АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 18 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні №0000664,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, не судимого визнано винуватив в скоєнні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України в йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Позов прокурора в інтересах держави про стягнення з обвинуваченого 3231 грн. 25 коп., понесених витрат лікувальним закладом на лікування потерпілого, залишено без розгляду.
Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення криміналістичної експертизи в сумі 2464 грн. 48 коп.
Згідно вироку, ОСОБА_7 03 травня 2016 року біля 19-ї години перебував у своєму помешкання в АДРЕСА_1 . В той час він там розпивав спиртні напої зі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 . З останнім у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт. Під час сварки у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння ОСОБА_8 шкоди здоров`ю і реалізуючи свій намір, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку голови потерпілого, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у виді забійної рани в ділянці внутрішнього кільця надбрівної
провадження №11кп/794/410/16 р. головуючий у 1 інстанції ОСОБА_12
дуги, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке призвело до короткочасного розладу здоров`я.
Одразу після нанесення описаного удару, ОСОБА_7 , бажаючи довести свій намір до кінця і зашкодити здоров`ю потерпілого, скориставшись тим, що ОСОБА_8 повернувся до нього спиною, схопив ніж господарсько-побутового призначення, який лежав на кухонному столі, і наніс цим ножем удар в ділянку спини потерпілого. Внаслідок цього удару ножем спричинив потерпілому тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани попри хребтовій лінії справа в проекції восьмого міжребір`я з проникненням у плевральну порожнину ускладненої пневмогемотораксом, яке відноситься до категорії тяжких, як небезпечне для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 впав на підлогу, втрачаючи свідомість, ОСОБА_7 , побачивши стан, в якому опинився ОСОБА_8 , почав надавати останньому першу медичну допомогу, застосовуючи штучне дихання, в результаті чого потерпілий прийшов у свідомість. Згодом до квартири увійшли працівники поліції та надали потерпілому допомогу, а потім ОСОБА_8 було госпіталізовано, де надана повноцінна медична допомога, за результатами якої він видужав.
На цей вирок прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи винуватість ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій та застосування судом ст.69 КК України при призначенні покарання, просив оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий вирок і призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 роки позбавлення волі.
При цьому апелянт вказував, що суд не в достатній мірі врахував те, що злочин було вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, останній в 2014 році зареєстрований в наркологічному диспансері з діагнозом гостра алкогольна інтоксикація. Також апелянт посилався на рекомендації, що викладені в Пленумах Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» та «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Вказував, що суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та незаконно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання.
Інші учасники кримінального провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
Апеляційним судом встановлено, що 03 травня 2016 року біля 19-ї години ОСОБА_7 в своїй квартирі в АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розпивав спиртні напої. Тоді ж між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 умисно кулаком наніс удар в голову ОСОБА_8 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у виді забійної рани в ділянці внутрішнього кільця лівої надбрівної дуги.
Коли потерпілий ОСОБА_8 повернувся спиною до ОСОБА_7 , останній, продовжуючи свої протиправні дії, схопивши кухонний ніж, наніс ним удар потерпілому в спину, заподіявши ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани по при хребтовій лінії справа в проекції восьмого міжребір`я з проникненням в плевральну порожнину, ускладненої пневмогемотораксом.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння при обставинах, що наведені у вироку, підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка та не оспорюється апелянтом.
Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_7 , обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляду кримінальних справ в апеляційному порядку», не наводить у цьому вироку доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні злочину та доводів щодо кваліфікації діяння.
Що стосується призначення судом покарання обвинуваченому та звільнення останнього від його відбування, колегія суддів вважає, що воно призначено йому з порушенням вимог ст. 65 КК України та безпідставно звільнено обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Суд першої інстанції не в достатній мірі врахував обставини вчинення злочину, його тяжкість та дані про особу винного і прийшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Так, судом не було в достатній мірі враховано те, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, який відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинив його в стані алкогольного сп`яніння. При цьому судом не було також враховано те, що потерпілому ОСОБА_8 обвинуваченим були спричинені, окрім тяжких тілесних ушкоджень, також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання поза увагою суду залишилося і те, що обвинувачений в 2014 році був зареєстрований в Чернівецькому наркологічному диспансері з діагнозом «гостра алкогольна інтоксикація» (т.1. а.с.220).
Згідно п.2 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи чи за більш складних форм співучасті, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.
За таких обставин, незважаючи на те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується по місцю проживання і є не судимим, колегія суддів вважає, що звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде суперечити загальним цілям призначення покарання та невідворотності понесення покарання винною особою за вчинений злочин.
А тому колегія суддів вважає необхідним оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування скасувати та постановити новий вирок.
При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує те, що останній вчинив умисний злочин проти здоров`я особи, який відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому колегія суддів визнає щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування ним завданих збитків та надання допомоги потерпілому після вчинення злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому колегія суддів визнає вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Щире каяття обвинуваченого, сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди та надання ним допомоги потерпілому після вчинення злочину колегія визнає обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 18 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні №0000664 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст.121 ч.1 КК України в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування скасувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ст.121 ч.1 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді 2 роки позбавлення волі.
Взяти засудженого ОСОБА_7 під варту в залі суду і строк відбуття покарання йому обчислювати з 20 грудня 2016 року.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в порядку касаційного провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_13

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія вірна: суддя