Справа № 161/2974/17
Провадження № 1-кп/161/246/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 28 березня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000018 від 14.02.2017, який надійшов до суду 22.02.2017 від військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осова, Дубровицький район, Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, -

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.402 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.03.2015 №40-ос молодшого сержанта ОСОБА_4 , на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.11.2014 № 179, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії дозиметрист 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип Б).

Згідно указу Президента України від 14.01.2015 в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» діє особливий період.

На посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 проходить військову службу полковник ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статут), військовослужбовці за своїм службовим становищем і військовим званням можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази, підлеглий зобов`язаний беззастережно їх виконувати. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 28 Статуту передбачено, що одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України є єдиноначальність і полягає в наділені командира всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих та наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Відповідно до вимог ст. 37 Статуту, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ.

Проходячи військову службу, сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28-32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний суворо дотримуватись в своїй службовій діяльності вимог Конституції України, Законів України, Статутів внутрішньої служби Збройних Сил України, беззастережно виконувати законні накази та розпорядження своїх командирів, ставитися до них з повагою та бути зразком виконання службового обов`язку.

Однак, сержант ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України в період проходження військової служби, відкрито відмовився виконувати наказ начальника в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим вчинив непокору за наступних обставин.

Так, 19.09.2016 року на засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 до сержанта ОСОБА_4 було доведено наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.07.2016 року №604-ОС про його зарахування у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 в зв`язку із чим йому необхідно розрахуватись з ІНФОРМАЦІЯ_5 та вибути до нового місця служби.

Однак, сержант ОСОБА_4 висловлював своє незадоволення щодо його переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_4 та не бажання виконувати вищезазначений наказ.

В подальшому, 19.09.2016 року на вказаній атестаційній комісії тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_6 в присутності заступника начальника загону начальника відділу персоналу полковника ОСОБА_7 , начальника відділу кадрів підполковника ОСОБА_8 , помічника начальника загону з правової роботи - начальника групи правового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_9 , начальника відділення начальника медичного пункту відділення охорони здоров`я підполковника м/с ОСОБА_10 , старшого офіцера (з питань військового духовенства) відділу персоналу майора ОСОБА_11 відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.07.2016 року №604-ОС віддано наказ сержанту ОСОБА_4 вибути для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, сержант ОСОБА_4 достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом, маючи реальну можливість виконати вищевказаний наказ, але не бажаючи підкорятися законному наказу свого безпосереднього командира, близько 17 години 20 хвилин 19.09.2016 знаходячись у приміщенні штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконувати наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.07.2016 року №604-ОС про зарахування його у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та вибути до нового місця служби відданий тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

Таким чинном, сержант ОСОБА_4 19.09.2016, близько 17 години 20 хвилин, знаходячись у приміщенні штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, всупереч інтересам служби та вимогам ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28-32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито відмовився виконувати наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.07.2016 року №604-ОС про зарахування його у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та вибуття до нового місця служби, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вказані умисні дій ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

20.02.2017 під час досудового розслідування, між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою, ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, що в цілому істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.3 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відноситься до категорії тяжких, внаслідок якого, шкода завдана лише державним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , цілком розуміє положення, передбачені ч.ч.4, 5 ст.474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст.ст., 65, 69 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Узгоджене сторонами покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, зважаючи, що узгоджене сторонами покарання, відповідає загальним правилам призначення покарань, дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Угоду про визнання винуватості, укладену 20.02.2017 між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 14.02.2017 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.402 КК України та призначити йому узгоджене покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий