УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві,
Мотивуючи скаргу тим, що на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва 26.05.2015 року слідчими Головного слідчого управління МВС України був проведений обшук в належній ОСОБА_5 на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом обшуку від 26.05.2015 року в ході якого вилучені зазначені в скарзі речі та документи.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку,щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном, а тому заявник вважає, що воно має бути повернуто особі, в якої було вилучене.
З положень ч. 1 ст. 234 КПК України випливає, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді (ч. 2 ст. 234 КПК України).
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Оскільки в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку зазначено на необхідність відшукання та вилучення документів, що можуть свідчити про рух коштів по рахунках ОСОБА_8 , документів фінансово-господарської діяльності підконтрольних ОСОБА_8 суб`єктів господарювання, а тому речі та документи вилучені у ОСОБА_5 не є тимчасово вилученим майном в розумінні положень ч. 7 ст. 236 КПК України.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Таким чином, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що вилучення майна суперечить вимогам КПК України, крім того слідчим надано достатньо доказів про вчинення кримінального правопорушення.
Більш того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Згідно із ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Як було встановлено в судовому засіданні заявник не зверталась до слідчого із відповідним клопотанням. А відтак, вимоги про зобов`язання слідчого вчинити певні дії не відповідають кримінально-процесуальному законодавству.
Враховуючи викладене, а також те, що вилучене майно не є тимчасово вилученим майном, в розумінні положень ч. 7 ст. 236 КПК України, скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 167-173, 309, 303, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою для безумовного виконанню на всій території України.

Слідчий суддя: