У Х В А Л А

12 травня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3., перевіривши заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 лютого 2015 року ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік, а відповідно до частини п'ятої статті 74 КК звільнено від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; за частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі частини четвертої статті 70 КК за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року, за яким засуджено ОСОБА_2 постановлено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 та призначено новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 липня 2016 року вирок суду щодо ОСОБА_2 змінено: виключено з резолютивної частини вироку вказівку щодо застосування частини четвертої статті 70 КК та вказівка про самостійне виконання вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року. Вважати ОСОБА_2 засудженим за частиною першою статті 366 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік. На підставі частини п'ятої статті 74 КК звільнено від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; за частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року судові рішення щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Адвокат ОСОБА_4. звернувся до Верховного Суду України (далі - Суд) із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, а саме статті 190 КК, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, тобто з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_2 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що касаційний суд в оскаржуваному рішенні помилково дійшов висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 судами першої та апеляційної інстанцій за статтею 190 КК, оскільки відносини, що виникли між засудженим і потерпілим, за своїм змістом є цивільно-правовими, а тому підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Перевіривши відповідність заяви вимогам статті 448 КПК, вважаю, що заява містить недоліки, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Суду.

Так, відповідно до вимог статті 448 КПК передбачено, що в заяві про перегляд судового рішення Судом, серед іншого, зазначається обґрунтування підстави для перегляду судового рішення передбачених статтею 445 КПК.

Однак, заява не містить належного обґрунтування підстави для перегляду судових рішень Судом, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК. Незважаючи на те, що на підтвердження вказаної підстави до заяви долучено копії ухвал суду касаційної інстанції, які, на думку адвоката, різняться за змістом з оскаржуваною ухвалою касаційного суду щодо засудженого ОСОБА_2, у заяві не наведено аргументів на користь подібності правовідносин, не здійснено порівняння оспорюваних висновків касаційного суду щодо цих правовідносин з порівнюваними, не конкретизовано, у чому полягає неоднакове правозастосування касаційного суду.

Крім того, вищезазначена норма визначає необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК встановлено зазначений недолік, який перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Про недоліки заяви повідомити адвоката ОСОБА_4. і установити заявнику строк до 9 червня 2017 року для усунення зазначених недоліків.

У разі, якщо зазначений недолік не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3