490/1884/17 16.03.2017
н/п 1-кп/490/521/2017
Справа № 490/1884/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
кримінальне провадження №0006091
за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, національність українець, освіта середньо-технічна, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого, місце проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в:
В ніч з 24.12.2016 на 25.12.2016, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , виник умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, таємно, викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон марки "LG", вартістю 600 гривень, чим заподіяв останній матеріальну шкоду. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, прокурор та потерпіла з якими погодився й обвинувачений, вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим, потерпілою і прокурором змісту цих обставин, добровільності та істинності їх позиції суд, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 суду показав, що в ніч з 24.12.2016 на 25.12.2016 більш точного часу не пам`ятає, зустрівся біля магазинну із раніше не знайомою йому ОСОБА_6 . В ході бесіди ОСОБА_6 запросила його до себе у квартиру АДРЕСА_2 , коли ОСОБА_6 заснула він вкрав належний їй мобільний телефон марки марки "LG", який знаходився на кухонному столі вказаної квартири. з місця вчинення кримінального правопорушення зник, мобільний телефон продав не знайомій особі за 200 грн., кошти витратив на себе. У вчиненому правопорушенні щиро кається, вибачився перед потерпілою.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра не перебуває, в наркологічному диспансері перебуває на обліку "Д" з 11.03.2010, з діагнозом синдром залежності від алкоголю, не одружений, має неповнолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше судимий вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2012 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць, звільнений 18.07.2014 по відбуттю покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_7 за вчинений злочин необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнити ОСОБА_7 в порядку ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України суд, -
ухвалив:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1