Справа № 308/6516/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000368 - старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про обрання відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за національністю українця, уродженця села Заріччя Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого водієм міжнародних автомобільних перевезень в ПП «Марко», одруженого, який має на утриманні трьох дітей, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000368, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 листопада 2015 року.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування, що 01 листопада 2015 року близько 19 години 00 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «VOLKSVAGEN» модель «LT35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 46,5-48,6 км/год., по головній дорозі сполученням «м.Іршава-с.Сільце, Іршавського району», зі сторони м.Іршава у напрямку села Сільце Іршавського району Закарпатської області, та проїжджаючи навпроти АЗС «МАРКЕТ», що розташована за перехрестям вказаної дороги та поворотом вбік с.Лоза та с.Собатино, по ходу його руху, діючи всупереч вимогам п.п.1.3.; 1.5.; 2.3. б); 12.2. та 12.3. «Правил дорожнього руху України», проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в той час, перебуваючи у сильному ступені алкогольного сп`яніння, діючи в супереч вимогам п.п.4.1.; 4.8.; 4.14. а), г) та д) «Правил дорожнього руху України», у темний час доби рухалася виляючи то вліво то вправо, по смузі руху водія ОСОБА_5 , поруч з дорожньою горизонтальною розміткою 1.5., що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, зі сторони с.Сільце у напрямку м.Іршава, та своїми діями створювала водію ОСОБА_5 небезпеку для руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №1 від 07.06.2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця на рівні 10-го грудного хребця по задньо-підпахвинній лінії справа, забійна-рвана рана верхньої повіки правого ока з поширенням на лобну ділянку, садна лобної ділянки по середній лінії, синця носа на фоні різана рана, синця кута рота зліва, синця верхньої повіки правого ока, крововиливу верхньої губи по середній лінії, садна підборіддя справа, садна лобного горба зліва на фоні якого різана рана, синця від рівня 5- го ребра до рівня гребня правої здухвинної кістки між середньо-ключиною та середньо-підпахвинною лініями справа, садна гребня лівої здухвинної кістки, різана рани зовнішньої поверхні середньої третини правого стегна, садна по передній поверхні лівого колінного суглобу, синець нижньої третини лівого стегна по передньо-внутрішній поверхні. Перелом 2,3,4,7,8,9 ребер справа з крововиливом у навколишні м`які тканини, перелом 2,4,5,6,7,8 ребер зліва з крововиливом у навколишній м`які тканини, перелому кісток тазу справа, перелому кісток правого передпліччя, розриву капсули та зв`язок правого колінного суглобу, перелому грудини. Забій головного мозку з субарахноїдальним крововиливом, забою легень з двобічним гемотораксом, розриву тканини печінки з розвитком гемоперитонеуму, розриву паренхіми правої нитки.

Дані тілесні ушкодження в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю, і за цією ознакою згідно п. 1.2.3. «в,л,о» «Правили судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесні ушкодження», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 2.3. б); 12.2 та 12.3 «Правил дорожнього руху України», якими визначено: п.1.3 - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог п.п. 1.3.; 1.5.; 2.3. б); 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті.

06 липня 2017 року гр. ОСОБА_5 , у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.11.2015 та схемою до нього; висновком №431 від 23.11.2015 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» р.н. НОМЕР_1 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; висновком експерта №141 від 31.12.2015; протоколом огляду транспортного засобу; висновком комісійної експертизи; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; висновком трасологічної експертизи №569 від 07.11.2016; висновком судової автотехнічної експертизи №72 від 20.01.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 22.06.2017; висновком судової автотехнічної експертизи №259 від 28.06.2017;

Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_5 безробітній, перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, орган досудового розслідування вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту. За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити, у прохальній частині клопотання по-батькові підозрюваного ОСОБА_17 є технічною помилкою. Крім того, обґрунтовуючи вказане клопотання та необхідність обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказує, на те, що підозрюваний може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадження.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідка, чи перешкоджати встановленню істини по справі. Крім того, просив врахувати особу підозрюваного, який є молодим за віком, має постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітніх дітей.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку:

Клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивоване тим, що останній перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. ОСОБА_5 має постійне місце проживання, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проживає разом з дружиною та має на утриманні спільного з дружиною малолітнього сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню доньку ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також у дружини є неповнолітня дитина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно працює водієм, на даний час за станом здоров`я тимчасово до 24.07.2017 року не працює.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через незаконного впливу на потерпілого та свідків, суд констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Крім того, слідчим в судовому засіданні зазначено, що на всі виклики підозрюваний з`являвся, а свідки та потерпілі у вказаному кримінальному провадженні були допитані. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Разом з тим, суд враховує, що за характером своєї роботи підозрюваний часто виїжджає за межі України, оскільки здійснює міждержавні перевезення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок ДТП та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів і за яке йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце постійного проживання - у період доби із 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., оскільки останній має можливість працювати та утримувати себе та свою сім`ю, а відтак застосування до останнього з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 години не залишення місця постійного проживання, не буде обмежувати права підозрюваного в можливому одержанні доходу від якого залежить рівень його життя та сім`ї, а тому, слідчий суддя дійшов висновку, що до останнього необхідно обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання - у період доби із 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000368 - старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце проживання у період з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , у період з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Ухвалу скерувати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1