УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/707/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №295/707/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 04 квітня 2017 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду першої інстанції в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та призначити більш м`яке покарання. При цьому, вважає, що призначаючи міру покарання, суд першої інстанції в повній мірі не врахував дані про його особу, його позитивні характеристики за місцем проживання, те, що він проживає разом з матір`ю пенсіонеркою, хворіє на тяжкі хронічні захворювання. Судом належно не взято до уваги, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв його розкриттю під час досудового та судового слідств, повернув майно потерпілому, за відсутності обставини які обтяжують покарання. Просить застосувати до нього положення ст.69 КК України, призначивши більш м`яке покарання.
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, вважає апеляційні доводи ОСОБА_8 необґрунтованими і безпідставними, та просить залишити вирок суду першої інстанції без зміни.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з часу його затримання - 13.12.2016 р.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк переднього ув`язнення з 13.12.2016 р. по день набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 13.12.2016 року близько 15 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку №12 за адресою: м.Житомир, бульвар Польський, помітив раніше невідомого ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та підійшовши до останнього запитав «котра година?». Відповідаючи на запитання, ОСОБА_9 дістав з лівої кишені куртки мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 3 fashion Grey», який знаходився в пластиковому чохлі чорно-сірого кольору. В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 в цей час та місці, застосовуючи певні зусилля, не звертаючись до застосування насильства, раптово вирвав із руки ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 3 Fashion Grey» ІМЕІ-1 НОМЕР_1 ; ІМЕІ-2 НОМЕР_2 вартістю 3670 грн та втік. Утримуючи викрадене майно при собі ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 3670 грн.
Тим чином, своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) вчиненому повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги обвинувачено, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він характеризується посередньо за місцем проживання, проживає разом з матір`ю пенсіонеркою, хворіє на тяжкі хронічні захворювання, раніше неодноразово судимий, не одружений, не працюючий, не стоїть на обліку у лікарів - нарколога та психолога, вчинив умисний тяжкий злочин, відшкодував збитки потерпілому, разом з тим, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, за наявності обставини обтяжуючої покарання, а саме - вчинення злочину щодо малолітнього, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, з відповідним урахуванням думки потерпілої сторони щодо призначення покарання.
Апеляційний суд вважає, що вищенаведені обставини в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави пом`якшення обвинуваченому покарання, в тому числі і із застосуванням ст.69 КК України.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, з врахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України, за мірою є мінімально можливим, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.
Тобто, апеляційні доводи ОСОБА_8 про невиправдану суворість призначеного покарання є необґрунтованими. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 04 квітня 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою протягом того ж часу з моменту отримання ним копії судового рішення.
Судді