Справа № 645/1437/16-к
Провадження №1-кп/645/91/17
У Х В А Л А
Іменем України

06 липня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 за ч.ч. 1, 3 ст. 185, ч.ч.1, 2 ст. 289 КК України,

встановив:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 разом з іншими прокурорами заявив про необхідність продовження на 60 діб запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зважаючи на чисельність інкримінованих їм злочинів та даних про особу кожного з обвинувачених.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просили суд змінити тримання під вартою на домашній арешт, вказуючи на зменшення ризиків, на які посилався прокурор, тривалість перебування обвинувачених під вартою, часткове відшкодування завданої шкоди.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши думку інших учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до цього спливу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що обраний

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки суду не надано безспірних даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу в період досудового слідства, та для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, даним про особу кожного обвинуваченого, виключає можливість ухилення обвинувачених від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які не допитані, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, а відтак існує реальна необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою на 60 діб та неможливості обрання відносно них іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-199 КПК України, суд
П о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 2 вересня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: