АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/573/17 Справа № 201/8903/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 50002293 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника ОСОБА_7 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року щодо,-
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 17 серпня 2004 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки; - 28 листопада 2005 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70, ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2008 року звільнено на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 13 днів; - 29 червня 2010 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців волі; 16 вересня 2014 року звільнено з Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю терміну покарання; - 14 серпня 2015 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки; - 08 вересня 2016 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15- ч. ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю
прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 . В апеляційній скарзі з доповненнями /а.с.п.227-228, 252-253/ на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року, яким його визнано винним за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2016 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі; вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів, - просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання за вказаною статтею.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що вину він визнає лише за ч.2 ст.185 КК України, щиро розкаюється, допомагав слідству.
Звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 на досудовому розслідуванні надавала пояснення, згідно яких обвинувачений вчинив дії, які пов`язані з таємним викраденням майна з магазину, а тому вбачає, що вказане може слідувати для подальшої перекваліфікації кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 /223-224/, просить скасувати вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року та ухвалити новий, відповідно до якого визнати кваліфікацію злочину, щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що в ході досудового та судового слідства не було враховано обставини скоєння злочину, а саме умисел особи обвинуваченого, який вчинив дії, які були направлені на таємне викрадення майна.
Вказує, що дане підтверджується записом відеоспостереження з місця події.
В зміненій апеляційній скарзі /в.с.п.220-222/ прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року змінити, дослідити інформацію щодо стану судимостей особи обвинуваченого, зазначити у мотивувальній частині вироку обтяжуючу обставину рецидив злочинів.
В обґрунтування своїх вимог прокурор, посилається на те, що судом першої інстанції не були враховані попередні вироки, за якими було засуджено обвинуваченого.
Акцентує увагу, що ОСОБА_6 маючи не зняту та непогашену судимість вчинив новий злочин, а тому вважає, що вказане свідчить про наявність обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів.
За встановлених у вироку обставин вбачається, що ОСОБА_6 31 травня 2016 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, перебуваючи у приміщенні супермаркету «АТБ Маркет №11», розташованому за адресою: м. Дніпро, бульвар Слави, буд. № 17А/20, побачив на торговому стелажі у відділі алкогольних напоїв упаковку пива «Zlata Praha» 2 літра, в середині якої знаходилося 4 банки пива об`ємом 0,5 літрів, і поруч із алкогольним відділом на стелажі - насіння соняшника «Сан Санич» 150 грамів, що належить ТОВ «АТБ Маркет», та, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, визначив зазначене майно об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій умисел, взяв із вказаних стелажів упаковку пива «Zlata Praha» 2 літра, в середині якої знаходилося 4 банки пива об`ємом 0,5 літрів, вартістю 36 гривень 60 копійок та насіння соняшника «Сан Санич» 150 грамів, вартістю 09 гривень 40 копійок, що, належить ТОВ «АТБ Маркет» та направився в сторону виходу з приміщення магазину.

Пройшовши повз касову зону № 4 вказаного магазину, ОСОБА_6 , продовжуючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, не реагуючи на вимогу касира магазину - ОСОБА_10 про здійснення оплати товару, тримаючи в правій руці вказаний товар перетнув касову зону магазину, не розрахувавшись за товар та з місця скоєння з викраденим зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АТБ Маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 46 гривень.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, та заперечували проти задоволення вимог прокурора, думку прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, та заперечувала проти задоволення вимог обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги учасників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого, оскільки в нього умисел був спрямований на таємне викрадення майна, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується наступними доказами:

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала суду, що вона в день події знаходилась на своєму робочому місці-каса№4 супермаркету «АТБ-маркет №11» та точно бачила, що товар ОСОБА_6 не був оплачений, вона запитала у нього, чи оплатив він товар, однак ОСОБА_6 не відреагував на її вимоги і, перетнувши касову зону, попрямував до виходу із супермаркету,
-показаннями свідка ОСОБА_11 , який перебував в день події на робочому місці біля касової зони та чув, як касир ОСОБА_10 кричала обвинуваченому, щоб той оплатив товар, він пішов за ОСОБА_6 , але останній вибіг з магазину, він побіг за ним, але не зміг наздогнати,
-протоколом проведення слідчого експерименту від 01 червня 2016 року за участю ОСОБА_6 , який показав про обставини та спосіб заволодіння майном, а також зазначив, що, не зважаючи на звернення касира оплатити товар та охоронця зупинитися, з викраденим майном покинув приміщення магазину. Вказані у ньому обставини спростовують твердження апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 не чув, щоб касир та охоронець пред`являли до нього вимоги про оплату товару.
-відеозаписом з камер спостереження магазину «АТБ-маркет», якому судом першої інстанції надано належну оцінку, а саме, що зі змісту запису вбачається, що ОСОБА_6 , тримаючи в руках товар, не зважаючи на звернення касира, пройшов повз касову зону №4, та не зважаючи на переслідування його охоронцем, з викраденим товаром швидкими кроками покинув приміщення магазину.
-а також показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду від 31 травня 2016 року огляду викрадених речей, протоколами пред`явлення особи для впізнання від 31 травня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка не реагуючи на вимоги ОСОБА_10 оплатити товар, вибіг з приміщення магазину, та від 01 червня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_6 , який не реагував на її вимоги щодо оплати товару, який він тримав у руках, іншими доказами, зазначеними у вироку.
Судом належним чином надано оцінку показанням свідка ОСОБА_10 , які узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що дійсно касир вимагала оплатити товар, однак обвинувачений на її вимоги не реагував, він сам кричав йому зупинитись, що також було проігноровано обвинуваченим, крім того, покази зазначених свідків підтверджуються відеозаписом події, з якого чітко вбачається, що дії ОСОБА_6 , який проходив повз касову зону із товаром у руках, який не був оплачений, були помічені касиром ОСОБА_10 , яка і пред`явила вимогу щодо його оплати, однак ОСОБА_6 прискорив крок, направився до виходу, та вибіг з магазину, що вказує на усвідомлення обвинуваченим, що його дії щодо викрадення майна були помічені іншими особами, вимоги яких він проігнорував. А тому, з урахуванням викладеного, підстав для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 свідками не встановлено, відповідно і не має жодних підстав ставити під сумнів їх покази в суді, з чим погоджується і колегія суддів.
Посилання на показання ОСОБА_10 в ході досудового розслідування не можуть покладатися в обґрунтування судового рішення відповідно до ч.4 ст.95 КПК України.
Посилання обвинуваченого на те, що не було допитано свідка ОСОБА_14 , який може засвідчити, що у нього був умисел на таємне викрадення майна, не заслуговують на увагу, оскільки не можуть спростовувати висновків суду, що зроблені на підставі досліджених судом першої інстанції доказів у їх сукупності, які по суті співпадають, не суперечать один одному, а тому правомірно судом першої інстанції визнані як достовірні, належні та допустимі.
За таких обставин, враховуючи, що хоча викрадення майна і розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите, що усвідомлювалося винним, який не реагував на вимоги касира та охоронця щодо оплати товару, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України.

Що стосується обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає, що воно призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, з належним врахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких; даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, характеризується посередньо, з урахуванням того, що обставин, які пом`якшують покарання, чи його обтяжують, - судом не встановлено.

Також обґрунтовано призначено обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Посилання обвинуваченого на його щире каяття не заслуговує на увагу, оскільки він вину у скоєному у повному обсязі не визнав, а сприяння розкриттю злочину фактично враховано судом при призначенні покарання йому у мінімальному розмірі за ч.2 ст.286 КК України.

Доводи прокурора щодо зміни вироку в частині зазначення обставини, що обтяжує покарання, - рецидиву злочинів, не заслуговують на увагу, оскільки така обставина не була зазначена відповідно до обвинувального акту, а погіршити становище обвинуваченого шляхом зміни вироку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для зміни обвинувального вироку, про що ставлять вимогу в апеляційних скаргах прокурор, захисник та обвинувачений.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено, не вказує на такі порушення і прокурор, захисник та обвинувачений в своїх апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника ОСОБА_7 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року залишити без змін.
Відповідно до абз.1 ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 02.06.2016 року по 14.03.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4