АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004646 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у суді першої інстанції ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі з доповненнями /т.1 а.с.п.123, 154/ обвинувачений ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року, яким його визнано винним за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини у скоєнні злочину та кваліфікації дій, просить вказаний вирок суду змінити та застосувати до нього положення ст.69 КК України.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачений вказує, що у скоєному щиро розкаявся, вину визнав, допомагав слідству.
Звертає увагу, що він має новонароджену дитину, батьків пенсіонерів, сестру, яка є інвалідом, а також те, що потерпіла претензій до нього не має.
В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, який приймав участь у суді першої інстанції ОСОБА_7 /т.1 а.с.п.107-111/, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини у скоєнні злочину та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок суду скасувати та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
В обґрунтування своїх вимог сторона обвинувачення вказує, що судом не було враховано, що обвинувачений ніде не працює, на утриманні дітей не має, схильний до злочинів проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий злочин.
Крім того, прокурор вказує на наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме: рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку, а тому вказане може свідчить, що призначене судом покарання не буде достатнім для його виправлення.
За встановлених у вироку обставин вбачається, що ОСОБА_6 05 листопада 2016 року близько 06 години 40 хвилин, знаходячись біля будинку № 123 по пр. Гагаріна у м.Дніпро, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, побачив у дворі вказаного будинку потерпілу ОСОБА_10 , яка тримала в руці жіночу сумку з шкірозамінника чорно-червоного кольору, у якій знаходились грошові кошти у сумі 25 гривень купюрами номіналом: 1 купюра - 20 гривень серії СІ 67747703, 2 купюри 2 гривні серії СБ 6872093, СЖ 3226518; 1 купюра 1 ( одна) гривня СЕ 3578196, пенсійне посвідчення на ім`я потерпілої та банківська картка ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , які визначив як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_6 , знаходячись в зазначеному місці та в зазначений час, реалізуючи виниклий умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що його дії є відкритими для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, використовуючи одягнуту на себе шапку маску (балаклава) підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_10 та почав спричиняти їй кулаками лівої та правої руки удари в область голови, після яких потерпіла ОСОБА_10 зірвала з ОСОБА_6 шапку-маску (балаклава) та побачила його обличчя, в наслідок чого ОСОБА_6 відбіг від потерпілої ОСОБА_10 на деяку відстань.
Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що його дії є відкритими для оточуючих, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, використовуючи одягнуту на себе шапку-маску (балаклава), в момент, коли потерпіла ОСОБА_10 , знаходячись в свідомості після отриманих тілесних ушкоджень та продовжуючи йти далі, ОСОБА_6 підбіг до неї та спричинив їй один удар кулаком правої руки у область лівої брови після чого вирвав у неї з рук жіночу сумку з шкірозамінника чорно-червоного кольору вартістю 279 гривень 30 коп., у якій знаходився гаманець вартістю 19,80 гривень з грошовими коштами у сумі 25 гривень купюрами номіналом: 1 купюра 20 гривень серії СІ 67747703, 2 купюри по 2 гривні серії СБ 6872093, СЖ 3226518; 1 купюра одна гривня СЕ 3578196, пенсійне посвідчення на ім`я потерпілої та банківська картка ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 », таким чином відкрито викрав вказане майно, після чого з викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився на власний розсуд завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 324 гривні 10 копійок.
Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили залишити без задоволення вимоги сторони обвинувачення, позицію прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, проти скарги обвинуваченого заперечувала, вивчивши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах і є правильним, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів; особа винного, який раніше судимий за аналогічний злочин, у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, одружений; наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено, та з урахуванням того факту, що на час постановлення вироку у засудженого дружина є вагітною, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованого призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України не у максимальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Колегією суддів не встановлено підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, не врахована судом при призначенні покарання, так як суд розцінив його щире каяття як спосіб від уникнення реального покарання за вчинений ним злочин, обвинувачений вину визнав частково, відповідно до обвинувального акту не встановлено будь-яких обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, у тому числі і активне сприяння розкриттю злочину, як не встановлено їх у суді першої та апеляційної інстанції, а тому виключається можливість для застосування ст. 69 КК України.
Позиція потерпілого щодо відсутності претензій матеріального та морального характеру не може мати вирішального значення та істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Наявність батьків-пенсіонерів та сестри-інваліда, відсутність власного житла не є обставинами, що дають можливість колегії суддів застосувати положення ст. 69 КК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неврахування судом першої інстанції наявності у нього новонародженої дитини, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 було враховано, що під час постановлення вироку дружина засудженого була вагітною. Дана обставина врахована як така, що характеризує сімейний стан обвинуваченого, а не обставина, яка пом`якшує покарання, тому доводи прокурора щодо неправомірного врахування вказаної обставини як такої, що пом`якшує покарання, при призначенні покарання не заслуговують на увагу.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неврахування судом при призначенні ОСОБА_6 покарання обставин, що його обтяжують, а саме: рецидиву злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку, не заслуговують на увагу з таких підстав.
На думку колегії суддів необґрунтованим є посилання прокурора на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , - рецидив злочинів, оскільки відповідно до обвинувального акту обставиною, що обтяжує покарання, зазначено повторність, а не рецидив злочинів. Оскільки дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України за ознакою повторності, то врахувати ще раз зазначену обставину при призначенні покарання підстави у суду відсутні. Також за відсутності в обвинувальному акті вказаної прокурором обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, суд позбавлений можливості її врахувати, оскільки не може погіршити становище обвинуваченого.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 та у вироку суду не встановлено обставини того, що обвинувачений усвідомлював, що вчиняє злочин щодо особи похилого віку, а тому посилання прокурора на не врахування обставин, визначених п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 67 КК України, не є слушними.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, вважаючи доводи останніх не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, який приймав участь у суді першої інстанції ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4