Провадження №11-кп/772/1405/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку с. Вовчок, Немирівського району, Вінницької області,
громадянку України, українку,
зареєстровану за адресою:
АДРЕСА_1 та
проживаючою за адресою:
АДРЕСА_1 ,
має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , 2010 р.н.,
ОСОБА_10 , 2012 р.н,

засуджено за ч. 2 ст. 302 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. У відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано засуджену ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирішено долю речових доказів.
- пачка презервативів «Гороскоп люви», які були поміщені до камери зберігання речових доказів ВВП - знищити після набрання вироком законної сили;
- мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» imei1: НОМЕР_1 ; imei НОМЕР_2 та грошові кошти в сумі 500 гривень - залишити власнику ОСОБА_7
встановив:
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 в травні 2016 року, будучи впевненою в безкарності своїх дій, діючи умисно, з метою власної наживи, нехтуючи загально прийнятними правилами поведінки та моральними засадами суспільства в частині встановлення зв`язків між людьми для задоволення їх статевих потреб, під приводом проживання, спеціально орендувала кімнату АДРЕСА_2 , де приготувала та утримувала місце розпусти - кімнату у вказаному будинку, що виразилось у надані сексуальних послуг та сексуальних девіацій за грошову винагороду особам, з якими ОСОБА_7 знайомилась за допомогою розміщених нею в соціальних мережах, оголошень, в яких вказувала, що надає інтимні послуги за винагороду.
Так, 18.05.2016 року близько 15.00 годині ОСОБА_7 в приміщені орендованої кімнати АДРЕСА_2 , надала інтимні послуги за грошову винагороду в сумі 400 гривень ОСОБА_11 . Крім цього, 18.05.2016 року о 16.00 годині в приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , надала інтимні послуги, за грошову винагороду в сумі 200 гривень ОСОБА_12

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Вінницького міського суду від 15.09.2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст.302 КК України у виді 2-х років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, відповідно п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання та роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вимоги мотивовані тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України застосував до обвинуваченої обмеження волі, хоча на утриманні останньої є неповнолітні діти.
В судовому засіданні прокурор просив у резолютивній частині вироку покладені обовязки, передбачені ст. 76 КК України, викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме: на підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобовязати ОСОБА_7 періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_7 положень п.2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року) щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити, обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй злочину за зазначених у вироку обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст.302 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та застосував відносно останньої ст.75 КК України.
Як передбачено п. 4 ч. 1ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 р.н. та 2014 р.н., а тому колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч.3 ст.61 КК України обрав обвинуваченій покарання у виді обмеження волі без врахування того, що такий вид покарання у даному випадку не застосовується, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність на думку апеляційного суду є вірними.
Крім того, Законом України від 07.09.2016 року №1492-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року, ст. 76 КК України викладено в новій редакції та обовязки, які були передбачені, п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року), викладено в п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обовязки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім цього, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд, з поміж іншого, може додатково покласти на обвинуваченого і обовязок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) та ст. 163 КВК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців командирами військових частин.
Як вбачається із вироку, відповідно до вимог п.2,3,4 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок на протязі іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції у Вінницькій області про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, проте станом на день ухвалення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 року, контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, згідно з Законом, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально-виконавчою інспекцією.
Вказане Вінницьким міським судом Вінницької області неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є відповідно до вимог ст. 413 КПК України підставою для скасування судового рішення.
Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд
з а су д и в :
апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.302 КК України у виді
2-х (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
В резолютивній частині вироку покладені обовязки, передбачені ст. 76 КК України, викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме: на підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов"язати ОСОБА_7 періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_7 положення п.2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року) щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3