АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/9966/14-к Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/695/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченої - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові апеляційні скарги прокурора, представника потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_10 , -
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Харкова, громадянка України, з вищою освітою, пенсіонерка, розлучена, раніше не судима, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнена від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст.76 КК України , покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнено з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 7144 грн.
Стягнено з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.
Як встановив суд ОСОБА_10 , 16 липня 2014 року, близько 10 години 20 хвилин, керувала автомобілем ВАЗ2101 р.н. НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності, на якому рухалась по вул. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області в районі Мерефянського ринку. Під час руху, здійснивши маневр розвороту на ділянці автошляху на примиканні вул.Горького до вул.Савченко, водій ОСОБА_10 розпочала рух вперед по вул. Горького в напрямку виїзду на вул. Савченко, при цьому не переконалася у безпеці свого руху, чим грубо порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась перетинаючи проїзну частину дороги по вул. Горького, і знаходилась в межах смуги руху та перед автомобілем, внаслідок чого сталося зіткнення.

В результаті даної дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 5101-ая/15 від 23.11.2015 р., були заподіяні ТЯЖКІ тілесні ушкодження, які викликали стійку втрату загальної працездатності понад однієї третини, а саме: зрощений чрезвертельний перелом лівої стегнової кістки з анатомічним укороченням останньої на 5 сантиметрів. Посттравматичний кокс артроз ІІІ стадії. Двосторонній гонартроз ІІІ стадії. Розгинаюча контрактура правого колінного суглоба, проекційне (відносне) вкорочення правої нижньої кінцівки на 5см. Виражене обмеження рухів у лівому тазостегновому і обох колінних суглобах, порушення опорної функції кінцівки.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_10 виразилося в тому, що вона, керуючи автомобілем перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при цьому не врахувала дорожню обстановку та не впоралась з керуванням транспортним засобом, створивши небезпеку для інших учасників дорожнього руху і скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що перетинала проїзну частину та перебувала перед автомобілем, заподіявши останній тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 784/14 від 02.09.2014, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з невиконанням нею у дорожній ситуації, що склалася, вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому для запобігання дорожньо-транспортній події у ОСОБА_10 не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Прокурор в апеляції просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки. Задовольнити позов потерпілої ОСОБА_11 у повному обсязі , стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 7144 грн. матеріальної шкоди та 250 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд не врахував, що обвинувачена скоїла тяжкий злочин; 10 жовтня 2016 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; обвинувачена не визнала свою вину у скоєнні злочину та добровільно не відшкодувала завдану шкоду потерпілій.

Стосовно цивільного позову , прокурор вважає, що суд не взяв до уваги наслідки скоєної ДТП , в результаті якої потерпіла ОСОБА_11 перенесла фізичні страждання , перебувала в тривалому психоемоційному стресі, тривале лікування , позбавлення можливості самостійного пересування потерпілої.

Представник потерпілої в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки. Задовольнити позов потерпілої ОСОБА_11 в частині моральної шкоди у повному обсязі , стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 250 000 грн. моральної шкоди.

Представник потерпілої вважає, що суд не врахував тяжкі наслідки скоєного злочину у виді настанні інвалідності потерпілої ОСОБА_11 ; відсутність обставин що пом`якшують покарання; те, що 10 жовтня 2016 року обвинувачена була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; обвинувачена не визнала свою вину у скоєнні злочину та добровільно не відшкодувала завдану шкоду потерпілій.

Стосовно цивільного позову , представник потерпілої вважає, що суд не взяв до уваги наслідки скоєної ДТП , в результаті якої потерпіла ОСОБА_11 перенесла фізичні страждання , перебувала в тривалому психоемоційному стресі, тривале лікування , позбавлення можливості самостійного пересування потерпілої.

Обвинувачена ОСОБА_10 просить вирок суду відносн неї скасувати, виправдати її за недоведеністю у скоєнні злочину , а позов потерпілої ОСОБА_11 залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена посилається на то, що суд неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження. При цьому обвинувачена наполягає на тому, що вона в момент ДТП розверталась на своєму автомобілі рухаючись заднім ходом. Оскільки вона має тривалий водійський стаж,то не могла не помітити потерпілу. Оскільки на автомобілі були відсутні пошкодження збиття пилу і т.п.,обвинувачена вважає, що потерпіла , яка знаходилась в станв алкогольного сп`яніння , та мала труднощі з пересуванням сама впала на землю а її нога потрапила під колесо.

Обвинувачена також вважає неправдивим пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки їх було встановлено не на місці ДТП а пізніше.

На думку потерпілої протокол огляду місця події та відсутність у потерпілої відповідних ушкоджень, спростовує пояснення свідків про волочіння потерпілої та дійсний напрямок руху автомобілю.

Висновки судово-медичної експертизи вважає неповними, оскільки в них відсутні дані про те, чи міг перелом утворитись в результаті наїзду на пішохода а висновком МСЕК зазначає, що травму було спричинено 07.2014р. в побуті.

З обвинуваченою не було проведено слідчого експерименту, висновок авто технічної експертизи не враховує пояснень обвинуваченої , а висновок судово-медичної експертизи , на який посилається суд у вироку є недопустимим доказом , оскільки у ньому є посилання на рентгенограми, які виконані після проведення експертизи.

Вислухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні; пояснення представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченої та її захисника , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції , шляхом допиту потерпілої ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , вивчення письмових доказів, зокрема протоколу огляду місця ДТП з участю обвинуваченої , висновків судово-медичних експертиз № 2811 та № 5101 , висновків авто-технічної експертизи від 02.09.2014р., допиту судово-медичного експерта ОСОБА_18 , повно та всебічно встановив фактичні обставини справи , відносно порушення ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху , що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи відповідають отриманим доказам, які вивчені в ході судового засідання, докладно наведені у вироку, належним чином проаналізовані та оцінені судом першої інстанції, в зв`язку з чим повторно наводити їх зміст в своїй ухвалі колегія суддів вважає недоцільним.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої стосовно того, що в момент ДТП вона рухалась на автомобілі заднім ходом, потерпіла сама впала і її нога випадково потрапила під колесо автомобіля спростовуються: поясненнями потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснювала в судовому засіданні , що коли переходила вулицю відчула удар в ліве стегно після чого упала і її ногу переїхав автомобіль під керуванням обвинуваченої; поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які бачили ,як автомобіль під керуванням обвинуваченої наїхав на потерпілу; поясненнями свідків ОСОБА_19 , та ОСОБА_17 , які хоч і не бачили самого механізму ДТП , але знаходились на місці ДТП до того часу , як потерпілу повезли до лікарні, при цьому потерпіла та інші особи не повідомляли, що ОСОБА_11 сама навмисно чи необережно впала біля автомобілю.

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на необ`єктивність допитаних свідків, оскільки вони не були встановлені на місці ДТП є необґрунтованим, оскільки підстав для обмовляння обвинуваченої з боку свідків колегія суддів не вбачає , свідки попереджались про кримінальну відповідальність , пояснення свідків не протирічать об`єктивним даним судово-медичної та авто-технічної експертизи.

Також є надуманим посилання обвинуваченої на те, що потерпіла такими поясненнями чином бажає отримати компенсацію.

Щодо посилання обвинуваченої на те, що потерпіла знаходилась в стані алкогольного сп`яніння , то зазначене спростовується судово-медичними експертизами, з дослідницької частини яких вбачається , що експертами вивчалась первинна медична документація при надходженні потерпілої до лікарні , і даних щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння немає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органом досудового слідства питання наявності у потерпілої чи на її одягу слідів волочіння спеціально не з`ясовувалось, оскільки матеріали провадження містять достатньо даних та доказів для висновку суду про наявність в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Як зазначено у висновку судово-медичної експертизи № 2811-ая/14 отримана ОСОБА_11 травма виникла від дії твердих тупих предметів і могла виникнути в умовах ДТП , відповідно до висновку № 5101-АЯ/15 , що тілесні ушкодження на їх наслідки , які потягли стійку втрату загальної працездатності понад 1/3 , були наслідком травми отриманої потерпілою 16.07.2014р.

При допиті експерта суд першої інтенції з`ясував, що посилання в дослідницькій частині експертизи на рентгенограму , яка датована пізніше проведення експертизи є опискою, і вказану обставину сторони провадження в апеляційному суді не заперечували.

Як вбачається з пояснень обвинуваченої в ході судового розгляду та досудового слідства , остання взагалі не бачила механізму ДТП, тому проведення з нею слідчого експерименту та надання вихідних даних для авто-технічної експертизи обвинуваченою неможливе.

Як вбачається з пояснень обвинуваченої , остання бачила лише потерпілу на місці ДТП (лежала на землі нога під автівкою ), але ці обставини ніким не оспорюються і для їх з`ясування слідчого експерименту не потрібно.

Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої в межах апеляційних доводів колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України. З достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину,який вчинено з необережності, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима , є пенсіонером , розлучена, позитивно характеризується за місцем мешкання , на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, і прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів без реального позбавлення волі , а з застосуванням звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Посилання прокурора та представника потерпілого на те, що обвинувачена не визнала свою вину в ході досудового та судового слідства не є обставиною , яка відповідно до вимог ст.ст. 65 , 67 може враховується при призначенні покарання , яка обставина, що його обтяжує.

Це стосується і посилання апелянтів на те, що обвинувачена добровільно не відшкодувала потерпілій завдані збитки і була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху в 2016 році.

Змінивши обвинувачення в суді , прокурор не зазначив щодо наявності обставини , що обтяжує відповідальність обвинуваченої, тяжких наслідків скоєного злочину. Суд розглядає кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення тому доводи апеляції представника потерпілого в цій частині є необ`єктивними.

Одночасно колегія суддів погоджується з апеляційними вимогами прокурора та представника потерпілого щодо безпідставного заниження судом першої інстанції стягнутої з обвинуваченої суму у відшкодування моральної шкоди , спричиненої потерпілій.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру заподіяної потерпілому моральної шкоди, районний суд не в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, довічний характер наслідків спричиненої потерпілій травми, в наслідок якої ОСОБА_20 стала інвалідом 1 гр. безстроково та потребує стороннього догляду.

Відповідно до вимог ст.408 КПК України апеляційний суд має право зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Тому, колегія суддів вважає за доцільне апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілого задовольнити частково, вирок районного суду змінити та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої задовольнити частково . Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2106 року відносно ОСОБА_10 змінити.

Збільшити суму відшкодування потерпілій ОСОБА_20 моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -