Дата документу Справа № 331/690/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/941/17
Єдиний унікальний № 331/690/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004407 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого ТОВ "Буд-асистент" на посаді менеджера з продаж, неодруженого, інваліда 3 групи, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

1) 21.07.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, вважає, що вирок Жовтневого районного суду М.Запоріжжя від 15.03.2017 відносно ОСОБА_6 є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання. Так, згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не відповідає вимогам ст. 75 КК України, з причин того, що суд першої інстанції при постановлені вироку не в повній мірі врахував ступень тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення та особу останнього.

Так, при призначенні фактично мінімального покарання ОСОБА_6 за злочин, який відноситься до категорії тяжких судом першої інстанції не враховано той факт, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2016 ОСОБА_6 засуджений за аналогічний корисливий злочин, тобто за злочин передбачений ч. 1 ст.185 КК України, до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, проте призначення найм`якішого покарання, не стали достатніми для виправлення ОСОБА_6 та не попередили вчинення нового вже тяжкого злочину через п`ять місяців. Крім того, на теперішній час ОСОБА_6 у відповідності до ст. 89 КК України є раніше судимий.

Також, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 на момент вчинення злочину не працював та будь-яким суспільно корисним трудом не займався, в ході судового розгляду зазначив, що вчинив крадіжку з метою отримання грошей для святкування Нового року. Окрім того, матеріальна шкода спричинена потерпілому злочином, відшкодована не внаслідок активних дій ОСОБА_10 , а тільки завдяки тому, що одразу після скоєння злочину останній був затриманий співробітниками поліції та не встиг розпорядитися майном, яке таємно викрав з приміщення.

Також із обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 не міг не визнавати вину, оскільки така позиція, враховуючи його затримання через незначний проміжок часу після вчинення з викраденим майном, лише б погіршили його становище та дали б суду підстави для вирішення питання про призначення більш суворого покарання.

Крім того, в мотивувальній частині вироку зазначено, що судом враховане те, що ОСОБА_6 після вчинення злочину місця проживання не змінював. Проте останній і не міг змінювати своє місце мешкання так, як одразу після вчинення злочину був затриманий, в порядку передбаченим статтею 208 КПК України та в подальшому йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було змінено 16.02.2017 на домашній арешт.

Сукупність наведених обставин свідчить, що вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2017 у частині застосування статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням, підлягає скасуванню через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання.

Просить вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2017

відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст.185 КК України - скасувати

в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням

закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного

покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати

винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185

КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. В

іншій частині вирок залишити без змін.

В запереченнях захисник просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду, без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок суду залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Зараховано ОСОБА_6 до призначеного судом покарання термін перебування його під вартою на підставі ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день позбавлення волі дорівнює двом дням перебування під вартою з 23 грудня 2016 року до 16 лютого 2017 року включно.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покласти на відповідну службу з питань пробації за місцем проживання засудженого. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком суду чинності. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Згідно з вироком, 23 грудня 2016 року, приблизно о 04.30 годині, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, судимість за який не знята та непогашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля вікна магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше заготовлених інструментів, шляхом демонтування захисного металевого ролету та віджиму металопластикового вікна, проник до приміщення магазину, звідки, діючи повторно та таємно, викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме: системний блок inter Core i3 2/4 ghz/озу ddr 34 gb/asus8p67/hdd, вартістю 4675, 08 грн.; монітор LG 19 d-sub (vga), вартістю 1460 грн., а всього майна на загальну суму 6135, 08 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму, після чого із викраденим майном із місця вчинення злочину зник.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурором.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано що останній щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував шкоду, яка в 1, 5 раза перевищує вартість повернутого майна, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, а тому районний суд визнав можливим не призначати йому реальне позбавлення волі і правильно застосував до нього ст. 75 КК України.

Доводи прокурора про те, що суд не врахував те, що ОСОБА_6 раніше був судимий за аналогічний корисливий злочин, та це не попередило вчинення ним нового вже тяжкого злочину через п`ять місяців, є безпідставними, оскільки ці обставини були враховані районним судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі (а.п. 90), з чим, зокрема погодився в апеляційній скарзі і прокурор (а.п. 96).
Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи, потерпілий не наполягав на суворому покаранні, під час апеляційного розгляду обвинувачений заявив про те, що він зробив для себе правильні висновки після вчинення ним цього злочину, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення однорічного іспитового строку та встановлення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є законним.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: