Справа № 761/756/17
Провадження № 1-в/761/54/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.Київ

Суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженої ОСОБА_2 про застосування до неї Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання засудженої ОСОБА_2 про застосування до неї Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Просить суд застосувати до неї Закон України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахувати їй строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки ОСОБА_2 перебувала в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 19.04.2015 року по 17.08.2016 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання не підлягає розгляду в Шевченківському районному суді м.Києва, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким невідбуто повністю. У пункті 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», визначено коло суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, в тому числі, шляхом звернення до суду з клопотанням.

З урахуванням наведеного слід вважати, що пункти 2 і 3 Прикінцевих положень нерозривно пов`язані між собою та визначають порядок застосування цього Закону до осіб, щодо яких на момент набрання чинності Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким невідбуто повністю.

Відповідно до положень ч.1, ч.6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

З огляду на системний аналіз положень ст.ст.537, 539 КПК України, питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п.2 ч.2 ст.539 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КВК України органами виконання покарань є: Державний департамент України з питань виконання покарань, його територіальні органи управління, кримінально-виконавча інспекція. 2. Установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі виховні колонії). 3. Кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (далі виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (далі виправні колонії). 4. Виправні колонії поділяються на колонії мінімального, середнього і максимального рівнів безпеки. 5. Виправні колонії мінімального рівня безпеки поділяються на колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання і колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання. 6. У межах, визначених цим Кодексом та законами України, виконання кримінальних покарань також здійснюють Державна виконавча служба, військові частини, гауптвахти і дисциплінарний батальйон. 7. Територіальні органи управління, кримінально-виконавча інспекція, арештні доми, виправні центри, виправні та виховні колонії організовуються і ліквідуються Державним департаментом України з питань виконання покарань, а військові частини, гауптвахти і дисциплінарний батальйон Міністерством оборони України.
Отже, з положень даної статті вбачається, що Державна установа «Київський слідчий ізолятор» не є установою виконання покарань.
Відповідно до положень ч.1, ч.6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_2 не відбуває покарання в Держаній установі «Київський слідчий ізолятор», а утримувалась в даній установі тимчасово, клопотання засудженої ОСОБА_2 не може бути розглянуто в Шевченківському районному суді м.Києва, а тому воно підлягає поверненню заявнику, що не позбавляє його права звернутися з таким клопотанням до належного суду.

З огляду на викладене, керуючись, ст.ст.9, 537, 539 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_2 про застосування до неї Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1