Справа №484/3256/16-к 18.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/269/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000995, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку радгоспу Горняк №2 Добропільського району Донецької області, громадянку України, яка має середню освіту, раніше не судиму, проживаючу та зареєстровану по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взято під варту із зали суду.
Постановлено стягнути ОСОБА_7 на користь держави 5000 грн. витрат на залучення експертів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає вирок суду таким, що не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства.

Висновки суду, на думку апелянта, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не перевірені показання обвинуваченої щодо її непричетності до інкримінованих їй дій. Не перевірені її доводи та показання щодо вчинення цього злочину незнайомим чоловіком, якого до помешкання привів сам потерпілий та який залишив будинок лише наступного дня, оскільки не міг цього зробити за наявності собаки.

Вказує, що свідки, на показаннях яких ґрунтується вирок, давали свідчення з метою оговорити обвинувачену в силу неприязних відносин.

Стверджує, що показання свідка ОСОБА_9 під час судового розгляду відрізняються від показань наданих в ході досудового розслідування. Зі свідком ОСОБА_10 обвинувачена взагалі не знайома, в силу чого, не могла обговорювати особисте життя.

Окрім того, на переконання апелянта, ці свідки під час допиту в суді перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Інші свідки по справі, на думку апелянта, жодним чином не підтвердили, що саме ОСОБА_7 вчинила цей злочин, а лише охарактеризували особу обвинуваченої та її чоловіка, вони тісно не спілкувалися з обвинуваченою та її чоловіком, давали свідчення в суді вказуючи на інформацію, яку вони чули від сторонніх осіб.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам по справі в частині підтвердження невинуватості обвинуваченої, однобічно та неповно провів судове слідство, при цьому, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не допитав в судовому засіданні свідків, які надали свої письмові пояснення з приводу обставин щодо характеристики обвинуваченої, особи померлого та їхнього спільного життя.

Посилається на відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 злочину. При цьому, вказує, що жоден із свідків не був очевидцем інкримінованих обвинуваченій дій, протокол огляду місця події не складався в момент затримання обвинуваченої, висновки експертів жодним чином не доводять, що саме засуджена ОСОБА_7 вчинила злочин або якимось чином причетна до нього.

Зазначає, що висновок суду щодо неможливості перебування сторонніх осіб в будинку 30 березня 2016 року, де мешкали обвинувачена та її чоловік, ґрунтуються на показаннях свідків, які були зацікавлені в засудженні ОСОБА_7 .

Вказує, що ні під час досудового слідства, ні в ході судового розгляду достовірно не встановлено, що удари були нанесені саме дерв`яним табуретом, а не іншим тупим предметом. При цьому посилається на відсутність на табуреті слідів папілярних узорів. Не перевірено, чи могла обвинувачена, в силу поганого стану здоров`я, взагалі нанести удари та спричинити тілесні ушкодження такого характеру.

Стверджує, що обвинувачена при поверненні до будинку не помітила тілесні ушкодження у чоловіка, а звернула увагу лише наступного дня.

На переконання апелянта, судом не були перевірені обставини пов`язані з відносинами між обвинуваченої та її чоловіком, який зловживав спиртними напоями, постійно вчиняв сварки.

Зазначає, що негативна характеристика на ОСОБА_7 складена виходячи з скарг сусідів, в подальшому була видана протилежна характеристика, яка не надана правоохоронними органами.

Вважає невірним неприйняття судом до уваги письмових показів сусідів та знайомих обвинуваченої, які її характеризували позитивно, а її чоловіка навпаки негативно,

Вказує, що саме обвинувачена ОСОБА_7 за власний рахунок та своїми силами здійснювала поховання чоловіка ОСОБА_11 , що посвідчується довідкою Кумарівської сільської ради від 31 травня 2016 року № 606 та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 4 квітня 2016 року про оплату ритуальних послуг, копії яких були надані разом з клопотанням на досудовому слідстві.

Також зазначає, що обвинувачена має ряд захворювань, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 30 березня 2016 року близько 19 години, повернувшись до будинку, в якому проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки з чоловіком ОСОБА_11 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, які на протязі багатьох років супроводжувались бійками, взявши дерев`яний табурет, умисно нанесла удар останньому в обличчя, від якого той впав на підлогу. Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачена тим же табуретом, нанесла декілька ударів в область ребер зліва, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів 2-10 ребер зліва з розривом пристінкової плеври, перелом нижньої щелепи, забійної рани потилиці в області зліва, синця повік лівого ока, крововиливу в м`язові лоскути голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили смерть потерпілого. Близько години після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер в будинку за місцем мешкання від отриманих тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на її підтримку, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані захисником матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у умисному заподіянні ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за наведених у вироку обставин, підтверджуються дослідженими в суді доказами.

Так, як слідує із показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_11 жалівся їм та іншим сусідам, що боїться обвинувачену, так як вона погрожувала його вбити і взагалі останні роки між ними були дуже погані відносини. До них ніхто ні в двір, ні тим більше, в будинок не заходив.
Виходячи з показань свідка ОСОБА_10 , після смерті ОСОБА_11 обвинувачена їй сказала, що вдарила його табуретом, він упав, а вона пішла вправлятись по господарству, а коли повернулась в хату, то побачила, що чоловік мертвий. Про це вона розказала своєму співмешканцю ОСОБА_9 , який, будучи допитаний в якості свідка, підтвердив це в судовому засіданні.
Факт знаходження у вечорі 30 березня 2016 року ОСОБА_11 на підлозі будинку в крові підтвердила і сама обвинувачена.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 31 березня 2016 року, в будинку АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_11 , навколо якого були сліди речовини бурого кольору, біля тіла знаходився табурет із слідами речовини, схожої на кров. Поза, в якій знаходилось тіло, відповідає опису позі, про яку вказувала обвинувачена.
Згідно висновків експерта №117 від 29 квітня 2016 року, №117-М від 15 серпня 2016 року, № 117-М/2 від 28 вересня 2016 року, причиною смерті ОСОБА_11 явився лівосторонній гемоторакс, який розвився на фоні лівосторонніх переломів ребер з розривами пристінкової плеври. У трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів 2-10 ребер зліва з розривом пристінкової плеври, перелом нижньої щелепи, забійна рана потилиці в області зліва, крововилив повік лівого ока, крововилив в шкірно-м`язові лоскути голови. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів (не менше чотирьох впливів, в тому числі, можливо і дерев`яним табуретом, виявленим в ході огляду місця події) і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення. Після отримання тілесних пошкоджень ОСОБА_11 міг жити період часу, який обчислюється десятками хвилин, або навіть годинами. ОСОБА_11 міг здійснювати активні цілеспрямовані дії, однак, можливість говорити, кричати і т.п. була обмежена переломом нижньої щелепи, а можливість рухатись - ступенем алкогольного оп`яніння, так як в крові трупа виявлений етиловий спирт в концентрації 3,0% проміле, що відповідає стану сильного алкогольного сп`яніння. Вказані тілесні ушкодження утворитись в результаті падіння із стоячого положення не могли.
Виходячи з даних висновку експерта № 448 від 21 серпня 2016 року, на верхній частині та ніжках табурету виявлено кров людини та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_11 .
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про заподіяння ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , що спричинило смерть останнього.

Під час судового розгляду були досліджені усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення вироку, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апелянта щодо неповноти судового розгляду, також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними.

Суд першої інстанції, виходячи з досліджених доказів, прийшов до вірного висновку, що ввечері 30 березня 2016 року крім обвинуваченої та потерпілого до будинку, де мешкало подружжя ОСОБА_14 , ніхто сторонній не заходив, і що саме обвинувачена ОСОБА_7 спричинила тілесні ушкодження потерпілому, від яких настала його смерть, а не будь-хто інший, а посилання обвинуваченої на якогось незнайомця являються способом захисту. За такого, є також безпідставними твердження захисника в апеляційній скарзі щодо непричетності обвинуваченої ОСОБА_7 , вчинення цього злочину незнайомцем.
Дані, які б свідчили про дачу показань в судовому засіданні свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння, в матеріалах провадження відсутні, не надані такі і під час апеляційного розгляду, а тому і в цій частині є безпідставними доводи апелянта.
З цих же підстав є необґрунтованими посилання апелянта і щодо дачі показань вказаними свідками з метою оговорити обвинувачену.
Не виявлення на табуреті, вилученому при огляді місця події 31 березня 2016 року, слідів папілярних узорів, само по собі не спростовує висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченої в інкримінованому їй злочину. Більше того, на цьому табуреті, який знаходився біля трупу ОСОБА_11 , виявлено кров людини та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_11 .
За такого, є безпідставними твердження апелянта щодо не перевірки судом обставин відносно предмету, яким було заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_11 .
Як слідує з показань обвинуваченої ОСОБА_7 , ввечері 30 березня 2016 року її чоловік лежав на підлозі в крові з відкритою раною на голові.
Виходячи з вказаних показань обвинуваченої, є такими, що не відповідають дослідженим судом першої інстанції доказам, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо не виявлення обвинуваченою тілесних ушкоджень у потерпілого 30 березня 2016 року.

Також є такими, що не відповідають дійсності, посилання апелянта на не дослідження судом даних відносно стосунків між обвинуваченою та її чоловіком.
Щодо неприйняття судом до уваги письмових показів сусідів та знайомих обвинуваченої, про що вказує захисник в апеляційній скарзі, то така позиція суду першої інстанції відповідає положенням ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що всі досліджені докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченої ОСОБА_7 винною у заподіяння нею умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , що спричинило смерть останнього, а тому і в цій частині твердження захисника в апеляційній скарзі є безпідставними.
Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
Що стосується покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , то воно призначене у межах наближених до мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, сукупності усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, наслідки скоєного, особистості обвинуваченої, яка раніше не судима, негативної характеристики, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Стан здоров`я обвинуваченої, характеризуючі матеріали є лише даними про особу обвинуваченого і відсутні підстави для визнання їх обставинами, які пом`якшують покарання, і відтак, і для пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, відповідає визначеній ч. 2 ст. 50 КК України меті покарання.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 12 січня 2017 року по 18 травня 2017 року включно (день набрання вироком законної сили) підлягає зарахуванню обвинуваченій у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2017 року по 18 травня 2017 року включно зарахувати обвинуваченій ОСОБА_7 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 , яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий

Судді: