Дата документу Справа № 317/4402/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/621/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/4402/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001673, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 03 січня 2017 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Омськ Російської Федерації, українця, громадянина України, освіта середня, не працевлаштованого, зареєстрованого та такого, що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

1) 11.05.1998 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 141 ч. 2, 17, 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) від відбування покарання звільнено з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців;

2) 31.01.2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі;

3) 18.09.2002 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 187 ч. 4, 185 ч. 5, 70, 70 ч. 4 КК України до 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна; 04.01.2003 року прибув до Біленьківської ВК Запорізької області (№99); 19.03.2008 року звільнився з Біленьківської ВК Запорізької області (№99) умовно-достроково; не відбута частина 1 рік 10 місяців 11 днів;

4) 27.12.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, 263 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 23.03.2011 року Апеляційним судом Запорізької області переглянуто вирок, вирок від 27.12.2010 року відмінено, справу направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя в іншому складі суддів; 27.04.2011 року засуджено Ленінським районним судом за ст. 185 ч. 3, 187 ч. 3, 263 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; прибув 05.08.2011 року до Каменської ВК Запорізької області (№101); звільнився 15.09.2015 року з Каменської ВК Запорізької області (№101) умовно-достроково; не відбута частина строку 1 рік 5 місяців 13 днів. Взятий під варту з 21.10.2016 року;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 03 січня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 27.04.2011 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 3, 187 ч. 3, 263 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки ОСОБА_8 до повного відбуття покарання за попереднім вироком скоїв новий злочин.

Остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання строк тримання ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі з 21.10.2016 року до набуття вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 21.10.2016 року з дня винесення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів згідно ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 09.09.2016 року, приблизно о 12.30 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, через незачинене вікно проник до приміщення буд. АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав та в подальшому реалізував наступні золоті вироби: золоту каблучку 585 проби артикула 1380-1, з діамантом 57-0,047 карата - 3/3А, вартістю 20000 гривень; золоту каблучку артикула К 155-001, 585 проби, вагою 2,74 грами, вартістю 1807 гривень 47 копійок; золоту каблучку 585 проби, артикула 18 ГСТУ 201-11-98 ДСТУ 3527-97, вагою 4,34 грами, вартістю 2862 гривень 92 копійки; золотий браслет артикула 806693 585 проби, довжиною 19 см, вагою 12,77 грам, вартістю 8423 гривень 86 копійок; золоту каблучку, 585 проби, розміром 20,5, вартістю 484 гривні; золоту каблучку, 585 проби, артикула Л585, вагою 2,89 грам, вартістю 1906 гривень 42 копійки; золотий браслет, артикула 204175190, 585 проби, вагою 1,95 грам, вартістю 1286 гривень 34 копійки; золоту каблучку, 585 проби, вагою 6,83 грами, вартістю 4505 гривень 48 копійок; пару золотих сережок, артикула 21280, 585 проби, вагою 3,33 грами, вартістю 2196 гривень 67 копійок; золоту каблучку 585 проби з каменем «цирконій», вагою 3,74 грами, вартістю 2467 гривень 13 копійок; золоту каблучку, артикула 21, вагою 3,74 грами, вартістю 2467 гривень 13 копійок.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 48407 гривень 42 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду занадто суворим, а рішення суду відносно покарання несправедливим та упередженим. Так, суд, призначаючи покарання, був необ`єктивним та вів односторонній аналіз, оскільки не врахував наступне: у нього є неповнолітня дитина; він уклав усний договір з потерпілим, так як останній є його знайомим; він активно сприяв розкриттю злочину та добровільно, частково відшкодував спричинену шкоду; він добровільно зізнався та щиро розкаявся у вчиненому. Суд при призначенні покарання не врахував зазначені пом`якшуючі обставини, а послався лише на одну обставину, яка обтяжує його вину, оскільки правопорушення вчинене повторно. Просить змінити вирок суду в частині покарання та призначити покарання менш суворе.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, який підтримав скаргу свого підзахисного; прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винності засудженого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, кваліфіковані правильно.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, призначив його враховуючи тяжкість вчиненого злочину, думку потерпілого, особу обвинуваченого, який характеризується формально, злочин скоїв під час невідбутого покарання після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, раніше неодноразово судимий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а рецидив злочину, обставиною, що обтяжує покарання.
Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише при умові відбування реального покарання і призначив покарання ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК і відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, покарання за вироком від 27.04.2011 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя, остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.
Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень права ОСОБА_8 на захист колегія суддів не встановила.

Доводи про активне сприяння розкриттю злочину та добровільне, часткове відшкодування спричиненої шкоди, як про те зазначав апелянт, безпідставні, оскільки суд не встановив сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, а часткове повернення викрадених речей потерпілому було здійснене не обвинуваченим, а шляхом добровільної видачі свідком ОСОБА_10 . Натомість повторність виступала кваліфікуючою ознакою злочину і в якості обставини, що обтяжує покарання судом не враховувалась.
Що ж стосується щирого каяття, то судом ця обставина вже була враховано при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Наявність неповнолітньої дитини, у сукупності з іншими встановленими даними про особу ОСОБА_8 , не дають підстав для зниження йому й так призначеного судом майже мінімального покарання.
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, по доводах зазначених в його апеляційній скарзі, не вбачається.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 03 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4