Провадження № 1-кс/369/2414/16
УХВАЛА
Іменем України
08.12.2016 року м. Київ
Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора місцевої прокуратури Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000851 від 18.11.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася прокурор місцевої прокуратури Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_4 із клопотанням про арешт земельної ділянки площею 0,145 га з кадастровим номером :06:002:0007, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000851 від 18.11.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Прокурор свої вимоги мотивує тим, що у провадженні Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження за № 0000851 від 18.11.2016, за фактом використання підроблених документів договору дарування грошей від 06.03.2008, що укладений між ОСОБА_6 (матір`ю), ОСОБА_7 (вітчимом) Дарувальниками та ОСОБА_8 Обдарованим на суму 500 000 дол. США., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської обл. ОСОБА_9 , та Декларації про початок виконання будівельних робіт (будівництво житлового будинку) за будівельною адресою АДРЕСА_1 , від 19 березня 2015року серія КС85 зареєстрована Департаментом ДАБІ у Київській області ДАБІУ, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 20 липня 1996 року між потерпілою, ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва від 20 липня 1996року за реєстровим за N 400.
Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_11 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_12 .
Під час перебування у шлюбі ними була придбана земельна ділянка з кадастровим № :06:002:0007 площею 0,1450 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 .
Даний факт підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 694998 виданого Управлінням земельних ресурсів, відповідно за № 02 від 29.12.2008року, який було видано на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.07.2008року № 4707 на ім`я ОСОБА_8 .
Крім того, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_13 спільними зусиллями та за спільні кошти було збудовано житловий будинок на зазначеній земельній ділянці. В житловий будинок було підведено водопостачання, електрику, повністю завершені зовнішні І внутрішні оздоблювальні poботи, тобто будинок може експлуатуватися за призначенням.
Вказана обставина підтверджується технічним паспортом ТОВ «МІСЬКСПЕЦПРОЕКТ» від 05 березня 2014року на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 в якому зазначений 2009 рік побудови.
Також вказана обставина підтверджується - Висновком експерта за результатами будівельно-технічного експертного дослідження від 21 липня 2014року № 26/39-14, згідно якого встановлено, що будівельна готовність садибного житлового будинку АДРЕСА_1 становить 100%, так як його будівництво завершено повністю.
3 моменту побудови, до теперішнього час в зазначеному житловому будинку ОСОБА_10 проживала разом з дітьми, що підтверджується Актом проживання складеним присутності депутата та мешканців, а також посвідченого Головою Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 14 травня 2014 року.
16 липня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було розірвано.
Після розлучення діти: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залишилися проживати з матір`ю, тобто з ОСОБА_10 у вище вказаному житловому будинку.
З цього часу ОСОБА_13 відмовляється належно оформити житловий будинок, який був побудований подружжям у шлюбі, а саме ввести його в експлуатацію та отримати на нього свідоцтво про право власності і поділити його між подружжям ОСОБА_10 , змушена була звернутися да Києво-Святошинського районного суду Київської області (за місцем знаходження спірного майна) з позовом про поділ подружнього майна та просила поділити земельну ділянку, визнати вказаний житловий будинок об`єктом спільно сумісної власності подружжя.
23 листопада 2015 року ОСОБА_8 в межах розгляду вказаної цивільної справи було подано зустрічний позов до ОСОБА_10 про визнання домоволодіня об`єктом особистої приватної власності. На обґрунтування зустрічних позовних вимог, відповідачем були подані письмові докази.
Одним з таких доказів є Договір дарування грошей від 06.03.2008, що укладений між ОСОБА_6 (матір`ю), ОСОБА_7 (вітчимом) Дарувальниками та ОСОБА_8 Обдарованим на суму 500 000 дол. США., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської обл. ОСОБА_9 .
Отже підставою визнання особистою приватною власністю ОСОБА_8 земельної ділянки та побудованого на ній житлового будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 є саме начебто отримані ним кошти згідно вищевказаного договору дарування грошей.
ОСОБА_10 , проживши в шлюбі з ОСОБА_8 18 років, стверджує, що таких грошей батьки ОСОБА_8 не заробили за все своє життя, працюючи простими робітниками, проживаючи в невеликій квартирі АДРЕСА_2 , яка шляхом приватизації перейшла у власність і будь-якого іншого майна у володінні не мали. Отже джерела отримання грошових коштів у розмірі 500 000 дол. США у 2008 р. не було і не могло існувати.
Судова справа тривала майже 2 роки і тільки сьогодні з`явився вказаний договір, який містить всі ознаки підробки.
Виходячи з наведеного вказаний договір, на думку потерпілої, не міг бути укладений і підписаний сторонами у 2008 році. Виготовлення вказаного договору у 2015 році свідчить лише про умисел ОСОБА_8 направлений лише на створення підстав оспорювання права власності ОСОБА_10 на спільне сумісне майно подружжя.
Крім того, ОСОБА_8 було надано ще один підроблений документ - Декларація про початок виконання будівельних робіт (будівництво житлового будинку) за будівельною адресою АДРЕСА_1 , від 19 березня 2015року серія КС85 зареєстрована Департаментом ДАБІ у Київській області ДАБІУ.
Працівники Департаменту ДАБІ Київської області ДАБІУ, не перевіривши достовірність інформації, незаконно зареєстрували початок проведення будівельних робіт тільки у 2015 році, хоча за вказаною адресою з 2009 року побудований житловий будинок і який експлуатується за призначенням сім`єю ОСОБА_10 та її малолітніми дітьми.
На підставі вказаної Декларації через декілька днів було зареєстровано одноособове право власності на ОСОБА_8 , як приватне, право власності на об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво (відсоток готовності 93%) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2015 р.
Підробивши вказані документи, обмінявши паспорт, в якому був відсутній штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 незаконно заволодів майном, шляхом оформлення на себе (одноособово) і одразу передав вказане майно в іпотеку третім особам, ігноруючи ухвалу Києво-Святошинського районного суду, якою затвердженно мирову угоду між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 щодо поділу майна при розлученні.
На теперішній час, ОСОБА_10 з малолітніми дітьми позбавлена права проживати у вищевказаному будинку, оскільки 17.11.16 року невідомі люди, які показали документи, що вони є власниками будинку, рейдерським шляхом захопити вищевказаний будинок змінивши всі замки у вхідних дверях, тобто фізично потерпілу разом з дітьми було викинуто на вулицю (з вказаного приводу ОСОБА_10 окремо зверталася до поліції з відповідними заявами).
На даний час право власності на спірний об`єкт нерухомості, який розташований в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,145 га з кадастровим номером :06:002:0007, на якій він знаходиться, оформлено на ОСОБА_5 , який має можливість відчужити її, що може ускладнити встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів , спеціальної конфіскації , конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи , відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою чи у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Предметом вказаного кримінального правопорушення є спірний об`єкт нерухомої власності, що розташований в АДРЕСА_1 , який належать ОСОБА_5 , який згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області 25.11.2016 обтяжено арештом та забороною на відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення повноти вжитих у кримінальному провадженні заходів на забезпечення кримінального провадження, необхідно застосувати заборону на розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :06:002:0007 за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташований вищевказаний будинок, оскільки незастосування заборони розпоряджатися таким майном, може призвести до його відчуження, інших незаконних дій із нерухомим майном, які можуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, підтвердженням реальної загрози можливого відчуження вищевказаної земельної ділянки, враховуючи положення ст. 120 Земельного кодексу України, разом з будинком за адресою

АДРЕСА_1 , є наміри осіб, які на даний час розпоряджаються вказаною нерухомістю, здійснити її перепродаж, про що свідчать покази потерпілої у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , щодо неодноразового проведення оглядів будинку сторонніми особами.

У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити його у повному обсязі.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, приходжу до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170- 173,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити прокурору місцевої прокуратури Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про арешт земельної ділянки площею 0,145 га з кадастровим номером :06:002:0007, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000851 від 18.11.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1