Ухвала
іменем україни

16 травня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

За указаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, судимого за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2014 року за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням зіспитовим строком тривалістю два роки,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 27 грудня 2015 року близько 03.00 год., перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , вчинив крадіжку майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на суму 2 000 і 10 000 грн відповідно.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації вчинених ним дій, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, про що наводить відповідні доводи.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При призначенні ОСОБА_4 покарання місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції,врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину (середньої тяжкості), обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який є судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з 1988 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, повне відшкодування заподіяної потерпілим шкоди та відсутність обставин, що його обтяжують. Врахував суд і те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2015 року (яка не була виконана) скасовано звільнення від відбування покарання та направлено ОСОБА_4 для відбування, призначеного вироком від 13 жовтня 2014 року, покарання.
Доводи про незаконність цієї ухвали місцевого суду не мають правового значення у цьому провадженні, адже у будь-якому випадку, якщо новий злочин вчинено до повного відбуття покарання за попередній, суд зобовязаний призначити особі остаточне покарання на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків.

Тобто, у даному разі, не має значення чи ухвалювалось рішення про скасування звільнення від покарання за ст. 75 КК, виконано воно чи ні.
З огляду на викладене місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_4 покарання з дотриманням вимог статей 50, 65, 71 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок мякості не вбачається.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, за апеляційною скаргою захисника за доводами, аналогічними за своїм змістом доводам касаційної скарги засудженого, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Переконливих доводів для зміни судових рішень та звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з касаційної скарги не убачається.

Оскільки зі скарги та судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3