_________________АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА________________
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006978 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
В СТ А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 186 КК України, повернуто прокурору.
Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що обвинувачена неодноразово не з`являлась в судові засідання за викликом суду, у зв`язку з чим до останньої було застосовано привід. Проте, згідно рапорту інспектора Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , обвинувачена за вказаною в обвинувальному акті адресою не проживає, що свідчить про те, що органами досудового слідства не встановлено місце проживання обвинуваченої.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор у справі ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.. 291 КПК України, де на аркуші 2 містяться анкетні дані обвинуваченої, в т.ч. місце проживання та реєстрації. Також, на думку прокурора, суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, не прийняв рішення щодо клопотання прокурора про зупинення судового провадження та оголошення обвинуваченої ОСОБА_7 в розшук відповідно до вимог ст.. 335 КПК України, оскільки результатами виконання ухвали суду першої інстанції від 10 жовтня 2016 року про привід ОСОБА_9 встановлено, що остання порушила умови обраного запобіжного заходу згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року, та ухилилася від суду, на телефонні дзвінки не відповідає, місце перебування її невідоме.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, на думку колегії суддів, суд першої інстанції діяв у відповідності до вказаних положень кримінального процесуального закону.
Так, п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентовано, що обвинувальний акт, крім іншого, повинен містити анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата і місце народження, місце проживання, громадянство).
При цьому, відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (із змінами та доповненнями) місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

В обвинувальному акті зазначені місце реєстрації та місце проживання обвинуваченої ОСОБА_7 .

Проте, як було встановлено під час підготовчого засідання в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, за вказаними в обвинувальному акті місцем проживання та реєстрації обвинувачена ОСОБА_7 відсутня, місце ї перебування невідомо, що не заперечувалося й прокурором в апеляційній скарзі.

Більш того, ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року, у зв`язку з неявкою обвинуваченої до суду, до ОСОБА_7 застосовано привід, виконання якого доручено Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві (ас. 46).

Згідно інформації, викладеній в рапорті інспектора ВП та В "Гідропарк" Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , при неодноразовому виході у різний час доби за вказаною в обвинувальному акті адресою місця проживання ОСОБА_7 двері будинку ніхто не відкривав, шуму за дверима чутно не було, світло у нічний час не горіло. Зі слів сусідів, вони не знають мешканців зазначеної квартири, повідомити про їх місцезнаходження не можуть (ас. 55).

Під час підготовчого засідання прокурором було повідомлено суд про те, що при спілкуванні з сестрою ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_7 вдома не проживає, десь знаходиться у м. Києві, однак адреса перебування їй невідома (ас. 57).

Також матеріали судового провадження містять відомості, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , не працює (ас. 54).

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що прокурором зазначені обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються. Разом з тим, вищевикладені обставини підтверджують висновки суду першої інстанції про невстановлення органом досудового слідства фактичного місця проживання обвинуваченої.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності зазначеної в обвинувальному акті адреси місця проживання обвинуваченої ОСОБА_7 з фактичним місцем її знаходження.

Доводи прокурора про те, що під час обрання запобіжного заходу слідчим суддею було встановлено місце проживання обвинуваченої, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року обвинуваченій обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту саме за адресою, яка й зазначена в обвинувальному акті, на думку колегії суддів, свідчить тільки про те, що станом на 8 липня 2016 року були наявні дані про проживання обвинуваченої за адресою, зазначеною в обвинувальному акті, проте не підтверджує обставини її фактичного проживання за цією адресою в подальшому, і прокурором докази на підтвердження такої позиції суду не надані.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був звернути увагу на вимоги ст. 335 КПК України, зупинити провадження та оголосити розшук обвинуваченої, яка ухилилася від суду, то, на дуку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки відповідно до наявних матеріалів судового провадження під час досудового слідства слідчим не встановлено фактичне місце проживання обвинуваченої, що унеможливлює її виклик в суд в порядку, передбаченому законом, прокурором клопотання в порядку ч. 3 ст. 315 КПК України не заявлялось, а тому відсутні підстави для оголошення обвинуваченої на даній стадії у розшук.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону та неможливістю проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства у встановлені розумні строки, забезпечивши обов`язкову участь обвинуваченої у судовому провадженні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 186 КК України, повернуто прокурору, - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3