АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/826/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , а саме: транспортний засіб ЗАЗ 1102 0, (1991) білий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; транспортний засіб ВАЗ 2107 0, (1990), білий, номер двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 ; транспортний засіб HONDA ACCORD 2354, (2005), сірий, номер двигуна НОМЕР_8 , номер кузова НОМЕР_9 , заборонивши його відчуження.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, прийшов до висновку про необхідність накладення найменш обтяжливого способу арешту майна, з метою конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на порушення при розгляді даного клопотання територіальної підслідності, оскільки орган досудового розслідування, а саме прокуратура м. Києва, територіально відноситься до Печерського району м. Києва.
Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає про відсутність у ОСОБА_7 статусу підозрюваного з огляду на те, що він не затримувався за підозрою у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення; про підозру, в порядку ст.ст. 276-279 КПК України, йому не повідомлено. Додає про розбіжності щодо кількості аркушів повідомлення про підозру, що на думку захисника, вказує на невідповідність копії повідомлення про підозру доданої до клопотання з тим, що направлено поштою.
Також апелянт вказує на відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення та невідповідність клопотання про арешт майна вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України. Додає, що повідомлення про підозру не містить даних, на підставі чого слідчий прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_7 статусу службової особи, як і не містить даних про посаду, яку він обіймав та виконання яких організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій було на нього покладено.
Крім того, захисник зазначає, що викладені в повідомленні про підозру обставини вже були предметом досудового розслідування іншого кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження, відповідно до вироку Подільського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року.
Далі апелянт зазначає, що інкриміновані ОСОБА_7 дії жодним чином не полягали у безпосередньому заволодінні майном ОСОБА_10 , у зв`язку із чим він не може вважатися виконавцем інкримінованого йому злочину та вказує, що клопотання та додані до нього матеріали не містять відомостей про те, як саме ОСОБА_11 міг контролювати дії ОСОБА_7 або керувати ними та не зазначено конкретних ознак спрямованості умислу на заволодіння майном ОСОБА_10 та мотиву дій ОСОБА_7 .
Крім того, захисник вказує на відсутність у даному кримінальному провадженні заподіяної шкоди, оскільки стороні обвинувачення не відомий бенефіціар компанії «FosanaInvestmentsLimited», що на думку апелянта, вказує на відсутність підстав стверджувати про спричинення збитків будь-якій особі. Додає, що висновок судової економічної експертизи № 8939 від 27.11.2015 року, на який сторона обвинувачення посилається як на підтвердження суми заподіяних ОСОБА_10 збитків, не містить жодних даних про заподіяння шкоди ОСОБА_10 або ж розміру такої шкоди, а поставлені на вирішення експерта питання є некоректними.

Також захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_10 статусу потерпілої немає, а цивільний позов заявлено ОСОБА_11 та не може використовуватись для обґрунтування арешту майна ОСОБА_7 . Додає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України та позивачем не сплачено судовий збір. Крім того, автор апеляційної скарги зазначає, що у даному кримінальному провадженні міститься дві позовні заяви з ідентичним обґрунтуванням, що, на думку захисника, свідчить про наявність двох взаємовиключних позовних заяв до різних осіб.
У підсумку, захисник наголошує на тому, що арешт накладено на майно, яке належить на праві спільної сумісної власності і дружині ОСОБА_7 ОСОБА_12 , з якою підозрюваний перебуває у шлюбі, а тому, накладення арешту в цій частині порушує права та законні інтереси особи, яка не є учасником кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, прокуратурою міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001716, відомості про яке 12.08.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом заволодіння майном ОСОБА_10 шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
27 грудня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровськогорайонного суду міста Києва від 24 січня 2017 року дане клопотання задоволено та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваномуОСОБА_7 .

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України,може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0001716, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти власності, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту намайно, яке належить підозрюваному ОСОБА_13 .
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Доводи апелянта щодо порушення територіальної підслідності даного кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до постанови заступника начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва, для розслідування даного кримінального провадження визначено місце проведення досудового розслідування третій слідчий відділ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва, який розташований за адресою м. Київ, вул. Каунаська, 3в, що відноситься до Дніпровського району міста Києва.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, то колегія суддів визнає їх необгрунтованими, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, як і посилання апелянта на те, що інкриміновані ОСОБА_7 дії не полягали у заволодінні майном ОСОБА_10 та відсутності ознак спрямованості умислу на його заволодіння та мотивів дій ОСОБА_7 .
Крім того, посилання захисника на те, що повідомлення про підозру не містить даних про наявність у ОСОБА_7 статусу службової особи, даних про займану посаду та виконання функцій покладених на нього, не є визначеними законом підставами для висновку про необгрунтованість підозри.
Також необгрунтованими є посилання апелянта на відсутність у ОСОБА_7 статусу підозрюваного, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, а доводи щодо розбіжностей кількості аркушів повідомлення про підозру не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта щодо відсутності у даному кримінальному провадженні заподіяної шкоди, та те, що висновок судової економічної експертизи від 27.11.2015 не містить даних про заподіяння шкоди ОСОБА_10 або його розміру, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням його мети.
Що стосується посилань апелянта на відсутність статусу потерпілої у ОСОБА_10 , невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України, відсутності сплати судового збору та питання кількості позовних заяв, то оцінка даним обставинам буде дана судом при розгляді справи по суті, оскільки на даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.
Твердження захисника про те, що арешт накладено на майно, яке належить на праві спільної сумісної власності і дружині ОСОБА_7 , то дані обставини не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки особа, яка вважає себе власником майна, на яке було накладено арешт і яка не була присутня при розгляді питання про арешт майна. має право заявити клопотання про скасування арешту. Тобто у разі якщо дружина підозрюваного вважає, що арештом було порушено її права, може подати клопотання в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.
Крім того, твердження автора апеляційної скарги про те, що обставини викладені в повідомленні про підозру були предметом досудового розслідування іншого кримінального провадження, не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого у даному кримінальному провадженні, в рамках якого ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, з урахуванням застосування найменш обтяжливого способу арешту.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіДніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення..
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4