Справа № 577/2675/17
Провадження № 1-кп/577/370/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000081 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проходить військову службу на посаді номер обслуги зенітного ракетного- артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата військової служби за мобілізацією, раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 11 липня 2015 року був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військовї частини - польова пошта НОМЕР_2 , де 16 серпня 2015 року в порядку переведення з військовї частини - польова пошта НОМЕР_2 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 186 зарахований до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду номера обслуги зенітного ракетного-артилерійського дивізіону.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 року № 316/1/906, від 18.10.2016 року № 622/2/6917, від 01.10.2015 року № 322/2/8417). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.

Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 року (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Починаючи з 18 вересня 2015 року, ОСОБА_4 знаходився на лікуванні у військовому шпиталі м. Харків ( військова частина НОМЕР_3 ), з 23 вересня 2015 року направлений на лікування до Військового медико-клінічного центру Західного регіону, а 12 жовтня 2015 року виписаний з лікувального закладу.

Однак, 13 жовтня 2015 року, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за мобілізацією, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для повернення на службу, не з`явивися до пункту постійної дислокації військова частина - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 після закінчення лікування. Факт відсутності солдата ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням частини під час ранкового шикування підрозділів 13 жовтня 2015 року.

Під час незаконної відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 25 червня 2017 року ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на місці служби - у розташуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно прибув до військової прокуратури Сумського гарнізону, після чого був направлений до військової частини польова пошта- НОМЕР_1 , та наказом командира відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.

Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 у період з 13 жовтня 2015 року по 25 червня 2017 року в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Щиро розкаюється у вчиненому.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, вчинене особами, зазначеними в ч. 2 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який задовільно характеризуеться за місцем проживання та служби, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч.4 ст. 407 КК України.

Крім того, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без відбування покарання, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Кам`янко -Бузьким відділом з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним за ч.4 ст. 407 КК України і призначити покарання в виді 3 ( три ) роки позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На ОСОБА_4 в період іспитового строку в відповідності зі ст.76 КК України покласти виконання слідуючих обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1