Справа № 191/1645/17
Провадження № 1-кп/191/264/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні №000165 від 24.01.2017 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працює,неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 17.12.2009 року Синельниківським міськрайонним судом за ч. 1 ст.185, ч.2 ст.190, ст.304, 70, 76 Кк України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим терміном З роки;

- 18.11.2010 року Синельниківським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.І ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано строк 1 місяць за вироком Синельниківського міськрайонного суду від 17.12.2009 року, до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 26.07.2013 року з Криворізької ВК Дніпропетровської області (№80) на підставі ухвали Дзержинського районного суду від 19.07.2013 року умовно-достроково, не відбутий строк - 1 рік 7 місяців 22 дні;

- 16.12.2016 року Синельниківським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України звільнити від відбуття покарання з іспитовим терміном 1 рік.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2,3 ст.185 КК України ,

За участю прокурора- ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим 16.12.2016 року Синельниківським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, в силу ст. 89 КК України судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив корисливий злочин.

Так, 17.01.2017 року приблизно о 05.00 годин ОСОБА_3 з метою викрадення майна пішов до раніше знайомого йому гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , якому він допомагав по господарству.

Після чого, в цей же день (17.01.2017 року) приблизно о 05.30 годин, прийшовши за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись у відсутності свідків-очевидців та в тому, що його дії носять таємний характер та за ними ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, переліз через паркан огорожі, тим самим проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Потім, ОСОБА_3 перебуваючи за вищезазначеною адресою, з метою реалізації раніше виниклого злочинного умислу, спрямованого на таємне, повторне викрадення чужого майна, підійшов до сараю, шляхом вільного доступу через незачинені двері проник в нього, звідки таємно, повторно, умисно з корисних мотивів на свою користь викрав майно потерпілого ОСОБА_5 , а саме: силовий кабель до зварювального апарату КГ 1*50 довжиною 20 метрів, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №59/01 від 07.02.2017 становить 343 грн. 16 коп.; силовий кабель до зварювального апарату КГ 1*25 довжиною 20 метрів, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №59/01 від 07.02.2017р. становить 174 грн. 00 коп.; дві ніхромові опори, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 517 грн. 16 коп. Шкода потерпілому не відшкодована.

З викраденим майном ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення.

Крім цього, 18.02.2017 року у вечірній час доби (більш точний час встановити під час судового розгляду не надалося можливим) ОСОБА_3 прийшов в гості до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 та з дозволу ОСОБА_7 залишився ночувати.

Наступного дня , 19.02.2017 року, приблизно о 06.00 годин, знаходячись в приміщенні будинку за вказаною адресою, скориставшись тим, що в кімнаті нікого не було ОСОБА_3 , побачивши, що в дитячій колисці лежить без нагляду мобільний телефон марки «Nokia С-2» в корпусі чорно-сріблястого кольору, маючи раптово виниклий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих спонукань на свою користь, таємно, повторно викрав вищезазначений мобільний телефон марки «Nokia С-2», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №49/03 від 24.03.2017 року становить 458 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_7 . Після цього з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 458 грн. 00 коп. Щкода відшкодована шляхом повернення викраденого.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, та пояснив суду фактичні обставини справи, щодо вчинених ним протиправних діянь, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальних актах. Також пояснив, що викраденим майном він розпорядився на власний розсуд і продав його. Щиро розкаюється у вчинених кримінальних правопорушеннях, просив його строго не карати, дати можливість виправитися, відшкодувати шкоду потерпілим.

Оскільки сторонами кримінального провадження не оспорювались фактичні обставини справи, а судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, при цьому у суду відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, тому вислухавши думку сторін кримінального провадження, та роз`яснивши обвинуваченому положення ст.349 КПК України, в порядку частини 3 статті 349 КПК України, дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд приходить до висновку, що умисними злочинними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені :

- ч.2 ст. 185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно;

- ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення.
До обставини, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, одно з яких, згідно з ст. 12 КК України , відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває; на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання задовільно; ніде не працює, вчинив кримінальні правопорушення під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, обставини справи, які пом`якшують покарання, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному, шкода потерпілим відшкодована частково шляхом повернення майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених статтями обвинувачення з застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (зі змінами в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, набрав чинності 24.12.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було зараховано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.У строк попереднього ув`язнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Законом України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення » було скасовано правило перерахунку відбування покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно з ч.2 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційна публікація вказаного закону відбулась 21 червня 2017 року.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий 21.03.2017 року, що підтверджується протоколом затримання, та й по даний час перебуває під вартою.

З урахуванням викладених обставин та їх правового обґрунтування суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року з моменту затримання, тобто з 21 березня 2017 року до 21 червня 2017 року включно.

Речовий доказ: телефон марки «Nokia С-2» в корпусі чорно-сріблястого кольору, який був вилучений 21.03.2017 року у ОСОБА_3 ( а.с.85,90,91 т.2)- залишити у потерпілої ОСОБА_7 .

Цивільні позови до початку судового розгляду не заявлялись.

Відповідно до положень ч.ч.3,5, п.7) ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України 1( один) рік позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України - 3 ( три) роки позбавлення волі;

Відповідно до частини 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 3 ( трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду від 16.12.2016 року і остаточно призначити покарання у вигляді 4( чотирьох) років позбавлення волі з поміщенням обвинуваченого до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, а саме з 21 березня 2017 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.03.2017 року до 21.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: телефон марки «Nokia С-2» в корпусі чорно-сріблястого кольору, який був вилучений 21.03.2017 року у ОСОБА_3 ( а.с.85,90,91 т.2)- залишити у потерпілої ОСОБА_7 .

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому, прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1