АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Васильків, Київської обл., зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, залишено без розгляду,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винною у тому, що 09.10.2015 року приблизно о 13.23 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 , вона рухалась по проїзній частині вул. Кайсарова зі сторони пр-ту Червонозоряного у напрямку вул. Каменярів в м. Києві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який був позначений інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 - «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 - «Зебра», розташованого перед перехрестям вул. Каменярів, по якому в цей час зліва направо рухався пішохід ОСОБА_6 , ОСОБА_8 під час руху проявила неуважність до дорожньої обстановки і її зміни, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_6 , не врахувала дорожню обстановку, не зменшила швидкість керованого нею автомобіля, в порушення п. 18.1 ПДР України не зупинилась перед пішохідним переходом та не надала дороги пішоходу, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_6 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходові ОСОБА_6 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема ОСОБА_7 зазначає, що завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів кримінального провадження, складення та направлення обвинувального акту до суду було незаконним, оскільки в ході досудового розслідування слідчий незаконно повідомив ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування, позбавив сторону захисту можливості користуватись своїми правами, здійснювати захист від повідомлення про підозру та оскаржувати бездіяльності слідчого. Крім того, протокол огляду місця ДТП від 09.10.2015 року та протокол додаткового огляду місця події від 17.10.2015 року складені з процесуальними порушеннями. Висновок експерта 2162/Е від 04.11.2015-27.11.2015 є недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на історії хвороби потерпілого, рентген знімках, компакт диску з КТ, які здобуті органом досудового розслідування в порядку не передбаченому КПК України. Висновок експерта 609 від 16.12.2015 є також недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на протоколі огляду та перегляду цифрового носія від 02.11.2015 року та відеозаписі, які був здобутий слідчим у непередбачений законом спосіб. Допустимих та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 своїми діями завдала потерпілому тілесні ушкодження, в матеріалах провадження немає.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були зібрані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні та досліджені в ході його судового розгляду.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення ґрунтуються на:

показаннях обвинуваченої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції визнала свою вину у інкримінованому їй злочині та дала показання, якими підтвердила вчинення нею наїзду на пішохода ОСОБА_6 за обставин, вказаних в обвинувальному акті;

показаннях потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтвердив обставини наїзду на нього автомобіля «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та наслідки у вигляді важкої травми голови, що потягла довготривале лікування та проведення операції, під час якої йому було зроблено трепанацію черепа;

показаннях свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що був очевидцем події та підтвердив факт наїзду автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_6 , який переходив пр. Червонозоряний в м. Києві по пішохідному переходу;

протоколі огляду місця події від 09.10.2015 року та додаткового огляду місця події від 17.10.2015 року, предметом яких була ділянка дороги по пр. Червонозоряному в м. Києві та пішохідний перехід, на якому стався наїзд;

протоколі огляду автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 від 03.11.2015 року, у якому зафіксовано пошкодження лобового скла;

висновку експерта № 550/ат від 25.11.2015 року, згідно з яким несправностей технічного стану гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 , які б могли перебувати у причинному зв`язку із ДТП, не виявлено;

висновку експерта № 609ат від 16.12.2015 року, згідно з яким водій автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 мала можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР України;

висновку експерта № 2162Е від 27.11.2015 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_6 внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження;

протоколі огляду та перегляду цифрового носія інформації від 16.10.2015 року та результатах перегляду в судовому засіданні відеозапису ДТП, який підтверджує факт наїзду автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_6 за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому визнав необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про неналежність та недопустимість доказів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст. 286 КК України.
Доводи апеляційної скарги про неналежність і недопустимість доказів не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Доводи захисника про те, що слідчий незаконно повідомив ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування, позбавив сторону захисту можливості користуватись своїми правами, здійснювати захист від повідомлення про підозру та оскаржувати бездіяльності слідчого, не стосуються судового розгляду справи, оскільки не входять до кола обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України та до кола питань, які повинні бути вирішені судом при постановленні вироку відповідно до ст.374 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт був визнаний судом таким, що відповідає вимогам закону та призначений до розгляду в судовому засіданні ухвалою, яка оскарженню не підлягає.
Твердження захисника про те, що протокол огляду місця ДТП від 09.10.2015 року та протокол додаткового огляду місця події від 17.10.2015 року складені з процесуальними порушеннями є надуманими, оскільки порядок проведення огляду місця події, зміст протоколу вказаної слідчої дії та порядок вилучення речових доказів відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Та обставина, що у протоколах не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, на думку колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не ставить під сумнів допустимість вказаних протоколів як доказів у даному кримінальному проваджені.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону в тому, що протокол огляду від 09.10.2015 року був складений одним слідчим, ОСОБА_10 , а фототаблиця до протоколу - іншим слідчим, ОСОБА_11 , оскільки огляд проводився у відповідності до вимог ч.3 ст.214 КПК України до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР черговим слідчим із складу слідчо-оперативної групи, яка здійснила виїзд на місце події. Тоді як фототаблиця до протоколу не могла бути виготовлена на місці його складання, що пояснює її виготовлення іншим слідчим вже після того, як відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР, а справу передано керівником органу досудового розслідування слідчому ОСОБА_11 відповідно до вимог ст.214 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта 2162/Е від 04.11.2015-27.11.2015 є недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на медичній документації, здобутій органом досудового розслідування в порядку не передбаченому КПК України, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду прокурором було надано лист слідчого ОСОБА_11 , на підставі якого медичну документацію ОСОБА_6 було передано з Київської міської клінічної лікарні № 17 на дослідження судово-медичному експерту.
Будь-якого спеціального порядку вилучення та передачі медичної документації для дослідження судово-медичним експертом кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Крім того колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що висновок експерта № 609ат від 16.12.2015 також є неналежним та недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на відеозаписі, отриманому слідчим у непередбачений законом спосіб, оскільки ст.99 КПК України не обмежує сторону обвинувачення у збиранні доказів лише способом проведення слідчих дій, та надає стороні обвинувачення право здійснювати збирання доказів (речей, документів, відомостей тощо) шляхом їх отримання від органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб.
У даному випадку слідчий ОСОБА_11 отримав від фізичної особи, ОСОБА_12 , відеозапис обставин наїзду автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_6 у спосіб, що не заборонений законом - електронною поштою.
Вказаний доказ, який був наданий слідчому добровільно, зберігався у сторони кримінального провадження, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст.100 КПК України.
Отже жодних підстав для визнання вказаного доказу недопустимим колегія суддів не вбачає.
Також колегія суддів не вбачає підстав для визнання цього доказу неналежним, оскільки ні в судовому засіданні суду першої інстанції, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції ніхто з учасників судового розгляду не заперечував, що вказаний відеозапис відображає саме ту подію, яка була предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3