У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні 09 лютого 2017 року у м. Києві кримінальне провадження № 001086 за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Цим вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст.286 КК України (далі КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2016 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14 липня 2014 року приблизно о 11.30 год, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Революції у смт Димер Вишгородського району Київської області, порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 та 34 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху та під час виконання маневру «розворот ліворуч» він не переконався, що це буде безпечно й не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, через що допустив зіткнення з мотоциклом «LioncinCitiStar» під керуванням водія ОСОБА_7 , котрий внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 через м`якість внаслідок не призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк. Указує, що суд першої інстанції у вироку не мотивував, чому не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання. Вважає, що апеляційний суд не виконав вказівки касаційного суду, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року. Просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Як убачається із вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом враховано, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК, вчинений ОСОБА_6 з необережності та відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Судом узято до уваги відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин та попередніх судимостей, позитивну характеристику ОСОБА_6 за місцем проживання, його стан здоров`я, а також думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні. Однак, у вироку відсутнє мотивування можливості не призначати засудженому додаткове покарання.
Апеляційний суд Київської області в ухвалі від 16 липня 2015 року залишив поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора на вищевказаний вирок, не навівши мотивів щодо їх безпідставності чи обґрунтованості, у зв`язку з чим ухвалу скасовано касаційним судом.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року при новому апеляційному розгляді апеляційному суду необхідно було ретельно перевірити конкретні доводи апеляційної скарги прокурора з викладенням в ухвалі відповідного аналізу доказів та мотивів прийняття свого рішення.
Апеляційний суд, розглядаючи скаргу прокурора про безпідставне не призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобамита відсутність у вироку мотивації щодо цього, відповідно до вимог ст. 65 КК узяв до уваги враховані судом першої інстанції обставини та встановив, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером за віком, автомобіль йому необхідний для відвідування лікувальних закладів.
Тому апеляційний суд, обґрунтувавши належним чином своє рішення, дійшов вірного висновку про те, що обране ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке не є обов`язковим відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3