Справа № 466/7706/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/328/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях : - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року,-
за участю прокурорів : - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого : - ОСОБА_7

захисника : - ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, гр. України, неодруженого, із середньо - спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено заставу.
Суму застави, внесену на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28.08.2015 р. в розмірі 121500 (сто двадцять одна тисяча вісімсот) грн. повернути заставодавцю після припинення дії застави.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Зараховано термін попереднього ув`язнення з 28.08.2015 р. по 10.09.2015 р. у строк відбування покарання у відповідності до вимог п.5 ст.72 КК України.
По кримінальному провадженні вирішено питання процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_7 05.08.2015 р. біля 19 год. 30 хв., маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, проїжджаючи по вул. Незалежності України, що у смт. Брюховичі, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , який належав потерпілому ОСОБА_11 , під час руху автомобіля затягнув ручні гальма, від чого автомобіль різко зупинився. Після цього, ОСОБА_7 кулаком наніс потерпілому ОСОБА_11 удар в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я - перелом кісток носа, синець в ділянці носа і лівого ока, виштовхав водія ОСОБА_11 з належного йому автомобіля. Після цього ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, пересів із переднього пасажирського сидіння вказаного автомобіля на місце водія та привівши в дію двигун, різко рушив в напрямку смт. Брюховичі. Проїхавши приблизно 30-50 метрів,розвернувся та попрямував у сторону м. Львова, однак проїжджаючи по вул. Брюховицька, що у м. Львові, не впорався з керуванням, внаслідок чого злетів у кювет, перекинувши автомобіль на ліву сторону. Пошкодженням автомобіля потерпілому ОСОБА_11 була заподіяна значна шкода в розмірі 124 085,95 грн.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Мотивує це тим, що вирок суду незаконний та необґрунтований, так як висновки суду викладені у ньому не відповідають фактичним обставинам вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що потерпілу ОСОБА_12 безпідставно визнано судом потерпілою по справі, оскільки вона не довела будь-яким чином суду, що саме їй було завдано фізичної шкоди у вигляді насильства небезпечного для її здоров`я, що передбачено ч.3 ст. 289 КК України, а смерть безпосередньо потерпілого ОСОБА_11 не пов`язана з кримінальним правопорушенням, яке йому інкриміновано.
На вирок суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Мотивує це тим, суд прийшов до переконання про винуватість ОСОБА_7 за ст. 289 ч. 3 КК України на підставі його показів, згідно яких він частково визнав провину у вчиненні злочину, а також показами потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 покази якого судом визнані як такі, що покращують становище обвинуваченого в частині кваліфікації його дій, а також матеріалами кримінального провадження - заявою ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події від 05.08.2015 р., рапорт працівника ДСО від 05.08.2015 р., договором купівлі-продажу ОСОБА_20 , протоколом додаткового огляду місця події від 12.08.2015 р, висновком автотоварознавчого дослідження, висновком дактилоскопічної експертизи, судово-медичної експертизи ОСОБА_7 га судово-медичної експертизи ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 05.08.2015 р. біля супермаркету „Арсен, що на вул. Патона взяв таксі разом із своїм знайомим ОСОБА_19 , щоб поїхати в смт. Брюховичі. Оскільки водій, на думку обвинуваченого, їхав занадто помало, ОСОБА_7 затягнув ручне гальмо, від чого автомобіль зупинився. Він сказав ОСОБА_19 ,щоб той вийшов з машини, за ним сам вийшов водій таксі. ОСОБА_7 його окликнув,але він кудись пішов. Тому ОСОБА_7 сам сів за кермо і поїхав в сторону смт. Брюховичі. Оскільки він не орієнтувався на місцевості куди їхати, то розвернув машину і поїхав назад. Однак, не впорався з керуванням, машина з`їхала в кювет і перекинулась. Під час ДТП він отримав тілесні ушкодження. Настоює, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 не заподіював. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.289 КК України стверджується поясненнями свідків та іншими доказами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_12 , яка судом визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні у зв`язку із смертю ОСОБА_11 , про те, що ОСОБА_11 був її чоловіком, на праві власності йому належав автомобіль „Дачія Логан д.н.з. НОМЕР_1 ,на якому він працював таксистом. 05.08.2015 р. вона зі слів чоловіка дізналась, що до нього в таксі сіли двоє молодих мужчин, які просили завезти їх в смт. Брюховичі . По дорозі один із цих мужчин зупинив машину ручним гальмом, вдарив чоловіка кулаком в обличчя, виштовхав з машини, інший пасажир вийшов сам, після чого злочинець сів за кермо і поїхав. Через деякий час чоловік дізнався, що мужчина, який угнав його автомобіль, скоїв дорожньо-транспортну пригоду - перекинувся в кювет. Від цих подій чоловікові стало погано, його забрала „Швидка допомога. В лікарні у нього виявили перелом носа. Їй відомо, що в ході розслідування чоловік опізнав особу злочинця , який угнав його автомобіль . Ним виявився ОСОБА_7 ;

- показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ;

- заявою ОСОБА_11 від 05.08.2015 р. на ім`я начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУМУСУ у Л/о про вчинення відносно нього злочину (а.п.5);

- протоколом огляду місця події від 05.08.2015 р. (а.п.78) з фототаблицею до нього (а.п. 86-90);

- рапортом працівників ДСО від 05.08.2015 р. (а.п.9);

- договором купівлі-продажу автомобіля Дачія Логан д.н.з. НОМЕР_1 (а.п. 30-38);

- протоколом додаткового огляду місця події від 12.08.2015 р. (а.п. 118-120);

- висновком автотоварознавчого дослідження автомобіля Дачія Логан д.н.з. НОМЕР_1 (а.п.149-182);

- висновком дактилоскопічної експертизи №4/763 від 31.08.2015 р.;

- висновком судово-медичного експерта №261/2015 від 05.08.2015 р. (а.п. 50), з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, спричинені під час ДТП 05.08.2015 р., у крові обвинуваченого виявлено 2,58 проміле етанолу. Факт перебування обвинуваченого під час споєння злочину у стані алкогольного сп`яніння стверджений також інформацією комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 14.08.2015 р. (а.п. 97) та результатами токсикологічного дослідження токсикологічної лабораторії КМКЛШМД ( а.п.98);

- висновком судово-медичного експерта №1251 від 05.08.2015 р. ( а.п. 57), з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_11 згідно даних огляду виявлено перелом кісток носа, синець в ділянці носа і лівого ока, які утворились від дії тупого предмета ,могли виникнути 05.08.2015 р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. У висновку зазначається, що при огляді експерта ОСОБА_11 пояснив, що тілесні ушкодження йому спричинив невідомий чоловік, якого він підвозив на таксі ,після чого автомобіль у нього був викрадений . Такий висновок суд вважає належним та допустимим доказом ,здобутим у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим згідно положення ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги письмові докази надані стороною обвинувачення про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення , а саме: постанови про призначення судово-медичних експертиз, постанови про відібрання зразків для експертного дослідження, протоколи отримання зразків для експертизи, оскільки такі не доводять обставини, передбачені ст. 91 КПК України, що підлягають доказуванню, а лише є процесуальним оформленням тих чи інших процесуальних дій в ході досудового розслідування, які спрямовані на здобуття певних доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до вірного висновку, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними і ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Так, досудовим розслідуванням дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані ч.3 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди, поєднане із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінюючи докази у їх сукупності, прийшов до вірного висновку, що така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 ставлять питання про закриття кримінального провадження, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки вважають, що ОСОБА_7 не вчиняв цих дій, які ставляться йому досудовим розслідуванням у обвинувачення.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення цих доводів апелянтів, оскільки такі спростовані наведеними вище доказами, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку і його висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. „Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно виходив із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вину у вчиненні злочину визнав частково, заподіяні збитки у повному обсязі не відшкодував, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому відсутні, обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані сп`яніння та вірно призначив покарання обвинуваченому у межах санкції частини статті у вигляді штрафу, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а обвинуваченим в цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3