ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року Підволочиський районний суд Тернопільської області
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого водієм ТОВ «Агрофірма «Медобори», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 17 червня 2016 року, приблизно о 14-00 годині, керуючи технічно справним автомобілем «САЗ 3507», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вулиці Шевченка с. Кам`янки Підволочиського району в бік с. Хмелиська. Водій ОСОБА_4 вів автомобіль по смузі свого напрямку із швидкістю 45 км/год. В цей час, у попутному напрямку, тією ж смугою біля правого краю проїзної частини рухалися пішоходи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а смугою зустрічного руху, біля лівого краю проїзної частини - пішохід ОСОБА_7 .
Під час руху водій ОСОБА_4 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.
Так, під час подальшого руху, на ділянці дороги, що навпроти будинку № 46, водій ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 1.10 (в частині визначення понять «дорожня обстановка», «перешкода для руху» та виконання їх вимог), з моменту виникнення перешкоди для його руху, а саме появи в полі зору пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча мав таку технічну можливість, а продовживши рух, змінив його напрямок ліворуч та частково виїхав на зустрічний бік дороги, де передньою правою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння й основи черепа і забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, саден в ділянці обличчя та забою м`яких тканин правих стопи і гомілки, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що 17 червня 2016 року, приблизно о 14 годині, керуючи технічно справним автомобілем «САЗ 3507», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вулиці Шевченка с. Кам`янки Підволочиського району в бік с. Хмелиська. Знаходячись на центральній дорозі, що у с. Кам`янки Підволочиського району Тернопільської області, замітив двох пішоходів, що рухались у зустрічному напрямку по його смузі руху та одного пішохода, що рухався в попутному йому напрямку по зустрічній смузі руху. Доїжджаючи до них, він мав намір виконати маневр об`їзду пішоходів, однак не може пригадати та пояснити за яких обставин керований ним автомобіль опинився однією частиною осі за межами зустрічною смуги руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_7 суду пояснив, що 17 червня 2016 року, приблизно о 15 год., перебуваючи у тверезому стані рухався у с. Кам`янки в напрямку м. Скалата, тримаючись крайнього боку у зустрічному напрямку руху транспортних засобів. Після чого відчув удар і пригадує, як вилазив із правої від водія частини автомобіля, після чого втратив свідомість. Із обвинуваченим примирився, претензій матеріального чи морального характеру немає та просить застосувати до нього найм1якшу міру покарання.
Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані під час досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні злочину, згідно обвинувального акту за ч.2 ст.286 КК України, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
З`ясувавши думку учасників судового розгляду про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, проаналізувавши вищевказані докази в їх повній сукупності, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення та вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, котрий відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів тяжких злочинів, наслідків, що наступили, особу обвинуваченого, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони.
Також, беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання з урахуванням фактичних обставин справи, думку потерпілого, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення передбаченої ч2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначення основного покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Разом із тим суд вважає, що заявлені позовні вимоги прокурора Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та в інтересах фінансового управління Тернопільської ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування витрат понесених закладами охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, підлягає до задоволення, виходячи із наступних міркувань :
Судом встановлено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 був госпіталізований до Підволочиської КЦРЛ, де перебував на стаціонарному лікуванні з 18 червня по 24 червня 2016 року.
У подальшому потерпілий ОСОБА_7 був переведений у хірургічне відділення Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня», де знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 24 червня 2016 року по 18 липня 2016 року.
Згідно ч.1,3 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
З відповідей Підволочиської комунальної центральної районної лікарні № 249 від 01 вересня 2016 року ОСОБА_8 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у відділі анестезіології та інтенсивної терапії з 17 червня 2016 року по 18 червня 2016 року та в неврологічному відділенні з 18 червня 2016 року по 24 червня 2016 року, всього 7 ліжкоднів. Вартість лікування становила 1895,46 грн. Крім того з довідки № 01-3/1866 Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» вбачається, що ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 24 червня 2016 року по 18 липня 2016 року всього 24 ліжкодні. Вартість лікування становила 6168 грн.
За вказаних обставин суд приходить до переконання, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 порушені права закладу охорони здоров`я, які підлягають до захисту шляхом задоволення позовів та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та фінансового управління Тернопільської обласної ради понесені закладами охорони здоров`я витрати на лікування потерпілих від злочину, зокрема в користь фінансового управління Підволочиської районної ради 1895,46 грн., та в користь фінансового управління Тернопільської обласної ради 6168 грн.
Крім того суд вважає, що із обвинуваченого слід стягнути в користь держави процесуальні витрати.
Цивільний позов зі сторони потерпілого ОСОБА_7 не заявлявся, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Речовим доказом автомобіль «САЗ 3507», р.н. НОМЕР_1 переданий на зберігання ТОВ «Агрофірма «Медобори» у матеріалах справи не визнаний.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.
Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, слід покласти обов`язок не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов заявлений прокурором Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради до відповідача ОСОБА_4 задоволити.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Цивільний позов заявлений прокурором Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради до відповідача ОСОБА_4 задоволити.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальні витрати а саме :
-судова інженерно-транспортна (транспортно-трасологічна) експертиза, висновок № 5-339/16 від 22.07.2016 880,4 грн.;
-судова інженерно-транспортна (автотехнічна) експертиза, висновок № 5-338/16 від 21.07.2016 550,25 грн..
-судова інженерно-транспортна (автотехнічна) експертиза, висновок № 5-135/17 від 28.03.2017 1100,5 грн..
Цивільний позов зі сторони потерпілого ОСОБА_7 не заявлявся, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Речовим доказом автомобіль «САЗ 3507», р.н. НОМЕР_1 переданий на зберігання ТОВ «Агрофірма «Медобори» у матеріалах справи не визнаний.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою протягом цього ж строку з моменту вручення копії судового рішення.
Головуючий суддя - підпис
Суддя Підволочиського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1