справа №619/1807/17
провадження №1-кп/619/288/17
УХВАЛА
іменем України
19 червня 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_4
прокурораОСОБА_5
обвинуваченогоОСОБА_6
захисникаОСОБА_7
обвинуваченогоОСОБА_8
захисникаОСОБА_9
обвинуваченогоОСОБА_10
захисникаОСОБА_11

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001106 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Коротич Харківського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.149, ч.4 ст.358, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, -

встановив
09 червня 2017 року до суду з прокуратури міста Києва надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.149, ч.4 ст.358, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001106 від 08.11.2016.

12 червня 2017 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав. Згідно вимог п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Однак, всупереч зазначеній нормі КПК України в тексті обвинувального акту, в частині: «Фактичні обставини кримінальних правопорушень» на аркуші №6, вказано, що досудовим розслідування встановлено, що у невстановлений слідством час та при невстановлених обставинах невідомі особи...», начебто запропонували ОСОБА_8 за грошову винагороду організувати переміщення на територію Російської Федерації громадянина України ОСОБА_12 , всупереч волі останнього. При цьому, сторона обвинувачення вказує, що невідомі їй особи, які начебто робили ОСОБА_8 пропозицію, є громадянами Російської Федерації, що, вочевидь, є вигадкою або припущенням. Зазначаючи в обвинувальному акті, що обставини при яких ОСОБА_8 начебто отримав пропозицію, не встановлені, далі за текстом містяться інші вигадки, або припущення щодо таких обставин - умов пропозиції (за гроші, всупереч волі ОСОБА_12 ), які неможливо віднести до категорії фактичних обставин. Таким чином, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 . Навпаки, в обвинувальному акті чітко вказано, що будь-які обставини кримінального правопорушення досудовим розслідуванням не встановлені. Згідно вимог п.5 ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити правову кваліфікацію правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який передбачено ч.2 ст.149 КК України, яка має назву «Торгівля людьми або інша незаконна угода щодо людини». Будь яка інша правова кваліфікація щодо ОСОБА_8 відсутня. Тобто, ОСОБА_8 обвинувачений в закінченому злочині, яким згідно ст.13 КК України визнається діяння, яке містить усі ознаки складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України. Стаття 149 КК України, в частині 1 ознаками відповідного злочину встановлює: вербування, переміщення, переховування, передача або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану особи. Частина 2 вказаної статті визначає перелік додаткових ознак злочину. В обвинувальному акті, в частині «Формулювання обвинувачення», щодо ОСОБА_8 (аркуш № НОМЕР_1 , абзац 1) вказано, що ОСОБА_8 , «...своїми умисними діями, які виразилися у здійсненні незаконної угоди, об`єктом якої є людина, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.149 КК України...». Однак, таке «тобто» є безпідставним, оскільки обвинувачення в такому вигляді, не містить всіх усіх ознак складу злочину передбаченого ст.149 КК України. Таким чином, формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 не є обвинуваченням у злочині, який передбачений ч.2 ст.149 КК України, оскільки вказані в обвинувальному акті діяння не містять усіх ознак складу такого злочину.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що незгода з обвинуваченням не є підставою для повернення обвинувального акту, а час та місце вчинення злочину дійсно не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_10 , його захисник ОСОБА_11 не заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний її захист.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому п.1 ст.91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Як вказують приписи ч.1 ст.91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт в частині обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.149 КК України не містить посилання на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.149 КК України злочином є торгівля людьми або здійснення іншої незаконної угоди, об`єктом якої є людина, а так само вербування, переміщення, переховування, передача або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану особи.
Згідно примітки 1 до ст.149 КК України, під експлуатацією людини в цій статті слід розуміти всі форми сексуальної експлуатації, використання в порнобізнесі, примусову працю або примусове надання послуг, рабство або звичаї, подібні до рабства, підневільний стан, залучення в боргову кабалу, вилучення органів, проведення дослідів над людиною без її згоди, усиновлення (удочеріння) з метою наживи, примусову вагітність, втягнення у злочинну діяльність, використання у збройних конфліктах тощо.
Торгівля людьми у формі купівлі-продажу людини, а також інша незаконна угода щодо людини, утворюють склад злочину незалежно від способів (обману, шантажу, використання уразливого стану, застосування насильства тощо). Під здійсненням іншої незаконної угоди, об`єктом якої є людина, слід розуміти як дії, спрямовані на вчинення інших, не пов`язаних з купівлею-продажем людини, так і такі, як передача людини в рахунок погашення боргу, в обмін на інші, крім грошей, цінності або послуги матеріального характеру, дарування, передача в оренду тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину є експлуатація людини, яку повинна усвідомлювати винна особа. Проте фактична реалізація такої мети не обов`язкова для наявності закінченого складу злочину.

Так, викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу об`єктивної сторони вчиненого злочину, а саме: відсутні відомості щодо обставин (час, місце, дата), при яких у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, який відповідно до вимог ст.91 КПК України підлягає доказуванню, спрямований на викрадення та подальше переміщення ОСОБА_12 з території України на територію Російської Федерації, у зв`язку з чим ОСОБА_6 розробив злочинний план, який полягав у залученні діючих співробітників органів Національної поліції до здійснення викрадення та подальшого переміщення ОСОБА_12 з території України на територію Російської Федерації, та не конкретизовано в чому саме полягали дії ОСОБА_6 у здійсненні незаконної угоди, об`єктом якої є ОСОБА_12 .

Також обвинувальний акт не містить посилання на фактичні обставини та формулювання обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а саме в чому полягали дії обвинувачених у здійсненні незаконної угоди, об`єктом якої є ОСОБА_12 , та з якою метою експлуатації вони були вчинені.

Таким чином, як у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і у формулюванні обвинувачення не зазначено яку незаконну угоду щодо ОСОБА_12 було вчинено, тобто які дії, спрямовані на вчинення інших, не пов`язаних з купівлею-продажем людини, були вчинені та не зазначено мету експлуатації. Зазначення цих обставин є обов`язковим для складу злочину, передбаченого ст.149 КК України.Тому викладене обвинувачення в обвинувальному акті не може вважатися висунутим в порядку, встановленому КПК України та позбавляє суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).

У обвинувальному акті зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.358 КК України, які прокурор вважає встановленими, а саме пред`явлення ОСОБА_6 12.11.2016 року слідчому паспорту на ім`я ОСОБА_13 . При цьому вказана кваліфікуюча ознака «повторно», яка відсутня у ч.4 ст.358 КК України.

Таке посилання у формулюванні обвинувачення унеможливить зміну обвинувачення в суді стосовно даної обставини, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст.338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У вказаній нормі кримінального процесуального закону мова йде про можливість зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення під час судового провадження, а не виправлення описок. Крім того, зміна обвинувачення - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може й не скористатися.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.

Крім того, положеннями п.1 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком та, відповідно до вимог ст.109 КПК України, має відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначеним в законі, зокрема повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

В порушення вимог ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст.216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч. 5 даної статті цього Кодексу кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК України).

Досудове розслідування по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.149 КК України повинно проводитися слідчим органів Національної поліції, оскільки не віднесено до підслідності інших органів, в тому числі з урахуванням суб`єкта злочину.
Частиною 5 ст.36 КПК України передбачено, що Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.
У реєстріматеріалів досудового розслідування відсутні відомості про прийняття відповідної постанови в порядку ч.5 ст.36 КПК України про доручення здійснення досудового розслідування слідчому прокуратури міста Києва.
Також у реєстрі відсутня дата надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, прізвище, ім`я, по-батькові заявника, як це передбачено ч. 5 ст.214 КПК України; відсутні відомості про письмове підтвердження сторін кримінального провадження - протилежній стороні факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів та відомостей; відомості щодо виділення матеріалів в окреме провадження стосовно невідомих осіб громадян Російської Федерації, які залучили ОСОБА_6 для викрадення та переміщення на територію Російської Федерації громадянина України ОСОБА_12 в супереч волі останнього.

Крім того, всупереч вимогам п.1 ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не містить відомостей про час проведення більшості процесуальних дій.

Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про складення обвинувального акта, що на підставі ч.4 ст.110 КПК України також є процесуальним рішенням, а тому відомості про складення обвинувального акта мають бути зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

У зв`язку з викладеним, прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки конкретне обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, фактично не висунуто, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, суд дійшов висновку про повернення прокурору обвинувального акту.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування адвокат зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою впродовж 7 місяців, на даний час відпала потреба у застосуванні саме цього запобіжного заходу, оскільки відсутні підстави, передбачені ст.177 КПК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування адвокат зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування послідовно давав показання на підтвердження своєї невинуватості, підстави тримання під вартою, визначені ст.177 КПК України, відсутні. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, дві вищі освіти, одружений та має на утриманні 4 малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 посилаючись на ризики, які були враховані слідчим суддею при продовженні тримання під вартою.

При цьому прокурор просив вважати продовженим строк тримання під вартою обвинувачених.

Заслухавши клопотання та думку присутніх учасників судового провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисників з наступних мотивів.

Захисниками обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження поданих письмових клопотань.

Як вбачається з супровідного листа прокуратури міста Києва №17/2/3-674 від 31.05.2017 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 липня 2017 року.

Так як на час проведення підготовчого судового засідання не сплив термін тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , то суд вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовженим до вказаної дати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, суд -

постановив
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.149, ч.4 ст.358, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 вважати продовженим до 11 липня 2017 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 вважати продовженим до 11 липня 2017 року.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 00 хв. 23 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3