11.07.2017 Єдиний унікальний № 371/53/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/ 23 /17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке 21 листопада 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000667, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Липовий Ріг Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , не депутата, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінальний кодекс України,

В С Т А Н О В И В:
21 листопада 2016 року приблизно о 01 години біля приміщення кафе-бару «Зустріч», що знаходиться за адресою: вулиця Перемоги, 22, міста Миронівка, Київської області між обвинуваченим та свідком ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних стосунків виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_4 підійшовши до автомобіля на якому він приїхав до вказаного кафе-бару, знаючи про те, що в багажнику знаходиться кухонний ніж, розмір леза якого становить 15 сантиметрів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв його та пішов до приміщення цього кафе-бару де в цей час перебували свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_6 .

Зайшовши до приміщення зазначеного кафе-бару, обвинувачений тримаючи при собі вказаний ніж, підійшов до барної стійки, де між ним та потерпілим виникла бійка, в результаті якої обвинувачений протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, припускаючи можливість спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, умисно, із прикладанням сили наніс потерпілому один проникаючий удар ножем в область черевної порожнини, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини та заочеревного простору з пораненням сигмо видної кишки, сечового міхура, лівого сечоводу, прямого м`яза живота зліва. Перераховані тілесні ушкодження, згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колото-ріжучі властивості, по часу виникнення можуть відповідати вказаним обставинам.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними, протиправними, винними діями, спрямованими на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних стосунків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь взятим для цього ножем, який має лезо розміром 15 сантиметрів, наніс один удар цим ножем в область черевної порожнини потерпілого, у наслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які в момент їх заподіяння становили небезпеку для його життя.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Заявою ОСОБА_10 від 21 листопада 2016 року (а.с. 200 том 1).

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав частково та пояснив, що дійсно 21 листопада 2016 року приблизно о 01 годині, він приїхав на автомобілі ВАЗ 2105 до кафе-бару «Зустріч», що знаходиться за адресою: вулиця Перемоги, 22, міста Миронівка, Київської області, зайшовши до нього, він побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , з яким у нього із дитинства були неприязні стосунки. Замовивши у кафе кави вийшов до автомобіля на вулицю, при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вийшли за ним. ОСОБА_8 сівши до нього почав давати ляпаси та допитувати чи крав він у нього колеса до «таврії». Після чого ОСОБА_8 витягнув ключі із замка запалювання автомобіля, вдарив його та пішов до приміщення кафе. Приблизно через двадцять хвилин, він на таксі поїхав до себе до дому для того, щоб його вітчим ОСОБА_9 , який є кумом ОСОБА_8 , допоміг йому повернути ключі від автомобіля. Приїхавши до кафе його вітчим почав розмовляти із ОСОБА_8 . Під час цієї розмови ОСОБА_11 попросив повернути йому ключі, на що отримав від ОСОБА_6 удар по обличчю, після чого він вибіг на вулицю, де із багажника автомобіля взяв кухонний ніж, та повернувся із ним до приміщення кафе бару, де в той час його вітчим ОСОБА_9 розмовляв із ОСОБА_8 . Він не пам`ятає що сказав, але відразу отримав від ОСОБА_6 удар по обличчі, від якого упав біля барної стійки, і як піднімався то вдарив його ножем. Удару ножем в черевну порожнину потерпілому він завдавав з положення лежачи, коли його відчим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 намагалися його підняти. На його думку цей удар ножем був самообороною, оскільки в інший спосіб він не мав можливості захиститися. На питання прокурора він повідомив, що будучи неповнолітнім, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав покази, що 20 листопада 2016 року він разом із ОСОБА_8 та, ОСОБА_12 перебували у приміщенні кафе-бару «Зустріч» міста Миронівка Київської області. вийшовши із бару, він та ОСОБА_8 пішли до перону зелізнодорожного вокзалу, де побачили обвинуваченого, з яким у нього були неприязні стосунки. В той час як він курив, обвинувачений зайшов до кафе-бару, що він там робив він не бачив. Зайшовши до бару він помітив зникнення ОСОБА_8 . Вийшовши на вулицю він побачив як ОСОБА_8 із обвинуваченим перебуваючи в автомобілі сварився. Забравши ОСОБА_8 вони пішли до кафе-бару. Стоячи біля барної стійки вказаного кафе разом із ОСОБА_8 він обернувшись побачив як до них підійшли ОСОБА_9 та обвинувачений, який без будь-яких причин наніс йому удар ножем в область живота (паху), від якого він відчув різку біль та впав. При цьому обвинувачений стояв. Що було потім він не пам`ятає. В результаті протиправних дій обвинуваченого йому було завдано матеріальної і моральної шкоди, яку потерпілий просив стягнути з обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав покази, що 21 листопада 2016 року, у нічний час, близько 12 години ночі, він разом із ОСОБА_6 знаходились на пероні залізнодорожного вокзалу міста Миронівка, неподалік кафе кафе-бару «Зустріч», вони спостерігали як обвинувачений на автомобілі заїхав на перон та катався по ньому. На ці дії він зробив зауваження обвинуваченому. Після чого він, ОСОБА_6 та, ще один їх знайомий чоловік пішли до кафе-бару «Зустріч» де замовили чай. Перебуваючи біля барної стійки вказаного кафе разом із ОСОБА_6 до них підійшли ОСОБА_9 та обвинувачений, після чого розвернувшись він побачив як ОСОБА_6 впав від удару обвинуваченим якимось предметом. Удар обвинуваченим потерпілому наносився із положення стоячи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав покази, що обвинувачений є членом його сім`ї (разом проживають) в 2016 року точного часу не пам`ятає, він перебував в дома. До дому близько 01 години ночі приїхав обвинувачений та повідомив, що його побили та забрали ключі від автомобіля. Оскільки особи, які побили обвинуваченого були його знайомими, то обвинувачений попросив його поїхати з ним та допомогти забрати ключі від автомобіля, на що він погодився. Зайшовши в кафе-бар він побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , на яких обвинувачений в дома вказав, що саме вони забрали ключі від автомобіля. Підійшовши до них він попросив віддати ключі від автомобіля, на що ОСОБА_8 повідомив, що ніяких ключів у нього не має. У цей момент до них підійшов обвинувачений, який зайшов до кафе-бару пізніше за свідка. Після того як підійшов обвинувачений, між ним та ОСОБА_6 виникла сварка, яка переросла в бійку (билися руками), у наслідок якої обоє впали. Вставши ОСОБА_6 запитав чим це ти мене ударив та присів на стільчик. Після чого обвинувачений повідомив, що вдарив його ножем, на що свідок сказав, щоб він тікав із залу щоб його також не вдарили ножем.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дала покази, що вона є матір`ю обвинуваченого, близько 01 години ночі точної дати не пам`ятає, до дому приїхав її син ОСОБА_4 , який мав тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та синця під оком. Він попросив ОСОБА_9 поїхати з ним та допомогти забрати ключі від автомобіля, які у нього забрали ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . ОСОБА_9 не хотів їхати із обвинуваченим, але вона примусила його поїхати. Через 40 хвилин прийшли обвинувачений та ОСОБА_9 які повідомили, що її син вдарив ножем ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дала покази, що вона працює в кафе-барі «Зустріч», який знаходиться в місті Миронівка Київської області. 21 листопада 2016 року близько першої години ночі в кафе-барі «Зустріч» перебували ОСОБА_6 та ще одна особа, з якою він пив коньяк. Зайшовши до бару ОСОБА_4 замовив каву, після чого пішов на вулицю. В слід за ним з кафе вийшли ОСОБА_6 та його друг. Потім ОСОБА_6 та його друг, без ОСОБА_4 , зайшли до бару. Приблизно через годину до бару знову зайшов ОСОБА_4 та підійшов до барної стійки де стояв ОСОБА_6 , і між ними виникла сварка, у наслідок якої ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 , в результаті чого він впав. Потім ОСОБА_4 вибіг із кафе-бару, а ОСОБА_6 сів на стілець, і у нього із живота йшла кров.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дала покази, що вона працює офіціанткою в кафе-барі «Зустріч», який знаходиться в місті Миронівка Київської області. 21 листопада 2016 року близько 2-ї години ночі вона перебувала на робочому місті та бачила, як між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла бійка, в ході якої останній завдав одного удару ножем в живіт ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дав покази, що він є власником автомобіля марки ВАЗ моделі 2105, на якому обвинувачений в ніч вчинення злочину приїхав до кафе бару «Зустріч». Цим автомобілем обвинувачений керував із його дозволу. Перед тим як обвинувачений взяв автомобіль, вони разом вживали пиво.

Із вказаних показів вбачається, що 21 листопада 2016 року в кафе-барі «Зустріч» який знаходиться в місті Миронівка Київської області, між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , на ґрунті особистої неприязності виник конфлікт, у наслідок якого останній наніс один удар ножем в область живота потерпілого, який заздалегідь, до конфлікту був взятий ним із автомобіля марки ВАЗ моделі 2105 припаркованого біля кафе-бару, та занесений до цього кафе-бару, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження (в області живота йшла кров). Решта показів свідків, потерпілого та обвинуваченого суперечать один одному, а тому суд не може брати їх до уваги. Розбіжності у показах свідків, потерпілого та обвинуваченого суд вважає наслідком спливу тривалого часу між вчиненням злочину та допитами у судовому засіданні, стрімким розвитком подій вчинення злочину та перебування обвинуваченого і потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.

Із висновку експерта Миронівського відділення КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 13 січня 2017 року № 2 вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини та заочеревного простору з пораненням сигмовидної кишки, сечового міхура, лівого сечоводу, прямого м`яза живота зліва. Перераховані тілесні ушкодження могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колото-ріжучі властивості. По часу виникнення можуть відповідати обставинам вказаним в постанові. Вище перераховані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Виникнення вище зазначених тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин, зазначених в протоколах допиту та протоколах проведення слідчих експериментів, не виключається (а.с. 229-236 том 1).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2016 року, який проводився за участі обвинуваченого вбачається, що він 21 листопада 2016 року перебуваючи в кафе-барі «Зустріч» який знаходиться в місті Миронівка Київської області, у наслідок отримання удару потерпілого впав, та піднімаючись наніс потерпілому в область черевної порожнини один удар ножем, який був ним зазделегіть взятий з автомобіля, припаркованого біля кафе, у насліок чого потерпілий упав на підлогу, а обвинувачений залишив кафе-бар (а.с. 223-228 том 1).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 04 січня 2017 року, який проводився за участі потерпілого вбачається, що він 21 листопада 2016 року перебуваючи в кафе-барі «Зустріч» який знаходиться в місті Миронівка Київської області, отримав в район черевної порожнини один удар ножем, який наніс йому обвинувачений (а.с. 217-222 том 1).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21 листопада 2016 року, на підлозі в кафе-барі «Зустріч», який знаходиться за адресою: вулиця Перемоги, 22, міста Миронівка, Київської області, слідчим виявлено та вилучено ніж, лезо якого становить у довжину 15 сантиметрів, та рукояткою довжиною 12 сантиметрів (а.с. 204-207 том 1).

Із протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння від 21 листопада 2016 року № 333 вбачається, що ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 211 том 1).

Згідно висновків судово-психіатричної експертизи від 28 грудня 2016 року № 515, обвинувачений під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у стані фізіологічного афекту та в іншому будь-якому вираженому афективному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність не перебував. Він не має психічних захворювань, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 214-216 том 1).

Таким чином аналізуючи вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку для прийняття рішення по справі, суд приходить до висновку, що 21 листопада 2016 року в кафе-барі «Зустріч» який знаходиться за адресою: вулиця Перемоги, 22, міста Миронівка, Київської області, обвинувачений ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_6 , умисно, заздалегідь взятим із собою для цього ножем, лезо якого становить у довжину 15 сантиметрів (предметом якому притаманні колото-ріжучі властивості), усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, протиправно наніс цим ножем один удар в область живота потерпілого, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини та заочеревного простору з пораненням сигмовидної кишки, сечового міхура, лівого сечоводу, прямого м`яза живота зліва, які становили небезпеку для життя потерпілого в момент заподіяння (за критерієм небезпеки для життя).

За таких обставин, суд вважає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 21 листопада 2016 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя потерпілого в момент заподіяння.

Суд не бере до уваги твердження обвинуваченого та його захисника щодо наявності самозахисту у його діях виходячи із наступного.

Детальний аналіз встановлених судом обставини вчинення злочину, поведінки обвинуваченого до вчинення злочину, дає підстави суду прийти до висновку, що він заздалегідь беручи ножа, лезо якого в довжину становить 15 сантиметрів, тобто уже в цей час у обвинуваченого виник умисел щодо заподіяння тілесних ушкоджень опонентам, йдучи з ним в кафе-бар «Зустріч», де у нього був конфлікт із потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_8 , цілеспрямовано наносячи ножем один проникаючий удар потерпілому в область черевної порожнини (район життєво важливих органів), повинен був усвідомлювати та усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, повинен був та міг передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій, а отже бажав настання цих наслідків, тобто свідомо вчинив злочин саме передбачений ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України нанісши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Виходячи з фактичних обставин справи послуговуючись в першу чергу висновками експерта №2 від 13 січня 2017 року, суд вважає безсумнівним ту обставину, що обвинувачений завдаючи удару ножем в область черевної порожнини потерпілого передбачав і свідомо припускав настання відповідних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б його відвернути тобто діяв з прямим умислом.

Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого, що він вчинив злочин захищаючись від потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , про що свідчать легкі тілесні ушкодження констатовані висновком експерта Миронівського відділення КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 22 листопада 2017 року № 78 (а.с. 212-213 том 1), так як із показів свідка ОСОБА_13 (мати обвинуваченого) вбачається, що обвинувачений до того як повернувся до кафе-бару «Зустріч» разом із свідком ОСОБА_9 , уже мав тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та синця під оком. Факт отримання тілесних ушкоджень за довго до конфлікту із потерпілим у кафе-барі «Зустріч» узгоджується і з показами самого обвинуваченого, який під час допиту повідомив суду, що свідкок ОСОБА_8 перебуваючи з ним у автомобілі марки ВАЗ моделі 2105 наносив йому удари по обличчі (ляпаси), від яких у нього на обличчі могли виникнути тілесні ушкодження, які експерт класифікував як легкі тілесні ушкодження.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Згідно з характеристикою, виданою 22 листопада 2016 року Миронівським міськвиконкомом № 02-51/214, обвинувачений ОСОБА_4 за місцем свого проживання характеризується як особа, щодо якої у міськраді відсутні компрометуючі матеріали (а.с. 244 том 1).

Згідно з характеристикою голови Фермерського господарства «Шанс» від 25 листопада 2016 року № 28, обвинувачений ОСОБА_4 характеризується як добросовісний, трудолюбивий та відповідальний працівник, з колегами по роботі підтримував товариські відносини, поважав старших (а.с 246 том 1)

Відповідно до характеристики, виданої Піївською сільською радою Миронівського району Київської області від 21 листопада 2016 року № 609, обвинувачений ОСОБА_4 за місцем свого проживання характеризується як особа, щодо якої у сільради відсутні компрометуючі матеріали (а.с. 245 том 1).

Відповідно до вимоги про судимість від 21 листопада 2016 року № 7618/109/1011/02-2016, ОСОБА_4 характеризується як особа, яка вироком Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України було піддано кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання з дворічним іспитовим терміном (а.с. 239 том 1).

Згідно довідки Миронівського районного сектору Кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціонарної служби України в м. Києві та Київській області від 21 листопада 2016 року №25/1879, обвинувачений перебував на обліку з 22 серпня 2014 року по 02 серпня 2016 року як особа засуджена вироком Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України було піддано кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання з дворічним іспитовим терміном. Знятий з обліку на підставі ухвали Миронівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року, постановленої на підставі ст. 78 Кримінального кодексу України (а.с. 240 том 1).

Відповідно до копії вироку Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2014 року, обвинувачений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України було піддано кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання з дворічним іспитовим терміном. Вирок набрав законної сили 01 серпня 2016 року (а.с. 242-243 том 1).

Згідно з довідкою нарколога, ОСОБА_4 на диспансерному обліку в лікаря нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с. 250 том 1).

Відповідно до довідки психіатра, ОСОБА_4 на диспансерному обліку в лікаря психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с. 249 том 1).

Відповідно до листів Миронівської міської ради та Миронівської районної ради Київської області, ОСОБА_4 не являється депутатом Миронівської міської ради та Миронівської районної ради (а.с. 246-247 том 1).

Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України, виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинили вищезазначений злочин у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину та активне сприяння у його розкритті - обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

У відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує його покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що він будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, був звільнений від відбування покарання, належних висновків не зробив, знову вчинив умисний, тяжкий злочин проти здоров`я особи, за місцем проживання та роботи характеризуються позитивно.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ними нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Вирішити долю речових доказів слід у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не заявлені.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Цей запобіжний захід неодноразово продовжувався судом, він спливає 04 серпня 2017 року, тобто до завершення тридцяти денного строку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 395 КПК України.

Обираючи ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя виходив із того, що існують ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

До такого висновку слідчий суддя дійшов виходячи з того, що ОСОБА_4 є особою, яка вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 листопада 2014 року була засуджена за вчинення злочину, пов`язаного з нанесенням умисних тяжких тілесних ушкоджень іншій особі.

В судовому засіданні прокурор висловив думку щодо необхідності продовжити ОСОБА_4 , обраний під час досудового слідства, запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні дані, які вказують про зменшення ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений, його захисник, потерпілий та його представник щодо необхідності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою своєї думки не висловили.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні дані, які свідчать про зменшення ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), встановленого слідчим суддею під час досудового слідства, з огляду на те, що будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, він знову вчинив новий тяжкий злочин, яким завдав потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Зважаючи на те, що обвинувачений не працює, не одружений, дітей не має, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання його під вартою не зможуть запобігти ризику вчинення обвинуваченим нового злочину.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та зменшить ризик можливого вчинення ним нових злочинів.

Під час судового розгляду справи потерпілий заявив цивільний позов, за яким з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06 липня 2017 року (а.с 5 том 2) просив суд стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину в розмірі 57 485 гривень 10 копійок та моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Розглянувши кримінальне провадження, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, а саме 21 листопада 2016 року заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній був змушений тривалий час лікуватися, під час якого пройти кілька операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Частиною 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому придбання ліків, тощо.

У зв`язку із лікуванням потерпілий поніс витрати на придбання ліків (медикаментів та іншого медичного інвентарю), необхідних для його лікування від шкоди завданої вчиненням злочину в загальному розмірі 55 670 гривень 10 копійок, що підтверджується наявними у справі розрахунковими документами (а.с. 52-78 том 1 та а.с. 6-13 том 2). При цьому суд не бере до уваги благодійні внески в загальному розмірі 1 815 гривень (а.с. 70, 67 том 1) оскільки за своєю суттю вони не є витратами на лікування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення із обвинуваченого матеріальних збитків потерпілого, які він поніс у зв`язку із придбанням ліків (та іншого медичного інвентарю) для лікування шкоди здоров`ю, спричиненої вчиненням злочину у розмірі 55 670 гривень 10 копійок слід задовольнити, а в задоволенні позову про стягнення із обвинуваченого 1 815 гривень благодійних внесків слід відмовити, оскільки відсутні докази, що ці витрати зроблені у зв`язку із лікуванням обвинуваченого.

Щодо позовної вимоги про стягнення із обвинуваченого 200 000 гривень моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Зважаючи на те, що у наслідок вчинення злочину потерпілому було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він відчував фізичний біль, перебував у шоковому стані (а.с. 201, 203 том 1) змушений пройти тривале лікування, під час якого йому вже проведено два оперативних втручання (а.с. 60, 201 том 1) тобто мав як передопераційні так і післяопераційні хвилювання (пов`язані із реабілітацією), суд вважає, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди є розумним та справедливим для відшкодування йому морашної шкоди завданої у наслідок вчинення злочину, а тому позов в частині стягнення із обвинуваченого 200 000 гривень моральної шкоди підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач в силу п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позов у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (станом на 01 січня 2017 року) встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року становить 1544 гривні.

Зважаючи на те, що позов подано особою, яка звільнена від сплати судового збору, позов підлягає задоволенню частково, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення із цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь держави Україна судового збору в розмірі 640 гривень (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб) за позовною вимогою про стягнення матеріальних збитків та 3 000 гривень (1,5 відсотка ціни позову) за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, ст. ст. 23, 1166, 1177 Цивільного кодексу України, ст. 88 ЦПК України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», керуючись ст. ст. 33, 127-129, 183, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд-

З А С У Д И В :
1.ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

2.Строк відбування покарання засудженому рахувати з 21 листопада 2016 року (моменту його затримання), із урахуванням норми ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (у редакції чинній до 21 червня 2017 року) зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою як два дні позбавлення волі.

3.Речові докази, а саме: ніж з металевим лезом довжиною 15 сантиметрів та деревяною рукояткою довжиною 12 сантиметрів, марлевий відрізок з нашаруванням речовини червоно-бурого кольору, який міститься у паперовому конверті, труси чоловічі зеленого кольору з чорними візерунками, виготовлені з хлопчато-паперової тканини, які просякнуті речовиною червоно-бурого кольору, спортивні штани темно-синього кольору з синтетичного матеріалу із вставками з білої тканини у вигляді ліній які розташовані на калошах, просякнуті червоно-бурою речовиною, які зберігаються в Миронівському ВП ГУ НП в Київській області після набрання вироком законної сили, але не раніше завершення строку подання касаційної скарги, передбаченого ст. 426 КПК України, знищити.

4.Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

5.Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 майнову шкоду завдану йому вчиненням злочину в розмірі 55 670 гривень 10 копійок.

6.Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

7.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8.Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Держави Україна 3 640 (три тисячі шістсот сорок ) гривень судового збору.

9.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому його захиснику, прокурору, потерпілому та його представнику.

10.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

11.Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1