Справа № 481/1291/16-к
Провадж.№ 1-кп/481/113/2016
В И Р О К
іменем України

20.12.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000719 від 06 листопада 2016 року

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, Українця, одруженого, з повною загальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.06.2005 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки;

- 26.10.2005 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України до З років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки;

- 22.11.2006 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі;

- 28.07.2009 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі;

- 22.01.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 03.06.2013 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 13.08.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2, ч. З ст. 185 КК України до 5 років 1 місяць позбавленні волі;

- 19.09.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 186, ст..70, ст..71 КК України до 5 років 6 місяць позбавленні волі; 15.02.2016 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області невідбуту частину покарання позбавлення волі строком 2 роки 7 місяців 13 днів замінено на обмеження волі; ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 20.04.2016 року зараховано в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення та час слідування під вартою до місця відбування покарання у виді обмеження волі;

по даному кримінальному провадженню обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення місця обмеження волі, відбуваючи при цьому покарання у виді обмеження волі, за наступних обставин:

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.09.2013 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 186, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяць позбавленні волі. 15.02.2016 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області невідбуту частину покарання позбавлення волі строком 2 роки 7 місяців 13 днів замінено на обмеження волі.

29.03.2016 року обвинувачений ОСОБА_3 прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до Новобузького виправного центру №103 УДПтС України в Миколаївській області, де того ж дня був письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання в установі та попереджений про кримінальну відповідальність у разі самовільного залишення меж Новобузького ВЦ №103 УДПтС України в області.

Відповідно до Рознарядки на виведення засуджених на роботу по Новобузькому ВЦ №103 УДПтС України в області від 28.10.2016, 06.11.2016 року ОСОБА_3 призначений днювальним у будинку побачень установи.

Перебуваючи днювальним у будинку побачень, ОСОБА_3 , 06.11.2016 у період часу з 11.00 год. до 12.00 год. у супереч встановленого порядку відбування покарання у Новобузькому ВЦ №103 УДПтС України в області, самовільно залишив межі установи без дозволу керівництва установи, маючи злочинний намір на ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю. Пояснив, що дійсно з 29.03.2016 року він відбуває покарання у виді обмеження волі у Новобузькому Виправному центрі 103. Оскільки його мама в даний період часу хворіє, то йому дозволяли короткочасний виїзд за місцем її проживання в м. Миколаїв. Обвинувачений ОСОБА_3 повторно просив короткочасний виїзд до місця проживання матері, однак окрім обіцянок, самого дозволу так і не отримав. Тому, 06.11.2016 року, після 13:00 години, він самовільно залишив місце відбування покарання і направився до м. Миколаєва. Однак він мав на меті повернутися до Новобузького ВЦ-103 того ж дня до 17:00 год, сподіваючись, що його відсутність ніхто не помітить. Обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, просив призначити мінімально можливе покарання.

Судом встановлено, що показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та часткового дослідження письмових доказів.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено наступне:

-29.03.2016 року обвинувачений ОСОБА_3 під підпис був ознайомлений із умовами та порядком відбування покарання у Новобузькому ВЦ-103, що підтверджується копією розписки ( а.к.п.31-33);

-із Рознарядки на виведення засуджених на роботу з 30.10.2016 року по 06.11.2016 року встановлено, що ОСОБА_3 повинен виконувати обов`язки днювального будинку побачень (а.к.п.34-35);

-із Рапортів працівників Новобузького ВЦ- № 103 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та орієнтування встановлено, що ОСОБА_3 06.11.2016 року в період часу з 10:00 до 12:00 год буз дозволу залишив територію Новобузького ВЦ № 103 і розшукові дії на території с. Богомази та прилеглих лісосмугах позитивних результатів не дали ( а.к.п. 36-39);

-із Рапорта ОСОБА_8 та Постанови про поміщення засудженого в ДІЗО від 07.11.2016 року встановлено, що ОСОБА_3 було 07.11.2016 року о 16:00 год доставлено до Новобузького ВЦ № 103 ( а.к.п.40-41).

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження.

За таких обставин суд дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.1 ст. 390 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, приймає до уваги те, що відповідно до ст.. 12 КК України він вчинив злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшує покарання є щиросердне розкаяння у вчиненому.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину.

Суд враховує характеризуючи дані ОСОБА_3 , а саме: він є особою неодноразово судимою, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває ( а.к.п.42-64).

Суд дiйшов висновку, що найбільш доцільним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження інших правопорушень з його боку, є призначення покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 390 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин у період відбування покарання, призначеного йому за вироком Корабельного районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 року за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України у виді 05 років 06 місяців позбавлення волі, згідно ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15.02.2016 року замінено не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі строком на 02 роки 07 місяців 13 днів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного йому покарання за даним вироком, частково приєднує покарання невідбуте за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Крім того, з урахуванням факту вчинення обвинуваченим злочину під час відбуття покарання у вигляді обмеження волі, з метою запобігання ризикам ухилення обвинуваченого від подальшого відбування покарання та недопущенню вчинення ним нового злочину, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлено.

Під час вчинення злочину за ч.1 ст.390 КК України обвинувачений ОСОБА_3 був осудний у розумінні до ст. 19 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 06 ( шести) мсяців позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України із застосуванням ст. 72 КК України частково приєднати до призначеного цим вироком покарання невідбуту частину покарання за вироком Корабельного районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 року, визначивши ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 02 (два) роки 02 (два) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 07.11.2016 року тобто, з моменту фактичного затримання, зарахувавши попереднє ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою засудженому ОСОБА_3 - залишити без змін до набрання законної сили вироку суду.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя: