Справа № 333/7323/16-к
Провадження № 1-кп/333/190/17
УХВАЛА
Іменем України
03 березня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Єнакієве, Донецької області, українця, громадянина України, освіта повна базова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розведеного, не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження за ст.480 КПК України, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України,
25 січня 2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка захисника про отримання копій вказаних документів.
03.03.2017 року прокурор під час проведення судового підготовчого засідання просив суд постановити рішення щодо проведення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_7 , призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який провести у відкритому судовому засіданні, колегією суддів, за участю захисника обвинуваченого. Під час досудового розслідування, на думку прокурора, були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.
Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Заслухавши думки прокурора та захисника обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо останній не відповідає вимогам КПК України.
Частиною 4 статті 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно з вимогами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз обвинувального акту відносно ОСОБА_7 свідчить про те, що він не містить належного формулювання обвинувачення, яке згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування вищезазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
За положеннями п. "а" ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Тобто, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинне бути в однозначно зрозумілій формі.
Даний обвинувальний акт складений без дотримання положень п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, тому що встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неповно та мають певні протиріччя між собою.
Так, в обвинувальному акті з досить об`ємного формулювання обвинувачення фактично про безпосередню участь у терористичній організації ОСОБА_7 зазначено у двох абзацах: «Так, ОСОБА_7 в період часу з травня по липень 2014 року, разом із іншими членами НЗФ у кількості 10 осіб, здійснював патрулювання території міста Єнакієве Донецької області, з метою забезпечення діяльності терористичної організації.
Крім того, в період часу з липня по серпень 2014 року ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з іншими членами терористичної організації «ДНР», маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю, за наказами командирів НЗФ з позивними « ОСОБА_8 », «Грек» та «Рим», виїжджав для участі у бойових діях, проти військовослужбовців Збройних Сил України та правоохоронних органів, на території населених пунктів Донецької області с. Нетайлово 05.07.2014, с. Молочне 05.07.2014 та м. Шахтарськ - 21.07.2014».
По-перше, незрозумілим є скорочення НФЗ, тому що у тексті обвинувального акту не має його розшифрування.
По-друге, дії ОСОБА_7 по патрулюванню території міста Єнакієве Донецької області викладені в обвинувальному акті лише загально, без зазначення співучасників та значення такого патрулювання для діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка».
По-третє, слідчий в обвинувальному акті вказав про те, що ОСОБА_7 виїжджав для участі у бойових діях проти військовослужбовців Збройних Сил України та правоохоронних органів, на території населених пунктів Донецької області с. Нетайлово 05.07.2014, с. Молочне 05.07.2014 та м. Шахтарськ - 21.07.2014, тому незрозумілим є той факт чи приймав безпосередньо ОСОБА_7 участь у бойових діях чи він тільки виїжджав для цього. При цьому необхідно було б зазначити які саме дії були виконані ОСОБА_7 під час бойових дій (вчиняв вибухи чи інші дії, які створили небезпеку для життя та здоров`я людей), чи була заподіяна майнова шкода. Крім того, не вказано з якими іншими членами терористичної організації ОСОБА_7 вступив у попередню змову для прийняття участі у бойових діях, не конкретизовано яку він мав автоматичну вогнепальну зброю та яким чином надавалися накази про участь у бойових діях, тобто командири НЗФ з позивними « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 » та «Рим» одночасно надавали накази, чи кожний окремо в залежності від населеного пункту.
Також, в обвинувальному акті вказано, що прокурор вважає, що встановленими є такі фактичні обставини: «В період часу з травня по серпень 2014, ОСОБА_7 за власною ініціативою вступив до терористичної організації «Донецька народна республіка» та приймав участь у її протиправній діяльності. Являючись одним із членів незаконного збройного формування «ДНР», ОСОБА_7 чергував на блок-посту на виїзді з м. Єнакієве Донецької області та приймав участь у боях проти військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зоні проведення антитерористичної операції».
Водночас, у формулюванні обвинувачення жодних даних про те, що ОСОБА_7 чергував на блок-посту на виїзді з м. Єнакієве Донецької області не зазначено, а вказано лише про патрулювання території міста Єнакієве Донецької області. Отже, на думку колегії суддів, маються суттєві розходження щодо встановлених органами досудового розслідування дій ОСОБА_7 : чи останній патрулював чи чергував на блок-пості у м. Єнакієве Донецької області.
Також, не зрозумілим є чи ототожнює прокурор злочинне об`єднання терористична організація «Донецька народна республіка» з незаконним збройним формуванням «ДНР», чи це все-таки різні організації. Тому що, виходячи зі змісту встановлених прокурором обставин у кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_7 був одним із членів незаконного збройного формування «ДНР», а не терористичної організації «Донецька народна республіка».
Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Керуючись ст.ст. 3, 8, 91, 92, 109, 110, 291, 314, 337, 372 КПК України, колегія суддів, -
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України прокурору відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 як такий, що не відповідає вимогами КПК України.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Запорізькій області шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3