Дата документу Справа № 320/5923/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/382/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/5923/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004078, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11 березня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою засудженому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін, строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання з 08.09.2016 року з 12 години 00 хвилин.

Зараховано засудженому ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення до строку призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту затримання 08.09.2016 року по 30.11.2016 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 07 серпня 2016 року о 00 годин 30 хвилин, перебуваючи на вулиці Монастирська (Воровського) в місті Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан на територію домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Продовжуючи свій злочинний намір направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_8 шляхом злому вхідних дверей проник до середини приміщення гаражу розташованого на території домоволодіння ОСОБА_9 , звідки умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме: змішувачі із латуні в кількості 7 штук, вартістю по 50 гривень кожний на загальну суму 350 гривень; поршні на автомобіль марки «Жигулі» в кількості 7 штук, вартістю 77 гривень 50 копійок кожний на загальну суму 542 гривні 50 копійок; коленвал на автомобіль марки ВАЗ2101 вартістю 650 гривень; корпус водяного насосу на автомобіль марки ВАЗ вартістю 200 гривень; після чого зник з викраденим майном з місця події.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1742 гривні 50 копійок.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що критичне відношення суду до показань обвинуваченого є незаконним, враховуючи те, що з того часу, коли ОСОБА_8 купував у незнайомої особи запчастини, пройшло більше трьох місяців, а оскільки він бачив і таксиста, і цю людину лише раз у житті, тому він і не зміг їх чітко описати. Окрім того, відповідно до вироку вказано, що вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , однак в показаннях потерпілого відсутні будь-які посилання або навіть припущення, що злочин скоїв саме ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , однак даний свідок в своїх показаннях жодним чином не підтвердив причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до скоєння злочину, а лише підтвердив той факт, що ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 здавали на металобрухт речі, які як в подальшому виявилось були краденими;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , однак даний свідок жодним чином не підтвердив причетність ОСОБА_8 , а навпаки пояснив суду, що 07.08.2016 року під час зустрічі з ОСОБА_8 останній повідомив йому про те, що придбав металеві запчастини у особи на ім`я ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду місця події від 07.08.2016 року, відповідно до якого причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до скоєння злочину також жодним чином не підтверджена, а лише констатовано факт крадіжки;

- постановою про визнання речових доказів від 08.08.2016 року, однак взагалі незрозуміло, яким чином даний документ підтверджує причетність ОСОБА_8 до скоєння злочину;

- вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.03.2016 року, також залишається незрозумілим відношення даного вироку до скоєння інкримінованого обвинуваченому злочину.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, відповідно до якого визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: адвоката ОСОБА_7 , який просив вирок суду скасувати а провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_8 ; прокурора, який просив вирок районного суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Під час судового розгляду ОСОБА_8 свою вину не визнав та пояснив, що 07.08.2016 року він біля 07.00 год. поїхав на Центральний ринок у м. Мелітополь, де раніше йому не знайомий чоловік, який представився ОСОБА_12 запропонував за 100 грн. придбати у нього металобрухт. Оскільки він не розбирається у запчастинах, однак подивившись зміст пакетів, вирішив, що може щось з цього стане у пригоді його товаришу, у якого є авто та придбав за обумовлену суму металобрухт у незнайомого йому раніше чоловіка. Після чого вони зустрілися з товаришем та поїхали на таксі у бік авторинку, передивившись зміст пакетів, він вирішив здати металобрухт у пункт прийому металу, в якому працював батько знайомої йому зі школи дівчини ОСОБА_10 . За вказаний металобрухт приймальник заплатив йому 500 грн., які потім обвинувачений витратив на власні потреби. Також, ОСОБА_8 попросив приймальника про всякий випадок покласти речі десь подалі, оскільки він придбав речі у незнайомого йому чоловіка і звідки той їх взяв йому невідомо.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який під час судового розгляду показав, що з обвинуваченим він не знайомий. 07.08.2016 року біля 05.00 год. він прийшов до гаражу, побачив, що ворота гаражу відчинені, а навісний замок на них збито. Після огляду гаражу виявилось, що у нього зникли: 7 поршнів, коленвал та корпус. Цього ж дня він їхав з авторинку по своїм справам, заїхав на здачу металобрухту на вул. Станіславській у м. Мелітополь, де побачив, що працівник пункту прийому розбирає його змішувачі, також там були інші викрадені у нього речі, поршні та змішувач він забрав, а інші викрадені речі залишив на пункті, оскільки вони вже були розбиті. З пункту прийому металобрухту він викликав поліцію;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який під час судового розгляду показав, що він у гаражі кооперативу, біля його будинку по вул. Сєдовцва у м. Мелітополь приймає металобрухт. У неділю у серпні чи вересні 2016 року, біля обіду, коли він знаходився у гаражі, до якого на таксі під`їхав обвинувачений разом з товаришем ОСОБА_13 . Хлопці запропонували йому придбати металобрухт, там був змішувач, поршні, корпус на ВАЗ, коленвалу не було, звідки вони все це взяли йому не відомо, деякі запчастини були розбиті, комплект поршнів цілий, оцінивши товар він дав їм 500 грн. Того ж, або наступного дня, до нього прийшов потерпілий ОСОБА_14 , якого він давно знав, та пояснив, що в нього вкрали запчастини, свідок розповів як все було, що запчастини йому здавав ОСОБА_8 , а разом з ним був ОСОБА_13 , після чого потерпілий забрав усі свої речі;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав, що 06.08.2016 року вони з ОСОБА_8 зв`язались по телефону, домовились зустрітись наступного дня о 09.00 год. для того, щоб разом поїхати на авторинок. 07.08.2016 року біля 09.00 год. він зустрівся з ОСОБА_8 , який був на таксі, і у нього з собою були один чи два пакети з металевими запчастинами. З розмови з обвинуваченим свідок зробив висновок, що той десь придбав металеві запчастини. ОСОБА_15 запропонував заїхати на пункт прийому металу, де ОСОБА_15 здав приймальнику за 500 грн. якісь металеві запчастини. При цьому ОСОБА_16 сказав приймальнику, щоб той, про всяк випадок, поклав їх десь подалі, бо їх йому принесли;

- протоколом огляду місця події від 07.08.2016 року, предметом огляду було приміщення гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого вхід до гаражу здійснюється через дверний пройом з навісним замком, замок зовні пошкоджень не має. Порядок речей у приміщенні порушено /а.с.109/;

- протоколом огляду місця події від 07.08.2016 року, згідно якого предметом огляду було майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке забрав з пункту прийому потерпілий ОСОБА_9 та добровільно видав працівникам поліції, а саме: змішувачі із латуні в кількості 7 штук; поршні на автомобіль марки «Жигулі» в кількості 7 штук; коленвал на автомобіль марки ВАЗ 2101; корпус водяного насосу на автомобіль марки ВАЗ /а.с.37/;

- постановою про визнання речових доказів від 08.08.2016 року /а.с.39/.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам захисту щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_8 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Щодо доводів апеляції про посилання на вирок Мелітопольського міськрайонного суду від 11.03.2016 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначення йому покарання, колегія суддів розцінює таке посилання, як звичайну інформацію, яка в подальшому послугувала підставою для призначення остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю вироків, а не як доказ на підтвердження винуватості останнього в скоєнні інкримінованого йому злочину.

Спростував суд і наведені обвинуваченим під час судового розгляду доводи щодо його непричетності до злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.
Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України правильно кваліфіковані судом, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скоєну повторно, поєднану із проникненням до іншого приміщення.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який на обліку у лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем реєстрації, вчинив злочин перебуваючи на іспитовому строку, що розцінене судом, як небажання ставати на шлях виправлення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, вважаючи що саме таке покарання найбільше відповідатиме меті його призначення, остаточно призначивши покарання у відповідності з вимогами ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Таке покарання і на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів у відповідності до ч. 5 ст.72 КК України зараховує ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 30.11.2016 року по 15.03.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки такий термін судом першої інстанції був зарахований на день винесення вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 30.11.2016 року по 15.03.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4