Справа № 296/8688/15-к
Вирок
Іменем України
03 лютого 2017 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засіданн : ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянув у підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0002796 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м.Житомирі, громадянина України, не працює, освіта середня, не одружений, проживає: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до обвинувального акта, 14.03.2015 року близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_6 прийшов до свого знайомого ОСОБА_4 у комісійний магазин «Техноскарб», що по вул.Київській, 50, в м.Житомирі.

Під час розмови з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 помітив в останнього мобільний телефон «Леново А 706», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 1 250 грн. У цей же день, час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: мобільним телефоном «Леново А 706», який належить ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, перебуваючи у вказаному місці за вищезгаданих обставин, ОСОБА_6 керуючись корисливим мотивом підійшов до ОСОБА_4 та попросив надати йому зазначений мобільний телефон з метою здійснення дзвінка, при цьому повідомив неправдиві відомості про те, що поверне мобільний телефон після закінчення розмови, хоча наміру повертати мобільний телефон, ОСОБА_6 не мав.

У свою чергу ОСОБА_4 , будучи помилково впевненим в правильності та добросовісності дій, довіряючи ОСОБА_6 , впевнений у щирості його намірів та будучи введений в оману останнім, передав йому мобільний телефон «Леново А 706». Після чого, ОСОБА_6 утримуючи при собі мобільний телефон ОСОБА_4 вийшов з приміщення комісійного магазину «Техноскарб» та залишив місце вчинення злочину.

У подальшому, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом продав телефон «Леново А 706» у невстановлений день, час та місці невідомій особі. Гроші від продажу витратив на власні потреби.

Таким чином, ОСОБА_6 , шляхом обману та зловживання довірою, заволодів чужим майном ОСОБА_4 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на суму 1 250 гривень.

Своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України.

03 лютого 2017 року потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.471 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений визнав свою винуватість за вказаною в обвинувальному акті статтею КК України, відшкодував спричинену шкоду. Також вказаною угодою визначено та узгоджено вид та розмір покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, підтримав угоду, укладену між ним та потерпілою.

Потерпілий в судовому засіданні угоду підтримав та ствердив, що будь-яких вимог матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, просив затвердити угоду про примирення з призначенням ОСОБА_6 узгоджене покарання.

Прокурор висловила думку про затвердження угоди, оскільки її умови відповідають вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє права визначені абзацом 1-4 п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом з`ясовано, що потерпілий розуміє наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд приходить висновку, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов"язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд переконався, що результатом примирення потерпілого з обвинуваченим є укладена між ними угода, в якій визначено конкретне покарання, а тому підстав для відмови в її затвердженні на підставі п.3 ч.7 ст.473 КПК України, суд не вбачає.

При визначені виду та міри покарання суд враховує, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності. Обставиною, яка відповідно ст.65 КК України пом"якшує покарання, є щире каяття. Обставин, які відповідно ст.66 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

З врахуванням встановлених обставин справи та особи винного, суд вважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 , укладену 03 лютого 2017 року по кримінальному провадженню №0002796 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1