Провадження № 11-кп/792/79/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 676/3253/16-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_12 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 листопада 2016 року

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, судимого:

-17.03.1992 року Чемеровецьким районним судом за ч. 3 ст. 81 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 48-1 КК України з відстрочкою на 1 рік;

-19.03.1993 року Чемеровецьким районним судом за ч. 3 ст. 140 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 43 КК України, на 3 роки позбавлення волі;

-27.01.1997 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 140 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією ? частини його особистого майна;

-15.03.1999 року Чемеровецьким районним судом за ч. 3 ст. 140 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

-04.07.2003 року Чемеровецьким районним судом за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст. 70 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі;

-19.07.2007 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 рок 2 місяці позбавлення волі;

-27.12.2011 року Чемеровецьким районним судом за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, зміненого ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29.02.2012 року за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст. 70 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі;

-02.04.2012 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч.4 ст. 70, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, 22.05.2015 року звільнений ухвалою Рівненського районного суду умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 8 місяців і 16 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_13 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чемеровецьокого районного суду від 02.04.2012 року і остаточно призначено покарання у виді 8 (восьми) років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 визначено рахувати з 22.11.2016 року, зарахувавши в строк час тримання під вартою з 08.04.2016 року по 21.11.2016 року включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати в сумі 7491,40 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_13 13.03.2016 року близько 19 години 00 хвилин, маючи при собі заздалегідь приготовлений для вчинення нападу ніж, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, проник через відчинені двері до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_15 , де заховався в одній з кімнат.

В подальшому, коли потерпіла ОСОБА_15 підійшла до даної кімнати будинку, ОСОБА_13 вчинив напад на потерпілу, приставивши ножа до її шиї, погрожуючи таким чином застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, а також при цьому, висловлюючи погрозу позбавити її життя, висунув вимогу віддати йому наявні в потерпілої гроші. Вказані дії ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_15 сприйняла як реальну загрозу її життю.

Після чого, ОСОБА_13 тримав ОСОБА_15 за руку, водив її по кімнатах будинку, запитуючи де гроші. В ході цього обвинувачений, з метою спонукання ОСОБА_15 негайно видати йому грошові кошти, кулаком руки наніс потерпілій два удари в праву скроневу ділянку голови, чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синяка в правій скроневій ділянці з розповсюдженням на праву щоку.

В подальшому ОСОБА_13 , продовжуючи утримувати ОСОБА_15 за руку, відшукав в одній з кімнат будинку мобільний телефон марки «Нокіа 1280» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 185 грн. 96 коп. та грошові кошти в сумі 130 грн. та заволодів ними, чим заподіяв ОСОБА_15 майнової шкоди на загальну суму 315 грн. 96 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_13 з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному у санкції даної статті.

Свої вимоги аргументують невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зазначають, що обвинувачений у будинок потерпілої зайшов вільно через відкритті двері з єдиною метою придбати «самогон», при цьому при собі ножа не мав, жодних тілесних ушкоджень потерплій не спричиняв, грошових коштів не викрадав, наміру заволодіння будь-яким майном також не мав, а мобільний телефон забрав у потерпілої через її намагання зателефонувати в поліцію.

Вважають показання потерпілої щодо обставин події недостовірними, так як остання через її похилий вік неправильно сприйняла обставини, які відбулися.

Наголошують, що свідок ОСОБА_16 очевидцем події не був, так як в момент його приходу в будинок потерпілої, ОСОБА_13 одразу залишив приміщення.

Звертають увагу на те, що огляд житла потерпілої та додатковий огляд місця події, в ході яких було вилучено речові докази, проводився без понятих, а тому дані докази, а також усі інші, які були отримані на підставі здобутих під час слідчих дій речових доказів (висновки експертиз), слід визнати недопустимими, як і протокол заяви про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки даний документ складено поза межами досудового розслідування.

Акцентують увагу апелянти і на показаннях свідка ОСОБА_16 , який в суді повідомив, що перед проведенням впізнання обвинуваченого йому надавались фотографії осіб для впізнання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_12 , на підтримку апеляційних скарг з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, який вважає, що законні підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні, провівши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами в частині допиту свідків, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, як в процесі судового так і апеляційних розглядів справи обвинувачений ОСОБА_13 фактично визнав та не заперечував обставин проникнення до домоволодіння потерпілої ОСОБА_15 поза її волею у березні 2016 року, вчинення відносно останньої активних фізичних дій, спосіб, характер та механізм заволодіння її майном, однак викладав свою версію подій.

Обставини незаконного проникнення до її домоволодіння саме ОСОБА_13 в березні 2016 року, застосування обвинуваченим фізичного насилля в тому числі ножа, заволодіння її коштами та майном в час та при обставинах, які зазначені у вироку, повністю ствердила допитана судом потерпіла ОСОБА_15 .

Показаннями свідка ОСОБА_16 , показання якого повністю узгоджуються з показаннями як потерпілої так і фактично обвинуваченого, який прямо вказав на ОСОБА_13 як на особу, яка в березні 2016 року у вечірню пору, поза волею потерпілої ОСОБА_15 знаходилася в домоволодінні останньої та утримувала її на підлозі. Ствердив, що будучи викритим у домоволодінні потерпілої, обвинувачений місце події залишив, при цьому пошкодив йому верхній одяг, вірогідно за допомого ножа, лезо якого згодом було виявлено в помешканні ОСОБА_15 і встановлено, що таке їй не належить.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_13 злочину об`єктивно стверджується даними висновку експерта № 154 від 14.03.2016 року з яких вбачається, що в потерпілої ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синяка в правій скроневій ділянці з розповсюдженням на праву щоку, які могли утворитися внаслідок удару тупим твердим предметом біля 12-24 до моменту огляду і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 89, т. 2).

Аналізуючи висновки судово-медичної експертизи в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в ОСОБА_15 тілесні ушкодження були спричинені саме обвинуваченим в процесі нападу. Оскільки про отримання таких прямо вказує потерпіла. Доказів, які б стверджували протилежне ні обвинуваченим, ні його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Із змісту протоколу огляду місця події з фото-ілюстраціями вбачається, що в квітні 2016 року, в матері обвинуваченого ОСОБА_17 був виявлений та вилучений мобільний телефон марки «Нокіа 1280», ІМЕІ НОМЕР_1 , тобто, ідентичний тому, який напередодні був відкрито викраденим ОСОБА_13 у потерпілої ОСОБА_15 (а.п. 92-96, т.2).

Змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання стверджується, що свідок ОСОБА_16 в присутності захисника та понятих, з застосуванням фотозйомки, що виключає вчинення на нього будь-якого тиску, прямо вказав на ОСОБА_13 , як на особу, яка у березні 2016 року скоїла напад на потерпілу ОСОБА_15 за місцем її проживання (а.п. 110-113, т.2).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту підтверджується, що свідок ОСОБА_16 , в деталях, вказав місце та спосіб нападу обвинуваченим на потерпілу за місцем її проживання (а.п. 115-122, т.2).

Кількість та вартість викраденого майна стверджується показаннями потерпілої ОСОБА_15 , яким колегія суддів надає перевагу, оскільки вони є послідовними, та даними висновку експерта № 426т від 15.04.2016 року, і стороною захисту не спростовані (а.п. 99-102, т.2).

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення кримінального правопорушення, спосіб проникнення до домоволодіння ОСОБА_15 , кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії ОСОБА_13 спрямовані на протиправне заволодіння майном потерпілої.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про необґрунтованість заведення кримінального провадження та засудження ОСОБА_13 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_13 та його захисника були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вищенаведені докази вчинення злочину ОСОБА_13 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілої та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_13 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування, свідка ОСОБА_16 та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_13 чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого та його захисника, щодо непричетності ОСОБА_13 до вчинення злочину. Оскільки вказані твердження повністю спростовуються вищенаведеними, дослідженими судом, допустимими, належними, достовірними та достатніми доказами, які повністю узгоджуються між собою та з яких вбачається, що саме ОСОБА_13 , незаконно проникши до домоволодіння потерпілої, застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи ножем, відкрито заволодів майном ОСОБА_15 .

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань потерпілої ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 , при тому, що вони фактично повністю узгоджуються з показаннями самого обвинувачено щодо фактичних обставин провадження.

У зв`язку з цим підстав вважати, що потерпіла ОСОБА_15 , свідок ОСОБА_16 , всі без виключення, оговорюють обвинуваченого, враховуючи, що до цього вони знайомі не були, у колегії суддів не має.

Більше того, вказані твердження потерпілої та свідка ОСОБА_16 повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_13 ґрунтується виключно на суперечливих показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_16 в процесі судового розгляду. Оскільки його вина у вчиненні злочину доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують показання потерпілої і свідка та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника.

Суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду. Показання обвинуваченого в процесі досудового розслідування не покладено в основу доведеності вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину, а ті розбіжності, на які посилаються апелянти, є не суттєвими та такими, що впливають на встановлення істини у провадженні, ґрунтуються на вільному тлумаченні показань потерпілої та свідка.

Ставлячи питання про скасування вироку, ні обвинувачений, ні його захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_13 , в тому числі в частині показань свідка ОСОБА_16 , органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Оголошена ОСОБА_13 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто, при його ухваленні, суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Разом з тим, вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 листопада 2016 року визнано належними та допустимими доказами, які покладені в основу доведеності вини ОСОБА_13 , дані протоколів огляду місця події від 13.03.2016 року та додаткового огляду місця події від 14.03.2016 року з додатками, а також висновки експертів, проведені з матеріалами та речами здобутими в процесі даних процесуальних дій (а.п. 13-29, 31-35, 37-41, 43-45, 49-56, 59-63, 66-71, т. 2).

В той же час, як вбачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено в процесі апеляційного розгляду та прокурором не спростовано, зазначені у вказаних протоколах процесуальних дій поняті ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , фактичну участь у вказаних слідчих діях не приймали, тобто, здобуття таких доказів було проведено з грубим порушенням вимог КПК України.

Оцінюючи названі докази місцевий суд не звернув уваги на вимоги ст. 223 КПК України.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Однак, не дивлячись на прямі вказівки закону, органи досудового розслідування при проведенні огляду місця події домоволодіння потерпілої ОСОБА_15 13.03.2016 року та додаткового огляду домоволодіння останньої 14.03.2016 року по АДРЕСА_2 обов`язкової участі двох понятих не забезпечили, а ті, що зазначені в протоколі процесуальної дії, вказаних обставин в процесі апеляційного розгляду не підтвердили.

Зокрема, як стверджується показаннями допитаних в процесі апеляційного розгляду, зазначених в протоколі огляду місця події 13.03.2016 року в якості понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , останні фактично участі у вказаній процесуальній дії не приймали, заперечили одночасне перебування в домоволодінні потерпілої по АДРЕСА_2 13 березня 2016 року. Ствердили, що були запрошені працівниками поліції по завершенню слідчих дій та скріпили на прохання останніх процесуальні документи своїми підписами.

З аналогічних підстав не можна визнати здобутими з дотриманням вимог закону, як докази вини обвинуваченого у вчиненні злочину, дані додаткового огляду місця події від 14.03.2016 року з додатками. Оскільки, будучи допитана судом свідок ОСОБА_20 , яка визначена в якості понятої в названому процесуальному документі, категорично заперечила свою участь в даній слідчій дії, як і участь іншої понятої ОСОБА_21 . Ствердивши виключно скріплення власноручним підписом на прохання працівників поліції процесуальних документів та запаковану у їх відсутності, вилучену за твердженням органів досудового розслідування на місці події, ручку від ножа.

Таким чином, проведення огляду місця події домоволодіння потерпілої ОСОБА_15 13.03.2016 року та додаткового огляду домоволодіння останньої 14.03.2016 року по АДРЕСА_2 , вилучення в процесі вказаних слідчих дій речових доказів без участі понятих, призначення та проведення по здобутих в процесі цих слідчих дій експертних досліджень, на переконання колегії суддів, є прямим порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою визнання таких доказів, як протокол огляду місця події від 13.03.2016 року з додатками, протокол додаткового огляду місця події від 14.03.2016 року з додатками, а також висновки експертів проведені з матеріалами та речами здобутими в процесі даних процесуальних дій, недопустимими доказами (а.п. 13-29, 31-35, 37-41, 43-45, 49-56, 59-63, 66-71, т. 2).

На переконання колегії суддів, підлягають визнанню недопустимим доказами, як «плоди отруєного дерева» і висновки експертів за №№ 276-Д від 12.04.2016 року, 394-Д від 15.04.2016 року, 277-Д від 13.04.2016 року, 244/245 від 20.05.2016 року, 246 від 23.05.2016 року та № 211 від 13.05.2016 року, оскільки зразки, які були предметом експертних досліджень, отримані в процесі проведення оглядів місця події домоволодіння потерпілої ОСОБА_15 13.03.2016 року та 14.03.2016 року, які проведені з грубим порушенням вимог закону, що стало підставою для визнання вказаних слідчих дій недопустимими доказами.

В той же час, визнання протоколу огляду місця події від 13.03.2016 року, протоколу додаткового огляду місця події від 14.03.2016 року з додатками, а також висновків експертів проведених з матеріалами та речами здобутими в процесі даних процесуальних дій недопустимими доказами, жодним чином не впливає на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання і не перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не тягне за собою безумовне скасування вироку, оскільки в матеріалах провадження наявні інші, належні, об`єктивні та допустимі, вищенаведені, беззаперечні докази вини ОСОБА_13 у розбійному нападі, поєднаному із проникненням у житло потерпілої, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя ОСОБА_15 .

При цьому, внаслідок того, що ряд висновків експертів визнані недопустимими доказами та не покладені в основу доведеності вини обвинуваченого, стягнуті з обвинуваченого процесуальні витрати підлягають зменшенню і їх слід віднести на рахунок держави.

З огляду на те, що ОСОБА_13 в процесі нападу на потерпілу використовував ніж, який приставляв до шиї ОСОБА_15 та висловлював погрози застосування ножа, з метою позбавлення її життя у випадку не виконання його вимог щодо передачі майна, в процесі нападу спричинив їй тілесні ушкодження, беручи до уваги обстановку та вік потерпілої, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_13 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, спосіб та механізм його вчинення.

Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні злочину ОСОБА_13 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у справі не встановлено. Достатніх заходів для досягнення порозуміння з потерпілою не вживав.

Тому застосування до нього ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є особливо тяжким, його особу, який раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, незадовго після відбування реального покарання вчинив новий, умисний злочин, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, спосіб та механізм вчинення злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального розміру, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року щодо ОСОБА_13 змінити.

Визнати докази:

- протокол огляду місця події від 13.03.2016 року з додатками;

- висновок експерта № 276-Д від 12.04.2016 року;

- висновок експерта № 394-Д від 15.04.2016 року;

- висновок експерта № 277-Д від 13.04.2016 року;

- висновок експерта № 244/245 від 20.05.2016 року;

- висновок експерта № 246 від 23.05.2016 року;

- протокол додаткового огляду місця події від 14.03.2016 року з додатками;

- висновок експерта № 211 від 13.05.2016 року, недопустимими та виключити посилання на них з мотивувальної частини вироку суду, як на докази вини обвинуваченого.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_13 на користь держави процесуальних витрат до 263 грн. 88 коп. (висновок експерта № 426т від 15.04.2016 року), решту процесуальних витрат в сумі 7 227 грн. 52 коп. віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_13 у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період з 22 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .