Справа № 314/7444/16-к
Провадження № 1-в/314/3529/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тихонівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 17.04.1998 Мелітопольським районним судом Запорізької області за ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.06.2000 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 11.05.2000;

2) 21.01.2002 Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 101 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

3) 21.03.2003 Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 11.06.2006 умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 10 днів;

4) 17.11.2008 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.07.2010 іспитовий строк скасований, направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання призначеного вироком суду строком на 4 роки, звільнений 11.06.2013 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 2 дні;

По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 11 березня 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку: 07.05.2014, кінець строку: 07.08.2017,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) надійшло подання, погоджене зі спостережною комісією Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_3 з 06 червня 2014 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання не порушував. За сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника колонії. На виробництві установи працевлаштований не був. Згідно ст. 118 ч. 5 КВК України, залучався без оплати праці до роботи з благоустрою місць позбавлення волі. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення». Відповідно до ст. 127 КВК України, не приймає участі у роботі самодіяльних організацій. Відповідно до ст. 126 КВК України, прагне до підвищення загальноосвітнього рівня, навчається в професійно-технічному закладі при установі. Сумлінна поведінка і ставлення до праці ОСОБА_3 свідчить про те, що він довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_3 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор заперечував проти задоволення подання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 на виробництві установи не працевлаштований, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_3 , думку прокурора, суд вважає, що у поданні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_3 з 16 серпня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). Відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України, залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці.

Згідно наданої довідки засуджений ОСОБА_3 за весь час відбування покарання на виробництві установи працевлаштований не був.

Формально ОСОБА_3 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 23 березня 2016 року один раз заохочувався правами начальника колонії у вигляді подяки. Стягнень не мав. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить відсутність у подальшому заохочень. З наданої довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_3 слідує, що останній за весь час відбування покарання отримав лише одну подяку, це свідчить про те, що подальша поведінка засудженого не була позитивною та активною і він у подальшому не заслуговував на заохочення.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

20.12.2016
20.12.2016

28.12.2016