У Х В А Л А

9 червня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, перевіривши заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 Верховним Судом України,

у с т а н о в и в:

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 лютого 2015 року ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік, а відповідно до частини п'ятої статті 74 КК звільнено від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; за частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі частини четвертої статті 70 КК за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року, за яким засуджено ОСОБА_2 постановлено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 та призначено новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 липня 2016 року вирок суду щодо ОСОБА_2 змінено: виключено з резолютивної частини вироку вказівку щодо застосування частини четвертої статті 70 КК та вказівка про самостійне виконання вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року. Вважати ОСОБА_2 засудженим за частиною першою статті 366 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік. На підставі частини п'ятої статті 74 КК звільнено від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; за частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року судові рішення щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, а саме статті 190 КК, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, тобто з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Ухвалою судді Верховного Суду України від 12 травня 2017 року заявника повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 445, 448 КПК і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до 9 червня 2017 року. Також було роз'яснено, що у разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто.

Зокрема, у заяві адвоката ОСОБА_4 не містилось належного обґрунтування підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, не наведено аргументів на користь подібності правовідносин, не здійснено порівняння оспорюваних висновків касаційного суду щодо цих правовідносин з порівнюваними, не конкретизовано, у чому полягає неоднакове правозастосування касаційного суду.

На виконання ухвали судді Верховного Суду України від 12 травня 2017 року, в установлений строк, заявником надіслано уточнюючу заяву, доводи якої, фактично аналогічні доводам викладеним у попередній заяві. При цьому, у своїй заяві адвокат ОСОБА_4 повторно не наводить обґрунтування на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Таким чином, протягом установленого строку адвокатом ОСОБА_4 зазначені в ухвалі судді недоліки повністю не усунуто, у зв'язку з чим заява підлягає поверненню заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 450 КПК.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або на інших підставах, ніж ті, які були предметом розгляду, та у строки, визначені статтею 447 КПК.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 Верховним Судом України повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3