Яготинський районний суд Київської області
Справа № 365/953/13-к
Провадження 1-кп/382/3/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин кримінальне провадження, яке надійшло від прокуратури Яготинського району Київської області, про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Право Жовтня Згурівського району Київської області, із загальною середньою технічною освітою, студента заочного відділення 5 курсу Національного транспортного університету, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 12 серпня 2013 року близько 12 години 20 хвилин, він, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батьку ОСОБА_9 , рухаючись по вулиці Жовтнева в напрямку с. Красне, поблизу будинку № 83, що на території селища Згурівка Київської області, на сухій проїзній частині, перевищив допустиму швидкість до 102…106 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, при виявленні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, маючи в даній дорожній обстановці технічну можливість попередити зіткнення, допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля із велосипедом марки «Аист» під керуванням ОСОБА_10 , який, рухаючись по смузі зустрічного руху, перетинав проїзну частину дороги зліва на право, відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Згідно висновку експерта, смерть ОСОБА_10 настала від сумісної тупої травми голови, тулуба та кінцівок з переломами кісток скелету, пошкодженням внутрішніх органів, внутрішньою та зовнішньою кровотечами, яка ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Виявлені ушкодження у своїй сукупності, в даному випадку, призвели до настання смерті потерпілого. Усі виявлені ушкодження виникли незадовго до настання смерті, від дії з великою силою тупих твердих предметів або при ударі об них і могли утворитись при ударі автомобілем, що рухався, з наступним падінням потерпілого та ударом об дорожнє покриття. Виявлені ушкодження у своїй сукупності стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя під час утворення. Згідно висновку експерта № 688А від 23 вересня 2013 року, несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма, рульового керування, елементів підвіски автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед ДТП, не виявлено. Висновком експерта № 636 від 30.09.2013 встановлено наступне. В момент первинного контакту повздовжні вісі автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та велосипеда «Аист» були розташовані під кутом 70+/-5 градусів. Зіткнення відбулося на смузі руху по напрямку до с. Красне. В заданій дорожній ситуації слід гальмування залишений автомобілем марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на місці пригоди відповідає швидкості 102….105 км/год. В даній дорожній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3. та 12.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху, мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом, шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, де вказано, що «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год» та « у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу», перебувають в причинному зв"язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_8 пред"явлено обвинувачення у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення суд вважає недоведеним з наступних підстав.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та дав показання, що цього дня, він рухаючись за кермом автомобіля «ВАЗ 2107" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батьку ОСОБА_9 по вул. Жовтнева в смт. Згурівка в напрямку с. Красне зі швидкістю близько 80 км/год. День був ясним, асфальтне покриття сухим. На передньому сидінні автомобіля знаходився пасажир ОСОБА_11 . По зустрічній смузі руху ближче до узбіччя з невеликою швидкістю рухався мопед, якого обганяв велосипедист. Останній раптово, за долі секунд виїхав на його смугу руху, перетинаючи її перед його автомобілем. Він одразу почав гальмувати, але на початку гальмування сталось зіткнення, якого уникнути він не міг.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що доводи обвинуваченого заслуговують на увагу, а його вина є недоведеною.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, що вона є матір`ю загиблого у ДТП, який 12 серпня 2013 року їхав на велосипеді по вул. Жовтнева в напрямку с. Лизогубава Слобода до баби та віз з собою сливи. За яких обставин сталось ДТП їй невідомо. Після ДТП їй частково відшкодована шкода. Просила задовольнити її позов, проте не обирати обвинуваченому міру покарання пов`язану із позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання аналогічні показанням потерпілої ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав показання, що під час слідчого експерименту, проведеного декілька років тому, він був понятим. Під час вимірювань пасажир автомобіля та статист показували темп та траєкторію руху велосипедиста. В момент, коли на велосипеді знаходився статист, пасажир та обвинувачений знаходились біля автомобіля. Результати вимірів та прибор за допомогою якого вони проводились йому ніхто не показував.

З показань експерта ОСОБА_13 , даних у судовому засіданні, який проводив судову експертизу за видом експертної спеціальності «Дослідження обставин дорожньо- транспортної пригоди» № 836А від 04.11.2013 року (а.с.127 т.1) вбачається, що він проводив дослідження, в тому числі розрахунок швидкості руху автомобіля без урахування руху автомобіля під час його гальмування по різних за зчіпними властивостями ділянках дороги, а також без застосування методики з урахуванням переміщення центру ваги автомобіля…

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 дав показання, що він приймав участь у слідчому експерименті від 10 жовтня 2013 року, а також проводив автотехнічну експертизу, висновок № 636 від 30 вересня 2013 року. Ним було встановлено, що поздовжні вісі транспортних засобів в момент первинного контакту були розташовані під кутом 70°±5°, (за часовою стрілкою цей кут становить 110°±5°), та саме з таких величин кута вимірювалась траєкторія руху велосипедиста на слідчому експерименті. При цьому ним співставлялись деформовані дедалі обох транспортних засобів, шляхом суміщення пошкоджених автомобіля та велосипеда. Точне місце зіткнення встановити неможливо із-за недостатньої слідової інформації. Ніяких слідів від велосипеда, слідів шин, подряпин на асфальтовому покритті немає, а тому вірогідно, що мав місце «заброс» велосипеда на капот автомобіля. Довжина траєкторії руху велосипедиста та час його руху може змінитись в залежності від величини кута між поздовжніми вісями транспортних засобів, (фото на а.с. 121). Під час слідчого експерименту траєкторію руху велосипедиста показував свідок ОСОБА_15 , а не статист. Він не підписував протокол, оскільки, можливо не був згідний з його результатами.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_16 дав показання, що під час проведення ним судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 6072/6073/14-52 від 10.07.2014 року (а.с. 68 т.2) ним була побудована масштабна схема ДТП. Аналіз схеми ДТП та фотознімків з місця ДТП свідчив про ознаки бокового ковзання коліс автомобіля. Швидкість руху автомобіля перед слідами гальмування була розрахована, виходячи з відстані переміщення його центру мас по ділянках з різними зчіпними властивостями. Моментом виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_8 необхідно вважати момент зміни напрямку руху зустрічного велосипедиста. Зміна величини кута в момент первинного контакту між повздовжніми осями автомобіля та велосипеда могла потягнути за собою зміну вихідних даних встановлених під час слідчого експерименту. Місце зіткнення за даними слідової інформації протоколу огляду місця ДТП, схеми до нього встановити неможливо. Водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування, невідповідність в діях водія вимогам ПДР не знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку із виникненням ДТП. Діями велосипедиста була створена аварійна обстановка для водія автомобіля.

Експерт ОСОБА_17 , за участю якого була проведена комісійна судова автотехнічна та транспортно- трасологічна експертиза, висновок № 10130/ 12030 від 28.11.2014 року (а.с.157 т.2) в судовому засіданні дав показання, що величина кута 150° між поздовжніми вісями між транспортними засобами вимірювалась шляхом вивчення матерілів справи, огляду велосипеда та фотознімків автомобіля, шляхом співставлення отриманих транспортними засобами пошкоджень, оскільки на момент проведення досліджень автомобіль був відремонтований. Кут розміром 70°±5° визначений невірно, так як площина вм`ятини металу на правому передньому крилі розташована під кутом 30° до лінії розташування примикання правого краю капота до крила. Місце зіткнення за недостатністю даних слідової інформації встановити неможливо. Сліди коліс є слідами гальмування цього автомобіля, а не слідами бокового юзу, оскільки сліди чорного кольору мають читки зовнішні контури, є прямолінійними, а на слідах видимі поздовжні смуги світлого кольору, тобто мало місце лише зміщення автомобіля праворуч. При зміні величини кута не виключається можливість зміни виміряних під час слідчого експерименту величин часу.

З показань експерта ОСОБА_18 , даних у судовому засіданні вбачається, що він проводив інженерно-технічну експертизу 29 грудня 2016 року, (висновок № 19/8-02/1593). На схемі до протоколу ОМП, фотознімках ( а.с. 72,73 т.1) видно, що сліди гальмування автомобіля спочатку розташовані приблизно паралельно, а потім переходять у сліди бокового юзу там, де закінчується сліди гальмування лівих коліс автомобіля довжиною 32,8 м. При цьому, сліди гальмування лівих коліс розташовані на асфальтовому покритті, а праві частково на асфальтовій частині та частково на грунтовому узбіччі. На схемі протоколу огляду місця події відстані, які подолав автомобіль по грунтовому покриттю не зазначені, а тому їх розмір він встановив віднявши від загальної відстані слідів гальмування відрізок довжиною 32.8 м., тобто сліди гальмування по асфальтобетонному покриттю. Розміри кутів величиною 110°±5°, а також 150° були використані для вимірів під час слідчого експерименту від 2 вересня 2016 року, а вихідні дані за даним експериментом були прийняті до уваги під час експертних досліджень. Завантаження велосипеда не могло вплинути на результати досліджень, оскільки швидкість руху велосипеда та його траєкторія були встановлені зі слів обвинуваченого, та свідка ОСОБА_15 . Крім цього, як завантажений велосипед так і незавантажений велосипед може рухатися з однаковою швидкістю.

Факт дорожньо- транспортної пригоди, що мала місце 12 серпня 2013 року близько 12 години 20 хвилин по вул Жовтнева на території селища Згурівка Київської області із зіткненням автомобіля марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та велосипедом марки «Аист» під керуванням ОСОБА_10 підтверджується протоколом огляду місця ДТП, схемою до нього, фототаблицями, (а.с. 60-83 т.1).

З протоколу огляду транспортного засобу від 12.08.2013 року (а.с.65-67 том 1) вбачається, що автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав пошкодження: деформовано передню частину даху, капот, бампер, розбито декоративну решітку, передній бампер, лобове скло. Модель шин, малюнок протектора, їх зношеність та пошкодження відповідають вимогам ПДР, без пошкоджень марки. Тиск повітря в шинах-20 амп., вантаж відсутній, стан рульового управління та стан гальмівних систем робочої та стояночної в справному стані, причіп відсутній, освітлювальні, сигнальні прилади, вітрове і бокове скло, дзеркала заднього огляду в справному стані. Габаритні вогні та склоочисники вимкнені, важелі ручного гальма та переключення передач в нейтральному положенні.

З протоколу огляду транспортного засобу від 12.08.2013 року (а.с.68-70 том 1) вбачається, що велосипед марки «Аист» має пошкодження: деформовані передня та задня вилки, переднє та заднє крило, вантаж відсутній, стан гальмівної системи встановити неможливо, в зв`язку з пошкодженням.

З висновку судово-медичної експертизи (а.с.92-95 том 1) вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала від сумісної тупої травми голови, тулуба та кінцівок з переломами кісток скелету, пошкодженням внутрішніх органів, внутрішньою та зовнішньою кровотечами та ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Усі виявлені ушкодження у своїй сукупності, в даному випадку, привели до настання смерті потерпілого. Ушкоджень, характерних для переїзду колесами автомобіля та волочіння тіла по дорозі, при дослідженні трупа не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа метиловий, етиловий, а також пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери не виявлені. Усі виявлені ушкодження виникли незадовго до настання смерті, від дії з великою силою тупих твердих предметів або при ударі об них і могли утворитися при ударі автомобілем, що рухався, з наступним падінням потерпілого та ударом об дорожнє покриття. Усі виявлені ушкодження у своїй сукупності стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час утворення.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції станом на 12.08. 2013 року (а.с.87 том 1) вбачається, що у ОСОБА_8 ознак сп`яніння не виявлено.

З висновку автотехнічної експертизи (а.с.98-100 том 1) вбачається, що рульове керування автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією , не виявлено. Елементи підвіски на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено.

За вихідними даними, встановленими під час слідчого експерименту від 2 вересня 2016 року, (протокол та відеозапис до нього а.с.132-136 т.4), наїзд на велосипедиста відбувся на проїзній частині вул.Жовтнева в селищі Згурівка, в смузі руху в бік с.Красне, перед початком слідів гальмування, напроти електроопори №52.При цьому ліві колеса автомобіля розташувались на відстані 0,9 м від переривчастої лінії горизонтальної розмітки, що поділяє зустрічні потоки транспортних засобів. Місце зіткнення (зі слів обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 ) відбулося на відстані 2,1 м. від переривчастої лінії горизонтальної дорожньої розмітки, що поділяє зустрічні потоки транспортних засобів. Велосипедист рухався по зустрічній, відносно автомобіля, смузі руху, випередивши мопед та змінив напрямок руху, перетинаючи смугу руху в бік с.Красне, при цьому з моменту зміни напрямку руху до моменту наїзду, з урахуванням кута між повздовжніми осями величиною 110°±5° подолав відстань довжиною 5 м. при темпі руху:t?=1,28 сек., t?=1,29 сек., t?=1,03 сек., t4=1,15 сек., а з урахуванням кута між повздовжніми осями величиною 150°, подолав відстань довжиною 4,6 м, при темпі руху: t?=1,02 сек., t?=1,02 сек., t?= 1,08 сек., t4=1,19 сек..Ширина правого узбіччя, по напрямку до с.Красне, напроти місця наїзду складає -2,5 метра.

За висновком інженерно- технічної експертизи № 19/8/02/1593 від 29 грудня 2016 року, проведеної на підставі вихідних даних слідчого експерименту від 2 вересня 2016 року, вбачається, що в заданій дорожній ситуації, сліди гальмування та сліди бокового юзу, залишені автомобілем «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_1 , відповідають швидкості руху перед початком гальмування не менше ніж 95,5…101,3 км/год. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВАЗ-2107» повинен був діяти відповідно до вимог в.12.4 та п.12.3 Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, при заданих вихідних даних, водій автомобіля "ВАЗ-2107» не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху, рухаючись як розрахованою, так і з допустимою в населеному пункті швидкістю руху. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, велосипедист повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, технічна можливість попередження велосипедистом зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107» полягала у виконанні ним вимог п.10.1 та п.10.4 ПДР України, тобто, при виконання вимог п.10.1 та п.10.4 ПДР велосипедист мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107», нащо у нього не було перешкод технічного характеру. В заданій дорожній ситуації, встановити «чи залишав велосипедист смугу руху автомобіля «ВАЗ- 2107» не надається можливим. В заданій дорожній ситуації, встановити «чи залишав велосипедист смугу руху автомобіля «ВАЗ -2107» не надається можливим.

Основним об`єктом доказування у кримінальній справі за ст. 286 КК України є наступні факти: 1. Особа яка притягується до кримінальної відповідальності порушила правила дорожнього руху. Ці порушення знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. 2. Спричинення в наслідок ДТП потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тяжких тілесних ушкоджень чи смерті які знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.
Таким чином, суд дійшов висновку, що порушення ПДР України водієм ОСОБА_8 не знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
В ході судового слідства судом було також досліджено і інші докази, зокрема висновки експертиз та інші докази, що містяться в матеріалах справи, які суд не може прийняти до уваги. Так, під час досудового розслідування 10 жовтня 2013 року був проведений слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , потерпілої та понятих (а.с.110-124 т.1). На слідчому експерименті в силу ст. 240 КПК України встановлюється та перевіряються покази учасників та очевидців добуті в ході проведення допиту. Згідно із ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент проведення слідчого експерименту не був допитаний свідок ОСОБА_11 .. Останній приймав участь у слідчому експерименті в якості статиста, хоча під час зіткнення свідок ОСОБА_11 знаходився на пасажирському сидінні автомобіля, звідки він і повинен був надавати оцінку правильності траєкторії руху та темпу руху велосипедиста. Дані обставини знаходять своє підтвердження в показаннях даного свідка, експерта ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , а також у фотознімках доданих до слідчого експерименту (а.с.118-124 т.1). З протоколу слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_8 приймав учать у слідчому експерименті, як водій. Перелік учасників, які залучаються до слідчого експерименту визначений ч.3 ст. 240 КПК України, та цими учасниками є підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Згідно із ч. 3 ст. 233 КПК України перед проведення слідчого експерименту особам, які беруть у ньому участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність встановлена законом. На момент проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 не було пред`явлено підозру, останній був допитаний фактично як свідок, проте будь які права йому не були роз`яснені, в тому числі право мати захисника, чим порушено конституційне право ОСОБА_8 , передбачене ст.59 Конституції. У протоколі зазначено, що йому згідно із ст.66 КПК України , ст.63 Конституції України роз`яснені права та обов`язки, проте, підпис у даній графі протоколу відсутній. У протоколі також відсутній підпис спеціаліста, експерта ОСОБА_14 , який з цього приводу був допитаний у судовому засіданні. Свідок ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду справи зазначали, що виміри темпу руху велосипедиста проводились за допомогою мобільного телефону. У протоколі слідчого експерименту дані про вимірювальний засіб відсутні. Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні дав показання, що вимірювальним приладом був секундомір, а потім зазначив, що приладу йому ніхто не показував, значень вимірів не оголошував. В силу ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. В силу п.3 ч.2 та п.1 ч.3 цієї статті суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод порушення права на захист. Недопустимим є також докази, отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. За таких обставин, протокол слідчого експерименту необхідно визнати недопустимим доказом, на який суд не може посилатись під час постановлення рішення. Враховуючи вищевикладені обставини, 2 вересня 2016 року за ухвалою суду по справі був проведений слідчий експеримент, під час котрого були усунуті зазначені недоліки, (протокол та відеозапис до нього а.с.132-136 т.4), та який сторона обвинувачення просила також визнати недопустимим доказом. Доводи обвинувачення стосовно того, що велосипед під час слідчого експерименту не був завантажений відром слив, що вплинуло на правильність його результатів, суд до уваги прийняти не може, оскільки слідством під час досудового розслідування взагалі не були встановлені вказані обставини. На фотознімку (а.с. 72-75 т.1) вбачається, що на місці дорожньо транспортної пригоди розсипані сливи, поряд з відбійником знаходиться таз, проте яка кількість слив була в ньому слідством не з`ясовувалось. Крім цього, експерт ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що завантаження велосипеда не могло вплинути на результати досліджень, оскільки швидкість руху велосипеда та його траєкторія були встановлені зі слів обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 . Крім цього, як завантажений велосипед так і незавантажений велосипед може рухатися з однаковою швидкістю. Ті обставини, що свідок ОСОБА_15 та ОСОБА_19 весь час під час свідчень знаходились разом у транспортному засобі, спростовуються даними відеозапису. На ньому також видно, що виміри провадились за допомогою секундоміра, всі виміри якого доводились до відома понятих, ніхто з учасників слідчого експерименту, в тому числі потерпіла, будь- яких зауважень щодо достовірності даних експерименту не висловлював. З тих підстав, суд також відкидає доводи обвинувачення стосовно відсутності у протоколі підпису останньої. Неможливість відтворення обставин події під час руху статиста по траєкторії під кутом 150°, на яку вказує сторона обвинувачення, спростовується даними відеозапису. Крім цього, проведення повторного слідчого експерименту за тих умов, що до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.384 КК України, стосовно дачі неправдивих показань свідком ОСОБА_15 під час розгляду даної справи, є неможливим, оскільки подальший допит свідка буде провадиться під тиском слідства.

Оцінюючи покази останнього, суд не знаходить їх суперечливими, оскільки під час слідчого експерименту від 2 вересня 2016 року була визначена інша траєкторія руху велосипедиста, та виміри часу руху велосипедиста не можуть бути однаковими.. Крім цього, свідок під час руху статиста на велосипеді знаходився на пасажирському сидінні, отже спроможній був надати більш об`єктивну оцінку діям статиста в ході слідчого експерименту.

В основу обвинувачення покладений висновок інженерно-транспортної експертизи № 836 А від 4.11.2013 (а.с. 127-129 том 1), з котрого вбачається, що в заданій дорожній ситуації слід гальмування залишений автомобілем «ВАЗ 2107» на місці пригоди відповідає швидкості 102…106 км/год. За даних дорожніх обставин водій автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху, мав технічну можливість уникнути наїзд на велосипедиста шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.

Разом з тим, розрахунок швидкості руху автомобіля, як встановлено у залі судового засіданні у тому числі під час допиту експерта ОСОБА_13 були проведені без урахування руху автомобіля під час його гальмування по різних за зчіпними властивостями ділянках дороги, без застосування методики з урахуванням переміщення центру ваги автомобіля… В основу досліджень цієї експертизи покладені вихідні дані, здобуті під час слідчого експерименту від 10 жовтня 2013 року , який суд вважає недопустимим доказом. За таких обставин, суд критично ставиться до вказаного доказу та не може прийняти його до уваги.

З висновку транспортно-трасологічної експертизи з фототаблицею № 636 від 30 вересня 2013 року (а.с.104-109 т. 1) вбачається, що в момент первинного контакту повздовжні вісі автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 та велосипеда «Аист» були розташовані під кутом 70±5 градусів. Зіткнення автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулося на смузі руху по напрямку до с. Красне. Встановити, де відносно елементів дороги відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 та велосипеда «Аист» не надається можливим по причині відсутності слідової інформації, яка б дала змогу встановити місце зіткнення на проїзній частині.

Разом з тим, з висновку комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10130/12030 від 28 листопада 2014 року (а.с.157-187 том 2) вбачається, що в момент первинного контактування права передня частина велосипеда «Аист» була повернута до правої передньої частини автомобіля ВАЗ-2107, а величина кута між їхніми повздовжніми осями (векторами напрямку руху) становила величину близько 150 гр. З показань експерта ОСОБА_17 даних у судовому засіданні вбачається, що величина кута 150° між поздовжніми вісями транспортних засобів вимірювалась шляхом вивчення матеріалів справи, огляду велосипеда та фотознімків автомобіля, шляхом співставлення отриманих транспортними засобами пошкоджень, оскільки на момент проведення досліджень автомобіль був відремонтований. Кут розміром 70°±5° визначений невірно, так як площина вм`ятини металу на правому передньому крилі розташована під кутом 30° до лінії розташування примикання правого краю капота до крила. Експерт ОСОБА_14 під час розгляду справи зазначав, що величина кута 70°±5° була визначена ним в порушення методики проведення транспортно- трасологічних досліджень проти часової стрілки. Таким чином, суд не може прийняти до уваги висновок експертизи № 636 від 30 вересня 2013 року в частині визначеної величини кута (а.с.104-109 т. 1), оскільки вони є сумнівними, та вважає, що величина між поздовжніми осями транспортних засобів становила 150° ..

За висновками комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10130/120 30 від 28 листопада 2014 року , (а.с.157-187 том 2), зіткнення автомобіля ВАЗ-2107 з велосипедом «Аист» відбулося на смузі руху по напрямку до с. Красне, тобто на правій смузі дороги, відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ-2107. Фізичні ознаки слідів гальмового шляху коліс автомобіля ВАЗ-2107, зафіксованих під час огляду місця пригоди відповідними фотознімками, детально викладені в дослідницькій частині висновку. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, визначити розташування місця первинного контактування автомобіля ВАЗ-2107 з велосипедом «Аист», з розмірною прив`язкою до проїзної частини дороги, експертним шляхом не уявляється можливим Швидкість руху автомобіля ВАЗ-2107, відповідно до довжини слідів гальмування, які зафіксовані в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, становить не менше V а=99….105 км/год. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити величину швидкості руху автомобіля ВАЗ-2107 з урахуванням наявних на ньому механічних пошкоджень, нанесених велосипедистом, експертним шляхом не уявляється можливим. Момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_8 , з технічної точки зору, слід вважати момент зміни напрямку руху зустрічного велосипедиста ОСОБА_10 . В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_8 з моменту, коли велосипедист почав маневрувати вліво, не мав технічної можливості зупинитись до місця наїзду при розрахованій експертним шляхом швидкості руху автомобіля ВАЗ-2107. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 шляхом застосування своєчасного гальмування при русі з максимально дозволеною швидкістю (не більше 60 к/год), тобто шляхом виконання ним вимог п.п. 12.3,12.4,12.9 б) Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 12.3,12.4,12.9 б) ПДР України та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації, якби водій автомобіля ВАЗ-2107, рухався із максимально допустимою швидкістю руху в населеному пункті (не більше 60 к/год), а в момент виникнення йому небезпеки для руху продовжував рух прямолінійно, виконуючи при цьому вимоги п.12.3 ПДР України, то в цьому випадку велосипедист при незмінній швидкості та напрямку руху, покинув би небезпечну зону руху автомобіля ВАЗ-2107. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії велосипедиста ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п.10.1,10.4 ПДР України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. При умові, що водій автомобіля, рухаючись із максимально допустимою швидкістю руху в населеному пункті ( не більше 60 км/год), з моменту виникнення йому небезпеки для руху продовжував би рух прямолінійно, не вживаючи при цьому заходів до зменшення швидкості руху, то велосипедист залишив би смугу руху автомобіля ВАЗ-2107 (враховуючи безпечний боковий інтервал праворуч від автомобіля). По причині, вказаній в дослідницькій частині висновку, питання «Чи правильно застосована експертами ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_16 методика проведення експертиз, у кримінальному провадженні ?» , -вирішити експертним шляхом неможливо.

Дійшовши висновку, що величина кута між поздовжніми осями транспортних засобів в момент їх первинного контакту становила 150°, під час проведення зазначеної експертизи експертами в основу своїх розрахунків були покладені вихідні дані слідчого експерименту від 10 жовтня 2013 року, які вимірювались виходячи з траєкторії руху велосипедиста під кутом 70±5 градусів, а тому з врахуванням показань, допитаних в судовому засіданні експертів ОСОБА_14 , ОСОБА_17 відносно того, що довжина траєкторії руху велосипедиста та час його руху може змінитись в залежності від величини кута між поздовжніми осями транспортних засобів, суд вважає, що висновки вказаної експертизи покласти в основу вироку не можна.

Крім цього, суд вважає сумнівними і висновки цієї експерти відносно відсутності слідів юзу автомобіля ВАЗ-2107. Так, експерт ОСОБА_18 зазначав, що на схемі до протоколу ОМП, на фотознімках до нього ( а.с. 72,73 т.1) видно, що сліди гальмування автомобіля спочатку розташовані приблизно паралельно, а потім переходять у сліди бокового юзу, приблизно там, де закінчується сліди гальмування лівих коліс автомобіля довжиною 32,8 м. Дані фотознімки спростовують доводи допитаного під час судового засідання експерта ОСОБА_17 , за участю якого провадилась комісійна експертиза, в тій частині, що сліди гальмування є прямолінійними, з чіткими контурами, що свідчить про відсутність бокового юзу.

По справі були призначені та проведені ряд експертиз, які за висновками котрих у водія ОСОБА_8 була відсутня технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедистом. Так, з висновку автотехнічної експертизи №ДА/2-14 (а.с.175-184 том 1) вбачається, що зафіксованим слідам гальмування автомобіля ВАЗ в даних дорожніх умовах відповідає величина швидкості 85,7…89,6 км/год.... В даній дорожній обстановці при русі з максимально допустимою в населених пунктах швидкістю (60 км/год) водій ОСОБА_8 з моменту виникнення у нього небезпеки для руху не мав технічної можливості застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля ВАЗ уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 . Дії велосипедиста ОСОБА_10 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 11.4, 11.3,10.1,10.4 ч.2 ПДР. З технічної точки зору, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР. Встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п. 12.4 ПДР з технічної токи зору не знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

З висновку транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи з фото таблицею № 6072/6073/14-52 від 10.07.2014 (а.с.68-77 том 2) вбачається,... що у обставинах даної пригоди ознаки бокового ковзання коліс автомобіля ВАЗ мають місце, як фізична ознака- складова руху колеса за криволінійним характером. Зафіксованим слідам гальмування автомобіля ВАЗ в даних дорожніх умовах відповідає величина швидкості 91,3…96,1 км/год.... В даній дорожній обстановці за обставин даної ДТП, що встановлені слідством в ході слідчого експерименту 10.10.2013 р. при установленій швидкості руху автомобіля ВАЗ (91,3…96,1 км/год) водій ОСОБА_8 з моменту виникнення у нього небезпеки для руху не мав технічної можливості застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля ВАЗ уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 . В даній дорожній обстановці за обставин даної ДТП, що встановлені слідством в ході слідчого експерименту 10.10.2013 р. (при часі руху велосипедиста, який відповідає подоланню велосипедистом-статистом мірної ділянки 10 м за час 2.22 с; 1, 96 с;2,02 с), при русі з максимально допустимою в населених пунктах швидкістю (60 км/год) водій ОСОБА_8 з моменту виникнення у нього небезпеки для руху не мав технічної можливості застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля ВАЗ уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 . В даній дорожній обстановці за обставин даної ДТП, що встановлені слідством в ході слідчого експерименту 10.10.2013 р. (при часі руху велосипедиста 1,64 с; 1,54 с, який відповідає подоланню по діагоналі велосипедистом-статистом відстані 5,6 м) при русі з максимально допустимою в населених пунктах швидкістю (60 км/год) водій ОСОБА_8 з моменту виникнення у нього небезпеки для руху не мав технічної можливості застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля ВАЗ уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 . В даній дорожній обстановці за обставин даної ДТП, що встановлені слідством в ході слідчого експерименту 10.10.2013 р. (при часу руху велосипедиста1,74 с, який відповідає подоланню по діагоналі велосипедистом-статистом відстані 5,6 м), встановити наявність технічної можливості у водія ОСОБА_8 уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 при русі з максимально допустимою в населених пунктах швидкістю (60 км/год) з технічної точки зору не видається за можливе. В даній дорожній обстановці водію автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 з технічної точки зору належало діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.4,12,3 ПДР. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 мали місце невідповідності вимогам п.12.4 ПДР, але ці невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку із виникненням даної пригоди. За обсягом результатів проведеного дослідження, в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 в даній дорожній обстановці невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР з технічної точки зору не вбачається...

Проте, вказані експертизи були проведені на підставі вихідних даних слідчого експерименту від 10 жовтня 2013 року, який суд визнав недопустимим доказом, в зв`язку з чим їх висновки також не можуть бути прийняти до уваги судом.

З довідок Згурівської ЦРЛ (а.с.38-39 том 1) вбачається, що ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З характеристик (а.с.142 том 1, а.с.31 том 2, а.с.9 том 3) вбачається, що ОСОБА_8 по місцю проживання та роботи характеризується позитивно.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Оцінюючи в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази та обставини, що були встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 визнається судом недоведеним, оскільки досудовим слідством не було надано достатніх та необхідних доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_8 у скоєнні цього злочину, а тому останнього необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , до ПАТ "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди залишити без розгляду, та роз"яснити позивачці право звернутися з позовом до суду у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину та виправдати.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 до ПАТ "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди залишити без розгляду.

Речові докази по справі: автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 дозволити використовувати йому за призначенням, велосипед марки «Аист» із пошкодженнями, який знаходиться на зберіганні у Згурівському відділенні поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Яготинський районний суд Київської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору на підставі п.6 ст.376 КПК України.

Роз"яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не буде скасовано, він набирає чинності після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1