печерський районний суд міста києва
Справа № 757/131/17-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2017 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

представників ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/62865/16-к від 20.12.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах підозрюваної ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №00000313, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України,про скасування арешту майна,належного ОСОБА_3 , який 20.12.2016 року було накладено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що органом досудового розслідування під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_3 не надано достатніх доказів в обґрунтування обставин, які б обумовлювали застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не додано доказів розміру завданої шкоди та відсутня обґрунтована підозра.

У судовому засіданні адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подане клопотання підтримали та просили суд задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у ньому.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування захисників та заперечення прокурора, приходить до наступного.

Слідчим відділом управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000313 за підозрою ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України, а саме: самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; самовільному будівництві споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, вчиненого групою осіб за попередньою змовою; зловживанні повноваженнями, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам та інтересам юридичної особи, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

В межах вказаного кримінального провадження слідчий слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_3 , а саме:

- будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, кадастровий номер :03:001:0695, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання про накладення арешту на майно орган досудового розслідування зазначає, що воно обумовлено наявністю складеного та затвердженого письмового повідомлення про підозру,забезпеченням відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення і цивільного позову, який пред`явлено в межах вказаного кримінального на суму 3 335 170,00 грн.

20.12.2016 р. слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 клопотання задоволено та накладено арешт на вказане майно, яке належить ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 132, п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено розмір шкоди у разі подання клопотання відповідно до частини 6 статті 170 цього Кодексу арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Пункт 2 ч. 3 ст. 171 КПК України визначає, що у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що органом досудового розслідування не надано жодних доказів в обґрунтування розміру завданої ОСОБА_3 шкоди. Належним та допустимим доказом, який визначає розмір матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, згідно із положенням ст. 242 КПК України, є висновок експерта. Однак, клопотання про накладення арешту на майно та додані до нього матеріали, в тому числі, цивільний позов, не підтверджують розмір шкоди, який завдано, на думку сторони обвинувачення, протиправними діями ОСОБА_3 . Окрім того, захисниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у даному судовому засіданні подано копію адвокатського запиту доДержгеокадаструта відповіді на нього від 23.02.2017 № 29-28-0.19-2513/2-17. Зі змісту вказаного запиту та відповіді на нього вбачається, що шкода, заподіяна державі внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,6256 га у 2015 році становить 29 895,03 грн.

Окрім того, заступник начальника слідчого відділу, який виніс клопотання про арешт майна, не навів достатніх доказів, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 . Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, обґрунтованим є висновок, що посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_3 в квітні 2015 року у місті Іллічівську Одеської області самовільно зайняла земельну ділянку та до 29 вересня 2016 року незаконно розпоряджалася частиною земельної ділянки, користувачем якої було ДП «Іллічівський морський торговельний порт», з кадастровим номером :03:001:0372, площею 0,6256 га, не підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами. Факт самовільного зайняття земельної ділянки, тобто здійснення активних протиправних дій по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельною ділянкою не підтверджується доданими до клопотання доказами. Також, в клопотанні заступника начальника слідчого відділу не наведено достатніх доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення саме за ч. 3 ст. 197-1 КК України, не приведено таких доказів і в ухвалі слідчого судді.

До такого ж висновку прийшла колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в ухвалі від 16.02.2017 року, справа № 11-сс/796/530/2017, при розгляді апеляційної скарги компанії RISOIL S.A. на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року, якою було задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу у тому ж самому кримінальному провадженні про накладення арешту на майно компанії RISOIL S.A. у тому ж самому кримінальному провадженні №00000313. Копія вказаної ухвали була долучена до матеріалів клопотання стороною захисту.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину ОСОБА_3 , а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належним їй майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме:

- будинок, за адресою: АДРЕСА_1

- земельна ділянка, кадастровий номер :03:001:0695, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 28.03.2017 року о 14.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_8 Карабань

районного суду м. Києва