Дата документу Справа № 320/4145/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/4145/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
№ провадження 11-кп/778/1509/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 - врежимі відеоконференції із Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2016 року, яким його засуджено за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 14 червня 2016 року, зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення обвинуваченого до 22 липня 2016 року, із розрахунку, визначеного ч.5 ст.72 КК України.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 1500 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, посилаючись на занадто суворе покарання, просить застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 28 квітня 2016 року у ранковий час, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись на території «Центрального ринку», який розташований на вул.Університетська у м.Мелітополі Запорізької області, діючи повторно, використовуючи довірливі стосунки зі ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що повертати майно не буде, під приводом посередництва у ремонті її майна, отримав від останньої золоту сережку, 585 проби, вагою 2,5 г, вартістю 1500 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду.
Окрім того, 29 квітня 2016 року у вечірній час ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Партизанська», яка розташована на перехресті вул.Шкільна та вул.Центральна у с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, діючи повторно, використовуючи довірливі стосунки з ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що повертати майно не буде, під приводом тимчасового користування, отримав від останнього мобільний телефон, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 225 грн.
Окрім того, 16 травня 2016 року у денний час ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись на території «Центрального ринку», який розташований за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Університетська, №4, діючи повторно, використовуючи довірливі стосунки з ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що повертати майно не буде, під приводом тимчасового користування, отримав від останнього мобільний телефон, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1645 грн.
Окрім того, 30 травня 2016 року, приблизно о 00-00 годин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку воріт проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_13 майно, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 600 грн.
Окрім того, 02 червня 2016 року, приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом відтиску віконного отвору проник до будинку АДРЕСА_3 , де підготував до викрадення належне ОСОБА_14 майно, а 03 червня 2016 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення майна, повернувся на територію вказаного домоволодіння, звідки повторно таємно викрав підготовлене раніше майно, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.
Окрім того, 09 червня 2016 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені ворота проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 1500 грн.
Окрім того, 13 червня 2016 року, приблизно о 01-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_15 велосипед, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на 800 грн.
Окрім того, 13 червня 2016 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені ворота проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2300 грн.
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, окрім того, зазначив, що свою вину він визнає частково - лише у вчиненні шахрайський дій, інші злочини він не вчиняв, положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки їх застосування в суді першої інстанції йому не роз`яснили; захисника - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просила їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважала, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому положення ч.3 ст.349 КК України та наслідки їх застосування, спростовуються звукозаписом судового провадження, відтвореним при апеляційному розгляді.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
З врахуванням викладеного, доводи обвинуваченого про його непричетність до ряду кримінальних правопорушень, за які він засуджений, колегією суддів не перевіряються.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 правопорушень, особу винного, який характеризується позитивно, у суді першої інстанції свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, частково відшкодував заподіяну шкоду шляхом повернення майна, що суд обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Разом з цим, ОСОБА_6 раніше судимий, злочини вчинив під час під час іспитового строку.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч.3 ст.185 КК України, та ч.2 ст.190 КК України, але не на максимальний строк. Також суд правильно застосував положення ст.71 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків.
Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Разом з цим, на підставі положень ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення вироку 22 липня 2016 року, по день набрання цим вироком законної сили 20 грудня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України, - без змін.
На підставі положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення вироку 22 липня 2016 року, по день набрання цим вироком законної сили 20 грудня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4