він може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

Судді: