ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9857/16-к
провадження № 1-кп/753/196/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, оскільки строк його дії у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого, закінчується 15.06.2017 р.

Прокурор вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків.

Представник потерпілої ОСОБА_5 , якого підтримала потерпіла ОСОБА_4 , погодився з думкою прокурора.

Захисник ОСОБА_6 , думку якої підтримав обвинувачений, вважала за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Просила врахувати те, що обвинувачений є раніше не судимим, має постійне місце проживання в м. Києві, відсутність можливості з його боку будь-яким чином вплинути на хід судового розгляду, при цьому прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Посилаючись на рішення Верховного суду України в справі № 5-163кс15 від 19.10.2015 р. зазначала, що тривале тримання особи під вартою нерозривно пов`язане з обвинувальним вироком та просила врахувати презумпцію щодо звільнення особи.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин. При цьому суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).

Відповідно до ухвали слідчого судді від 31.03.2016 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який неодноразово продовжувався відповідно до ухвал Дарницького районного суду м. Києва в ході судового розгляду, зокрема до 15.06.2017 року.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.

Разом з тим, враховуючи те, що сплинув значний проміжок часу, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, встановив наявність інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Так, обвинувачений не має місця реєстрації та належно підтвердженого на даний час фактичного місця проживання, згідно характеризуючих матеріалів ОСОБА_7 не працював та не навчався, джерела його доходів невстановлені, достатні стримуючи фактори, які би свідчили про відсутність ризику переховування - відсутні.

На даний час судове провадження триває, всі свідки не допитані, і суд вважає, що можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого як на потерпілу так і на свідка продовжує існувати, що свідчить про можливість перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.

Крім того, будь-яких гарантій явки до суду з боку обвинуваченого - немає.

Також, враховуючи те, що згідно положень ст. 72 КК України існує зарахування у співвідношенні одного дня позбавлення волі попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі суд вважає, що продовження запобіжного ув`язнення не виконує фактично завчасного виконання вироку (рішення Томазі проти Франції).

При цьому відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Дані про те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та судимостей немає, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

З урахуванням викладеного суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ризики справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом не береться до уваги позиція останнього, який свої вини не визнає, як така, що не має значення при вирішення вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинуваченого як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людини, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків і з наведених підстав не визначає розмір застави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 17 липня 2017 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя