АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6201/15-к Номер провадження 11-кп/786/98/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м.Полтави від 8 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_10 :

- на користь ОСОБА_11 500 тисяч гривень завданої моральної шкоди,

- на користь ОСОБА_12 500 тисяч гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_10 судові витрати на користь держави за проведення експертиз на загальну суму 5722, 20 грн.

Вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 20 червня 2015 року, близько 23 год. 55 хв., керуючи автомобілем OPEL OMEGA д.н. НОМЕР_1 на вул. Половка в м. Полтаві в районі електроопори № 29/79, порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, перевищив максимально дозволену швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого допустив виїзд керованими ним автомобіля на розділювальну смугу, де не впорався з керуванням, допустив занос автомобіля, виїзд на праве узбіччя, де допустив наїзд на стовбури дерев, у результаті чого пасажири його автомобіля ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження, що спричинили їхню смерть.

В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які є аналогічними за змістом, ставиться питання про скасування вироку Київського районного суду м. Полтави від 8 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 та закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України або пом`якшити покарання, застосувавши положення ст.ст. 69, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

Апелянти вказують, що вирок суду постановлений з грубими порушеннями норм КПК України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при його постановлені допущена неповнота судового розгляду, тобто в порушення ст. 10 та 22 КПК України не були задоволені клопотання сторони захисту що призвело до неможливості подання доказів, про які було заявлено суду.

Крім того, зазначає, що суд порушуючи вимоги ст.ст. 94, 370 КПК України при постановленні вироку не оцінив всіх доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точку зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, належним чином не вмотивував та обґрунтував свого рішення. При цьому зазначає, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, оскільки слідчий експеримент з участю ОСОБА_10 проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Відповідно, ставить під сумнів висновки судових експертиз, оскільки при їх проведенні були використані дані, отримані під час цього слідчого експерименту.

Апелянт звертає увагу на особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується, не притягувався до відповідальності, на утриманні має батьків інвалідів, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду в добровільному порядку, продовжує відшкодовувати заподіяні збитки, щиро розкаюється, а відсутність дорожніх знаків на місці дорожньо-транспортної пригоди призвела до неможливості виявити перешкоду для руху і своєчасно зупинитися.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Зазначає, що суд при вирішенні питання про призначення основного покарання ОСОБА_10 не в повній мірі врахував характер його дій та вкрай тяжкі наслідки. Вину обвинувачений ОСОБА_10 не визнав, не розкаявся, шкода потерпілим не відшкодована.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на підтримку поданих ними апеляційний скарг та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_15 на підтримку поданої прокурором апеляційної скарги та проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора, прохали вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Факт виїзду автомобіля «OPEL OMEGA» д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 на праве узбіччя та наїзд на стовбури дерев, внаслідок чого пасажири автомобіля ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент спричинення та такі, що спричинили їх смерть, ніким із учасників провадження не оспорюється.

Як стверджує обвинувачений, 20.06.2015 року в нічний час він на своєму автомобілі виконував замовлення таксі та, рухаючись по вул.Половка в м.Полтаві, перевозив трьох пасажирів. При цьому рухався спочатку зі швидкістю 100-110 км/год., а потім зменшив її до 60 км/год. Зазначав, що на дорозі не було дорожньої розмітки та жодних дорожніх знаків, які б вказували на наявність попереду посеред дороги газону, а тому він рухався ближче до середини дороги. В подальшому, по ходу свого руху він помітив велосипедиста, якого намагався об`їхати та наїхав на розділовий газон, внаслідок чого автомобіль підкинуло та понесло на праве узбіччя.

Проте такі доводи обвинуваченого ОСОБА_10 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_16 та наявними в матеріалах провадження письмовими доказами.

Так, допитаний в ході судового слідства свідок ОСОБА_16 зазначив, що він разом з подружжям ОСОБА_14 та ОСОБА_13 їхали на автомобілі таксі в м.Полтаву. Водій автомобіля ОСОБА_10 рухався в межах міста з перевищенням допустимої швидкості руху, про що він робив йому зауваження. Зауважив, що в автомобілі він знаходився на передньому пасажирському сидінні та слідкував за дорожньою обстановкою, при цьому жодних транспортних засобів ні в зустрічному, ні в попутному напрямку руху не було, як і не було на дорозі попереду їх автомобіля велосипедиста.

За даними протоколу огляду місця події від 06.07.2015 року, за участю ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 проведено додатковий огляд місця дорожньо-транспортної пригоди в районі електроопори №29/89 по вул.Половка в м.Полтаві, в ході якого встановлено та зафіксовано наявність дорожньої розмітки на даній ділянці дорожнього покриття, відсутність на ній ям чи вибоїн.

За даними висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №794/795 від 30.09.2015 року швидкість руху автомобіля Опель Омега д.н.з. НОМЕР_1 в умовах місця пригоди з врахуванням довжини слідів переміщення визначена експертом рівною більше 86,7 км/год.

За даними висновку судової авто технічної експертизи №256 від 21.09.2015 року в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Опель Омега д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачаються невідповідності з вимогами п 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної події. В умовах даної події водій автомобіля Опель Омега д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Твердження захисника про те, що протокол слідчого експерименту та висновки судових експертиз є недопустимими доказами не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент з участю ОСОБА_10 проведений у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, з участю понятих, потерпілих, представника потерпілого та адвоката ОСОБА_9 , із залученням автомобіля Опель Омега.
За його результатами складено відповідний протокол, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту (т.1 а.с.208-215).
ОСОБА_10 дійсно під час слідчого експерименту не були роз`яснені права підозрюваного, але на час його проведення (6 серпня 2015 року) він не мав такого статусу у кримінальному провадженні, оскільки про підозру йому було повідомлено лише 20 жовтня 2015 року.
Водночас, захисник ОСОБА_9 приймав участь у проведенні слідчого експерименту і ОСОБА_10 не мав жодних перешкод для отримання правової допомоги.
Дані, які б свідчили про істотні порушення права на захист обвинуваченого, в матеріалах провадження відсутні і судом не встановлені.
Висновки судових експертів відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.

При цьому суд їх всебічно, повно й неупереджено дослідив, оцінив, допитав в судовому засіданні експертів, та належним чином, з урахуванням інших доказів, мотивував, чому відхилив та не прийняв до уваги наданий стороною захисту до суду висновок авто технічної експертизи №31 від 18.12.2015 року, виконаний експертом ОСОБА_17 .

Таким чином, з обсягу та характеру встановлених фактичних даних кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 під час керування автомобілем в темну пору доби, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, у результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля на розділювальну смугу, де не впорався з керуванням, допустив занос автомобіля, виїзд на праве узбіччя, де допустив наїзд на стовбури дерев, внаслідок чого пасажири автомобіля ОСОБА_14 та ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а в даному випадку такі, що спричинили їх смерть.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.286 КК України.

Як убачається зі змісту вироку, суд, призначаючи обвинуваченому покарання, урахував дані про його особу, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та конкретні обставини справи. З огляду на те, що ОСОБА_10 вперше вчинив злочин з необережності, був тверезий, позитивно характеризується, добровільно надав матеріальну допомогу потерпілому ОСОБА_7 , суд обрав покарання в межах санкції інкримінованого злочину.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і є справедливим.

Тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що порушує питання прокурор в принесеній апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Водночас, враховуючи, що внаслідок злочину загинули двоє молодих людей подружжя, з огляду на відсутність щирого каяття та з урахуванням думки потерпілого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому судом першої інстанції покарання та застосування приписів ст.69 КК України.
Отже, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Полтави від 8 серпня 2016 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3