АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, вилучені в ході обшуку 26 грудня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 в сумі 55 100 грн. та 28 400 доларів США.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявності підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про хибність висновків суду щодо наявності підстав для накладення арешту на вказані в клопотанні грошові кошти, оскільки ТОВ «Вібо-Транс» та ОСОБА_7 , який є його комерційним директором, не мають жодного відношення до кримінального провадження № 0000102. Вилучені грошові кошти, як стверджує адвокат, є особистими заощадженнями ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає безпідставними висновки сторони обвинувачення з приводу того, що вони відповідають критеріям, передбачених ст. 98 КПК України, та є речовими доказами. Крім того, апелянт посилається і на наступні обставини, які з точки його зору не були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання та є безумовними підставами для відмови в його задоволенні: обшук проводився не уповноваженими на те особами, а вилучені грошові кошти не входять до переліку тих речей і документів дозвіл на відшукання яких прямо надано в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. Таким чином, представник вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, оскільки вона постановлена без з`ясування всіх обставин справи та належної оцінки наданих суду даних.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000102 від 04 серпня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що невстановлена на даний час група осіб, з метою прикриття неказенної діяльності, створила та придбала ряд підприємств, які мають ознаки фіктивності, які в продовж 2016 року здійснювали експортні операції з вивезення за межі митної території України сільськогосподарської продукції.

У подальшому, в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що до здійснення даної незаконної діяльності причетні службові особи ряду підприємств, які здійснювали та здійснюють на даний час митне оформлення вантажів для підприємств з ознаками фіктивності, замовляють їм відповідні сертифікати відповідності товару, вирішують питання на митниці та надають брокерські послуги по митному оформленню документів з метою проведення незаконних експертних операцій, серед яких є ТОВ «Вібо-Транс».

26 грудня 2016 року, за результатами проведення обшуку в офісному приміщенні ТОВ «Вібо-Транс», за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 32, кв. 3, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року, було виявлено та вилучено документи, які мають доказове значення по даному кримінальному провадженні, а також не обліковані готівкові кошти в загальному розмірі 55 100 грн. та 28 400 доларів США.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вилучені грошові кошти, слідчий зазначив, що необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження зумовлена збереженням цього майна як речового доказу, з метою забезпечення відшкодування шкоди, оскільки у кримінальному провадженні може бути заявлений цивільний позов, а також забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, так як санкція ч. 3 ст. 209 КК України, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Слідчий суддя задовольнив подане клопотання, пославшись на доведення стороною обвинувачення необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Однак, перевіривши доводи клопотання слідчого з приводу підстав для накладення арешту на вказане майно та дослідивши додані до нього матеріали, колегія суддів з такими висновками слідчого судді не погоджується.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що ні слідчий, ні суддя даних вимог закону не дотримався.

Так, ст. 171 КПК України, яка містить вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна, покладає на сторону яка звернулася до суду з таким клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на обґрунтування своєї позиції.
Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, слідчий зазначив, що це майно, а саме грошові кошти, можуть відповідати критеріям визначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, зазначив, що арешт грошових коштів надасть можливість конфіскації майна, яка передбачена ч. 3 ст. 209 КК України, та відшкодування завданих збитків, так як по справі може бути заявлено цивільний позов.

Разом з тим, арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

В клопотанні слідчого взагалі не обґрунтовано на підставі яких саме даних можна прийти до висновку, що грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку офісного приміщення ТОВ «Вібо-Транс», є доказом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, а з матеріалів доданих до клопотання слідчого не можливо встановити, що вилучені грошові кошти мають відношення до кримінального провадження № 0000102.

Так досудове розслідування кримінального провадження № 0000102 здійснюється по факту створення ряду фіктивних підприємств та легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом. При цьому слідчий зазначає, що ТОВ «Вібо-Транс» є одним з підприємств, які здійснюють митне оформлення вантажів для підприємств з ознаками фіктивності, замовляють їм відповідні сертифікати відповідності товару, вирішують питання на митниці та надають брокерські послуги по митному оформленню документів з метою проведення незаконних експертних операцій.

Однак, будь-яких даних, що вказували б на існування розумних підозр вважати, що ТОВ «Вібо-Транс» та його посадові особи були задіяні в злочинні схемі та приймали безпосередню участь у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, в матеріалах клопотання не має.

Дані обставини не встановленні і судом першої інстанції.

Також, слід зазначити, що арешт на майно з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільний позов) і конфіскації майна, як виду покарання, накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також юридичної особи щодо якої здійснюється провадження і щодо якої може бути застосований захід кримінально-правового характеру.

Крім того, відповідно ч. 6 ст. 170 КПК України, при накладенні арешту на майно з метою відшкодування шкоди, слідчий суддя повинен встановити наявність обґрунтованого розміру цивільного позову. Дана норма закону вказує, що арешт майна з цих підстав можливий лише за наявності цивільного позову.

Проте, на момент розгляду справи в суді службовим особам ТОВ «Вібо-Транс» в рамках кримінального провадження № 0000102 підозра не повідомлена.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Таким чином, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні, а слідчий суддя не оцінив сукупність цих даних з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що в матеріалах клопотання відсутні достатні дані, які б давали підстави вваж ти, що грошові кошти відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а також того, що відносно ТОВ «Вібо-Транс» можливо застосувати арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна чи відшкодування завданих збитків (цивільний позов), підстави для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, відсутні.

У зв`язку з цим, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених вище обставин, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню. .

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 05 січня 2017 року, якою задоволено клопотання заступника начальника першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, вилучені в ході обшуку 26 грудня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 в сумі 55 100 грн. та 28 400 доларів США, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання заступника начальника першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, вилучені в ході обшуку 26 грудня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 в сумі 55 100 грн. та 28 400 доларів США, відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/514/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1