Номер провадження: 11-кп/785/616/17
Номер справи місцевого суду: 511/178/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.03.2017 року про повернення обвинувального акту відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Роздільна Одеської області громадянина України, працюючого по найму, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України повернутий прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд мотивував своє рішення тим, що при направленні обвинувального акту до суду були порушені вимоги ст. 291 КПК України, оскільки:

- обвинувальний акт не містить повні відомості потерпілого, який є юридичною особою, а саме: найменування юридичної особи, її юридична адреса, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації;

- обвинувальний акт містить лише анкетні дані представника потерпілого ОСОБА_7 , та при цьому не зазначено яку посаду він займає і чому саме його було визнано представником потерпілого по справі. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування містить відомості, що йому були роз`яснені процесуальні права і обов`язки потерпілого, допитано в якості потерпілого та надано доступ до матеріалів кримінального провадження як потерпілому, чим також порушені вимоги законодавства, оскільки він є не потерпілим, а представником;

- також в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за ч. 4 ст. 191 КК України органом досудового розслідування не зазначено, яку посаду займав чи якою певною діяльністю займався обвинувачений ОСОБА_9 на час укладання договірних відносин з ПАТ «Автобаза №4»;

- в обвинувальному акті в порушення вимог п.п 9.5.1., 9.5 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, не засвідчений печаткою.

В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що ухвала суду є незаконною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з наступних підстав:

- обвинувальний акт відповідає вимогам законодавства, оскільки п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що в обвинувальному акті вказуються анкетні відомості кожного потерпілого, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство, в зв`язку з чим в ньому не може зазначатися потерпілим юридична особа, а тільки її представник;

- суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги той факт, що обвинувальний акт надійшов до суду з цивільним позовом, у якому повністю вказано реєстраційні дані юридичної особи та суму спричинених збитків;

- в обвинувальному акті додержані всі вимоги ст. 291 КПК України, оскільки викладені всі фактичні обставини привласнення та розтрати майна ОСОБА_9 , об`єкт та предмет посягання, спосіб вчинення злочину, шкідливі наслідки, суб`єкт злочину та характер суб`єктивної сторони та на підставі чого він обвинувачується в тому, що як фізична особа привласнив і розтратив майно потерпілого у великих розмірах;

- твердження суду щодо порушення вимог «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України» також є необґрунтованим, оскільки відповідно до вказаної інструкції та вимог КПК України, обвинувальний акт не підпадає під документи прокурорського управління та в ньому немає необхідності затверджувати підпис печаткою;

- крім того, суд при винесені рішення порушив вимоги ст. 372 КПК України, а саме не вказав анкетних даних обвинуваченого (місця народження, місця проживання тощо), а також мотивів, з яких він виходив при винесенні вказаного рішення та положень закону, яким він керувався.

У зв`язку з викладеним, прокурор просив ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт з додатками повернути до Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав заперечення до апеляційної скарги прокурора, у яких зазначив, що вважає ухвалу суду 1-ї інстанції законною та обґрунтованою, тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника потерпілого які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але обвинувачення по суті є неконкретним.

Так, диспозиція ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 191 КК України в редакції, яка діяла станом на жовтень 2015 року, передбачала кримінальну відповідальність відповідно за: привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб; дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені у великих розмірах.

Отже, у обвинувальному акті не зазначено конкретно, яким з зазначених вище способів, обвинуваченим вчинений злочин, а також не зазначена кваліфікуюча ознака ч. 4 ст. 191 КК України, тому обвинувальний акт не може вважатись таким, що відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції, окрім того, зазначив, що суттєвим його недоліком є порушення вимог п.п 9.5.1., 9.5 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України» і не затвердження печаткою підпису прокурора у обвинувальному акті.

Колегія суддів вважає такий висновок безпідставним, оскільки зазначені пункти Інструкції, щодо необхідності затвердження печаткою підпису прокурора, виключені наказом Генерального прокурора України, тому наведене посилання суду першої інстанції підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали.

Також підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання, як на підставу для повернення обвинувального акту, вказівка про невідповідність даних представника потерпілого ОСОБА_7 , оскільки, відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті вказані анкетні відомості представника потерпілого, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є частково обґрунтованими, тому ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.03.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали вказівку про підстави для повернення обвинувального акту, - не засвідчення підпису прокурора печаткою та про невідповідність даних представника потерпілого ОСОБА_7 .

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4