Справа № 350/74/15-к
Провадження № 11-кп/779/270/2017
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року , якою обвинуваченого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з вищою освітою, розлученого, що має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, працюючого економістом в ПП ОСОБА_12 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст..125 ч.1, ст..125 ч.2 КК України.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року встановлено, що ОСОБА_10 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Обвинувачений та потерпілі протягом тривалого часу перебувають у неприязних відносинах через спір про заїзд до подвір`я обвинуваченого.

27 березня 2014 року між обвинуваченим ОСОБА_10 і потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в черговий раз виникла суперечка. Потерпілі звинуватили обвинуваченого у тому, що він неправомірно завіз щебінь на дорогу до свого господарства. З метою уникнення конфлікту ОСОБА_10 запропонував потерпілим у законний спосіб врегулювати спір, звернувшись з відповідною заявою до Перегінської селищної ради, та поїхав з дому у власних справах.

Повернувшись додому в той же день близько 14 години він побачив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 сапами згрібають завезений ним щебінь з дороги до його воріт. З цього приводу між ними виникла сварка, в процесі якої обвинувачений підійшовши впритул до потерпілої ОСОБА_8 , схопив її рукою за волосся та наніс удар кулаком в обличчя. У відповідь потерпіла ОСОБА_8 схопила його за одяг на грудях і між ними почалась шарпанина. Потерпіла ОСОБА_7 , обороняючи свою доньку, маючи намір нанести обвинуваченому удар, замахнулась на нього сапою. Останній, утримуючи однією рукою потерпілу ОСОБА_8 , другою рукою вихопив сапу з рук ОСОБА_7 та умисно наніс нею останній один удар по голові, від чого вона впала на землю та втратила свідомість.

Своїми умисними протиправними діями обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми зі струсом головного мозку, забійну рану та синець в ділянці голови, синець в ділянці лівої верхньої кінцівки.

Після цього обвинувачений ОСОБА_10 умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 3-4 удари руками по голові та передній частині грудної клітки, схопив за волосся та з силою пригнув обличчям до землі, нанісши удар ногою по обличчю, таким чином умисно спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці голови, грудної клітки справа, клубової ділянки зліва.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року суду ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст..125 ч.1, ст..125 ч.2 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрито кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27 березня 2014 року за № 0000079 про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ст.125 ч.1, ст..125 ч.2 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено без розгляду та роз`яснено потерпілим їхнє право звернутися до суду з аналогічними позовами у порядку цивільного судочинства.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просять скасувати ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2017 року та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого засідання, оскільки вважають, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону.

Вважають, що суд першої інстанції надмірно затягнув розгляд кримінального провадження, що призвело до порушення конституційних і процесуальних прав потерпілих та порушено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду справи протягом розумного строку.

Крім того , вказують на те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини вчиненого злочину та дав неправильну правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 , які повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.186 та ч.1 ст.15; ч.1 ст.115 КК України, оскільки останній вчинив грабіж, поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я відносно ОСОБА_8 та вчинив замах на вбивство ОСОБА_13 . Звертають увагу на те, що 18.09. 2015 року потерпіла ОСОБА_8 зверталася до прокурора Рожнятівського районної прокуратури з письмовим клопотанням про перекваліфікацію дій ОСОБА_10 на ч.2 ст.186 та ч.1 ст.15; ч.1 ст.115 КК України, проте прокурором у цьому було відмовлено.

Вважають, що прокурором порушено вимоги ст.339 КПК України, якою визначено, що у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалося і яке тісно пов`язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий, прокурор після виконання вимог ст.341 КПК України має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні з первісним обвинуваченням.

Також зазначають, що при проведенні досудового розслідування слідчим та процесуальним прокурором грубо порушено вимоги КПК України, не внесено у ЄРДР інформацію про вищевказані злочини.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_10 вважає,що апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою. Вказує на те, що вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, частково відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду. На час постановлення ухвали судом про звільнення його від кримінальної відповідальності-минуло більше трьох років, у зв`язку з чим суд обґрунтовано закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Вказує на те, що він не вчиняв дій, спрямованих на затягування розгляду справи і причиною тривалого розгляду справи стали дії потерпілих, які неодноразово клопотали перед судом про призначення повторних судово-медичних експертиз та проведення різних слідчих дій. Просить відхилити апеляційну скаргу подану потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх представник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_11 , прокурор ОСОБА_6 просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі на три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_10 вчинив злочини, передбачені ст.125 ч.1, ст.125 ч.2 КК України, які відповідно до положень ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.370,372 КПК України, на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ст.125 ч.1, ст.125 ч.2 КК України.

Відповідно до санкцій ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження передбачене покарання у вигляді штрафу, громадських робіт та виправних робіт, а за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності - передбачене покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту до 6-ти місяців або обмеження волі на строк до двох років.

Злочини вчинені обвинуваченим 27 березня 2014 року, тобто на даний час з моменту їх вчинення минуло більше трьох років.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 , ч. 2 ст. 125 КК України минув 27 березня 2017 року.

Доводи потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції надмірно затягнув розгляд кримінального провадження, що призвело до порушення конституційних і процесуальних прав потерпілих та порушено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду справи протягом розумного строку не можуть бути підставою для скасування постанови суду про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі п.п.1,2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 не ухилявся від досудового слідства або суду та не вчинив новий злочин, що у відповідності до вимог ч.2 ч.3 ст.49 КК України свідчить про відсутність підстав для зупинення або переривання строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що обвинувачений ОСОБА_10 з перших судових засідань цілком і повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, погоджувався на проведення судового слідства без дослідження доказів, що давало можливість розглянути кримінальне провадження в розумні строки.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини, вчиненого злочину та дав неправильну правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 , які повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.186 та ч.1 ст.15; ч.1 ст.115 КК України.

Зокрема, у відповідності до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ч.2 ст.337 КПК України саме прокурору належить право зміни обвинувачення і тільки він може під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000079 від 27.03.2014 року ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.125 ч.1, ст.125 ч.2 КК України, які відповідно до положень ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості.

Суд першої інстанції не мав можливостей перевірити доводи потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про наявність в діях ОСОБА_10 складу інших більш тяжких злочинів, оскільки такі доводи виходять за межі компетенції суду, який повинен діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону і проводити судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого і відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, згідно ч.1 ст.477 КПК України є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, до яких відноситься і кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125,ч.2 ст.125 КК України

У відповідності до вимог ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон наділяє потерпілого достатніми повноваженнями, які дозволяють організувати належний захист своїх інтересів.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до вимог ст.478 КПК України потерпілий має право подати до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на відсутність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим йому обвинуваченням та для вказівки прокурору чи органу досудового розслідування на необхідність внесення даних до ЄРДР щодо вчинення ним інших злочинів.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що потерпілі не позбавлені можливості звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 інших злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів,передбачених ст.125 ч.1 та ст.125 ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4