Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8491/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 при секретарі - ОСОБА_2
за участю:
представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В :
26.06.2017 року адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року (справа № 758/14922/16-к) було задоволене клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 та накладено арешт і встановлено заборону на проведення дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка належить на праві власності ОСОБА_3 .
Вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки при розгляді клопотання не було враховано наступне: належна ОСОБА_3 на праві власності квартира не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні; стаття 96-1 КК України виключає можливість спеціальної конфіскації у разі вчинення злочинів, передбачених статтею 361 КК України; санкція статті 361 КК України не передбачає конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; ОСОБА_3 , як добросовісний власник майна та особа, якою не було завдано шкоду внаслідок кримінального провадження, не може нести цивільно-правову відповідальність у кримінальному провадженні та належне їй майно не може бути будь-яким чином стягнуто на користь іншої особи.
Крім того, посилається на те, що у межах кримінального провадження № 0007193, ОСОБА_3 про підозру не повідомлено та відсутні будь-які відомості, які б свідчили про необхідність накладення арешту на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , про добросовісність та законність набуття права власності на яку свідчить договір купівлі - продажу квартири від 02.11.2016 року, згідно якого, вказану квартиру вона придбала у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», .
Враховуючи вищевикладене, вважає, що слідчий безпідставно звернувся з клопотанням та не довів необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а тому висновок про необхідність задоволення клопотання є помилковим і накладений арешт підлягає скасуванню.
Представник ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить слідчого суддю його задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні заперечує проти клопотання про скасування арешту, обґрунтувавши запереченнями, просить слідчого суддю відмовити в його задоволенні.
Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 , слідчого, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що воно (клопотання) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві дійсно перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007193 від 08.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень від 08.11.2016 року про те, що 25.10.2016 року здійснено несанкціоноване втручання до автоматизованої системи «АРС (державний виконавець)», що призвело до підробки інформації у реєстрі, тим самим заподіявши значну шкоду фізичним, юридичним особам та державі, зокрема скасовано арешт накладений Подільським районним судом м. Києва.
Як вбачається з наданих слідчим матеріалів кримінального провадження, досудовим розслідуванням, зокрема встановлено, що несанкціоноване втручання до автоматизованої системи «АРМ (державний виконавець)», яке здійснене електронним ключем співробітниці ОСОБА_7 , призвело до підробки інформації у реєстрі, а саме внаслідок вчинення несанкціонованих дій було перереєстровано на третіх осіб деяке нерухоме майно, зокрема: квартира АДРЕСА_1 (боржник ОСОБА_8 ).
01.12.2016 року старший слідчий слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна.
01.12.2016 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого, накладено арешт та встановлено заборону на проведення будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на певні об`єкти нерухомості, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (належить ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Чинним кримінальним процесуальним законодавством України з метою досягнення дієвості кримінального провадження передбачено заходи його забезпечення.
Так відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.
Згідно статті 170 КК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчим суддею встановлено, що метою накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , було збереження її як речового доказу по кримінальному провадженню, оскільки вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме є об`єктом кримінально протиправних дій.
Стаття 174 КПК України визначає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зі змісту вказаної норми КПК України вбачається, що законодавцем дійсно надано право підозрюваному, обвинуваченому, їх захиснику, законному представнику, іншому власнику або володільцю майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна подати клопотання про скасування арешту. Єдиними ж підставами для скасування арешту є доведеність вказаними особами того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Особа, яка звертається із клопотанням про скасування арешту з майна в порядку визначеному ст. 174 КПК України повинна достовірно довести наявність в неї суб`єктивного права вимоги на пред`явлення вказаного клопотання, а також те, що відпала потреба в подальшому його застосуванні або те, що арешт накладено необґрунтовано, надавши в підтвердження зазначених обставин належні та допустимі докази. І лише за наявності в сукупності вказаних обставин, слідчий суддя може скасувати арешт із майна.
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
За приписами статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Слідчим суддею встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного кримінально-процесуального законодавства України ОСОБА_3 та її представниками, хоч і доведено те, що ОСОБА_3 на даний час є титульним власником спірного майна, в той же час ними не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того, що арешт накладено необґрунтовано або того, що відпала потреба в подальшому його застосуванні.
Посилання заявниці та її представників про необґрунтованість накладення арешту викладені ними в клопотанні про його скасування, носять суб`єктивний характер, ґрунтуються на перекручуванні фактичних обставин справи та трактуванні норм закону на власну користь і об`єктивно спростовуються наданими слідчим матеріалами кримінального провадження, зокрема слідчим суддею встановлено, що при накладенні арешту на майно слідчим суддею було враховано наявність достатніх підстав вважати, що дійсно було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України, враховано необхідність такого арешту (збереження речових доказів) та враховано наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (можливість відчуження майна).
З врахуванням вищевикладеного, підстави вважати, що арешт на майно накладений необґрунтовано, відсутні, а вказані заявницею та її представниками обставини на які вони посилаються як на підставу для скасування арешту майна, підлягають з`ясуванню органом досудового розслідування під час здійснення ним досудового розслідування по кримінальному провадженню і не можуть бути підставою для скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна на даний час.
Зі змісту статей 26, 94 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку між собою приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна не знайшло своє доведення в судовому засіданні, є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 23, 26, 84, 93, 94, 131, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1