Справа № 755/1508/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Старший слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржею 22.09.1997 року, спадкоємницею яких по закону є ОСОБА_7 .
Досудовим розслідування встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 на даний час перейшло до ОСОБА_8 , що не має права на таке майно, відповідно квартира може бути реалізована останнім, що змушує слідчого звернутись до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане нерухоме майно.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про повернення клопотання слідчому для усунення недоліків виходячи з наступного.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно із п.1 ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинні бути зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати.
Разом з тим, в порушення вимог ст. 171 КПК України у вказаному клопотанні не були зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
За таких обставин, клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні підлягає поверненню для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170-172, 309 КПК України,
Клопотання старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_2 про арешт майна повернути, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя