Справа № 367/8532/16-к
У Х В А Л А
16 січня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Військової прокуратури Дарницького гарнізону надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 20.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000157 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Обвинувачений та його захисник підтримали думку прокурора.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 20.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000157 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення, а також містить суперечності.

Так, ні при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ні у формулюванні обвинувачення не зазначено в чому (в якій тарі чи упаковці) ОСОБА_7 12.09.2016 р. і 16.09.2016 р. зберігав та відчужував порошкоподібну речовину масою 0,52 г та 2.25 г, у зміст якої входить амфетамін.

ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному зберіганні психотропних засобів та наркотичних речовин, але залишається незрозумілим у зберіганні з якою метою він звинувачується. Це не зазначено ні при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ні у формулюванні обвинувачення, хоч є кваліфікаційною ознакою злочину.

Крім того, в обвинувальному акті вказано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , - вчинення злочинів у стані сп`яніння внаслідок вживання амфетамінів, однак ні при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ні у формулюванні обвинувачення не зазначено які саме злочинні дії було вчинено обвинуваченим у стані сп`яніння.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Також в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України в Реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено процесуальні рішення, які прийнято слідчими суддями під час досудового розслідування, хоч копії таких рішень надано суду.

До того ж, в розділі І Реєстру матеріалів досудового розслідування містяться незрозумілі назви найменування процесуальних дій такі як заява, протоколи, висновок експерта, інформаційні довідки, що самі по собі є назвами документів, а не назвами процесуальних дій.

Крім того, обвинувальний акт містить некоректні висновки слідчого про вчинення обвинуваченим конкретних злочинів, що виходить за межі його повноважень, оскільки висновки про вчинення особою злочину може робити лише суд за наслідками розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про відсторонення від посади обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на даний час він перебуває на посаді інспектора роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що сприяло вчиненню ним кримінального правопорушення, користуючись наданою йому владою, зможе впливати на свідків, заявника, експертів, які проводили дослідження в даному провадженні.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши доводи сторін, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

Суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, які він вчинив, перебуваючи на посаді інспектора роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції. Зазначені вище злочини є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

На даний час ОСОБА_7 перебуває на посаді інспектора роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції і зможе впливати на свідків, заявника, експертів, які проводили дослідження в даному провадженні.

Зазначене дає підстави суду вважати, що існують ризики того, що, перебуваючи на посаді інспектора роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_7 зможе незаконно впливати на свідків, заявника, експертів, які проводили дослідження в даному провадженні.

Прокурор також заявила клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, захисник вважав, що можливо обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов?язання.

Суд заслухавши думки сторін, дійшов висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено розмір застави, яку було сплачено, а обвинуваченого звільнено з під варти.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Отже, у звя?зку з тим, що за обвинуваченого було сплачено заставу, відносно нього зараз діє запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Жодних доказів наявності після сплати застави нових обставин та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором суду не надано, не доведено, що запобіжний захід у виді застави не може запобігти наведеним ним ризикам, тому суд не знаходить підстав для зміни виду запобіжного заходу на тримання під вартою.

Суд вважає безпідставною думку захисника про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання, оскільки ухвалою суду про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначено обмеження, які покладаються на обвинуваченого у разі сплати застави. Такі обмеження повністю відповідають обмеженням, які суд може встановити при обранні запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 154, 177, 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 20.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000157 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольнити клопотання прокурора про відсторонення обвинуваченого від посади.

Відсторонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади інспектора роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на два місяці.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 19.01.2017 р. о 08 год 30 хв.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3