АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/636/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,

- потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.11.2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, українця, громадянина України, з неповною загальною освітою, не працюючого, не одруженого, військовозобоязаного, раніше судимого, відповідно до вироку Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 15.03.2016 року за ч.2 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного покарання, покаранням за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2016 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбування покарання обчислювати з 10.12.2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі період часу тримання під вартою з 21.09.2016 року до 17.11.2016 року, включно.
Як встановлено вироком, 27.09.2014 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебуваючи за адресою м.Харків вул.Балакірєва 20 та маючи корисливий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до раніше не знайомої йому ОСОБА_9 , в якої на шиї помітив золотий ланцюжок. Потім ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність та бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, однією рукою зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_9 належний їй злотий ланцюжок, 585 проби, вагою 17,9 грам, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4068 від 16.12.2014 року 5172 грн. 74 коп., який був на ній. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину разом з викраденим майном зник, розпорядився ним на власний розсуд, чім спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5172 грн. 74 коп.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений оскаржив вирок.

В апеляційній скарзі він просить вирок змінити та призначити більш м`яке покарання, а також застосувати до нього закон про амністію 2014 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений зазначає, що в ході судового розгляду визнав свою вину, щиро розкаявся. Зазначає, що вчинив злочин будучи у тяжкому матеріальному становищі, що на думку обвинуваченого також є пом`якшуючою обставиною. За таких обставин, обвинувачений вважає призначене судом покарання суворим, необґрунтованим та несправедливим.

Також зазначає, що вважає задоволений цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди несправедливим.

Крім того, зазначає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України необхідно зарахувати йому строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, потерпілої, які заперечували проти апеляції; обвинуваченого та захисника, які підтримали скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
17.11.2016 року районний суд визнав винним ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 186 КК України.

Обгрунтованість кваліфікації злочину ніким не оспорюється, тому апеляційний суд відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляції.

Як видно з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому, районний суд прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, він раніше судимий, не працював, тому суд призначив покарання у виді реального позбавлення волі у межах санкції вказаної статті.

Крім того, суд прийняв до уваги визнання вини, каяття, тому суд призначив покарання не в максимальних межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України.

Також, суд прийняв до уваги позицію потерпілої. Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 скоїв злочин 27.09.2014 року, а 15.03.2016 року був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, тому суд призначив йому покарання з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Таким чином, районний суд відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України призначив покарання з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, тому апеляція задоволенню не підлягає.

Посилання про невірне вирішення цивільного позову необґрунтована.

Як видно, районний суд з урахуванням вимог закону, прийняв до уваги скоєння у відношенні потерпілої злочину, що призвело до сильних душевних страждань та хвилювань, вона перенесла стреси, змінився душевний стан, вимушена була приїжджати з Луганської області у м. Харків, витрачати додаткові кошти на проїзд. З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов та стягнув матеріальну шкоду, що підтверджена висновком експерта та моральну шкоду в розмірі 15 тисяч гривень.

Доводи щодо застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» не підлягають. Злочин вчинено після набрання чинності вказаним законом, тому відповідно до ст. 12 даного закону, амністія до обвинуваченого застосована бути не може.

Також, 26.11.2015 року прийнятий Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав чинності 24.12.2015 року, згідно з яким ст. 72 КК України доповнена частиною 5, відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд застосовує до обвинуваченого положення вказаної статті та зараховує строк попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за правилами цього закону.

Керуючись ст. ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2016 р. щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покрання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 18.11.2016 р. по 13.04.2017 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий -

Судді: