Єдиний унікальний № 500/3838/16-к
Провадження № 1-кп/500/49/17
УХВАЛА

про зміну запобіжного заходу

05 травня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисники: ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
провівши в м. Ізмаїлі Одеської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002898, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вищезазначених злочинів.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на шістдесят днів, посилаючись на те, що на даний час не відпали ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у судове засідання не з`явилися, їх участь при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ч. 1 ст. 193 КПК України, якою суд керується на підставі ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 199 КПК України, не передбачена.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлені клопотання, дійшов до такого.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 р. з метою запобігти спробам переховатися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка та вчинити інше кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому КПК порядку та спливає 07 травня 2017 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Однак прокурором подане клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 05 травня 2017 року, тобто лише за два дні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Також, копія клопотання прокурора не була вручена обвинуваченому.

Частинами 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, передбачено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Європейського суду з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Досліджені обставини провадження дають підстави для висновку, що на даний час не зникли ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , а саме: є підстави вважати, що він може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_5 , маючи чотири незняті та непогашені судимості за вчинення умисних злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжкого проти власності, обвинувачується у вчиненні декількох умисних злочинів, в тому числі тяжких та проти власності, крім того він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, 30.06.2016 р., 12.07.2016 р. та 27.07.2016 р., тобто після того, як 17 травня 2016 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та після того, як 30 травня 2016 року відносно нього був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Також є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) зазначив, що зі спливом певного часу обґрунтована підозра у вчиненні злочину перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, а утримання під вартою протягом тривалого часу не відповідає принципові захисту від свавілля, встановленому п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а сама тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою. У випадку, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства та суду можна запобігти за допомогою застави чи іншого запобіжного заходу, обвинуваченого має бути звільнено з-під варти.

У зв`язку з викладеним, враховуючи норми національного та міжнародного права, беручи до уваги тривалий час перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою у цьому кримінальному провадженні без остаточного рішення, суд дійшов висновку про недоцільність подальшого його тримання під вартою та про можливість запобігання існуючим ризикам за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим відносно нього слід змінити запобіжний захід на інший, більш м`який.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відносно ОСОБА_5 достатнім та необхідним для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання ризикам, встановленим під час судового розгляду, буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, на даний час не може запобігти доведеним під час розгляду вищезазначеним ризикам. Суд вважає за необхідне встановити обмеження обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло в нічний час.

Керуючись ст. ст. 176 178, 181, 183, 199, 201, 202, 331, 370 372 КПК України, суд

постановив:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 , обвинувачуваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 години до 07:00 години ранку наступної доби строком на два місяці.

ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду.

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, та утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому, а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПС України в Одеській області (№ 22) та до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя