АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/478/17 Справа № 216/1640/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року накладено арешт на автомобіль «Мерседес-Бенз Спрінтер» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 . Ухвалено рішення зберігати вказаний автомобіль на спеціальному майданчику Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з метою проведення експертизи технічного стану вказаного автомобіля, слідчого експерименту та інших слідчих дій, а також з метою забезпечення схоронності вказаного майна є необхідним накласти арешт на автомобіль.
В апеляційній скарзі представник третьої особи просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та повернути вказаний автомобіль його власнику ОСОБА_7 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що клопотання слідчого є безпідставним та містить загальні, абстракті твердження. Також, вказує, що автомобіль не несе на собі будь-яких слідів кримінального правопорушення, тому не може бути речовим доказом у справі. Арешт автомобіля призводить до зупинення правомірної підприємницької діяльності, що суттєво позначається на інтересах інших осіб, включаючи малолітніх. Крім того, звертає увагу, що жодній особі не повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлений, потерпіла не отримала тілесних ушкоджень за якими передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України. Таким чином, на його думку, відсутні підстави для накладення арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, думку третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та, з підстав зазначених в скарзі, просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість скарги і просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано належним чином.

З наданих матеріалів вбачається, що в результаті експлуатації автомобіля «Мерседес-Бенз Спрінтер» р.н. НОМЕР_1 на який накладено арешт, відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої громадянка ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.
Із матеріалів провадження вбачається, що вказаний автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу.
Враховуючи, що транспортні засоби є важливими доказами по даній категорії справ, а також, що в даному провадженні необхідно провести ряд судових експертиз, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду і запобігання ризиками приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження даного речового доказу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказаний автомобіль.
З огляду на невеликий проміжок часу проведення досудового розслідування, на даному етапі розслідування в матеріалах провадження відсутні належні докази (висновки судово-медичної, автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану автомобіля), які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність складу злочину. Збирання таких доказів і є одним із завдань досудового розслідування.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Також, після отримання відповідних доказів, зокрема належних доказів ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_9 , третя особа щодо майна якої накладено арешт може звернутись до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Апеляційним судом в ході перевірки законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді встановлено, що у разі перебування вказаного автомобіля у його власника або законного володільця, об`єктивно існує ризик його перетворення, що суттєво ускладнить досудове розслідування та може призвести до його недієвості.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи представника ОСОБА_8 є необґрунтованими і не можуть бути задоволені.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3