Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
14 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні №0002167 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могиляни Острозького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого , громадянина України ,раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт строком 150 ( сто п`ятдесят ) годин.
Як встановлено вироком суду першої інстанції , 22 квітня 2014 року близько 04 години на прилеглій території нічного клубу «Лагуна», що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Соборна, 191, під час конфлікту ______________________________________________________________________________

Справа № 11кп/787/31/2017 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_9 Категорія : ч.2. ст.125 КК України Доповідач : ОСОБА_1 ОСОБА_5 умисно наніс ОСОБА_7 ( дівоче прізвище ОСОБА_10 ) два удари правою рукою в обличчя, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді перелому кісток носа з наявністю крововиливів та садна на переніссі, крововиливів в обох підочних ділянках.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок суду необґрунтованим, незаконним та таким, що містить невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, тому вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю. В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що судом не враховано, що в ході конфлікту ОСОБА_7 наносила йому удари рукою та каблуком свого взуття по голові та по обличчю, чим заподіяла наскрізне розсічення щоки та пошкодження м`яких тканин голови, що підтверджується медичними даними. Вважає, що висновок судово-медичної експертизи №361 від 24.04.2014 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки особа потерпілої ОСОБА_11 була засвідчена прокурором прокуратури м. Рівне ОСОБА_12 , службове посвідчення №019690, що суперечить інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Також додає, що протокол проведення слідчого експерименту від 18.09.2014 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки на момент збирання доказів не здійснювалось процесуальне керівництво відповідно до вимог КПК України. На думку обвинуваченого, суд обґрунтовуючи правову кваліфікацію його дій, виклав неповно, вибірково показання свідків, умисно упущено показання, які свідчать про відсутність його вини в інкримінованому правопорушенні, а саме показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. Наголошує на тому, що під час вказаного конфлікту допустив перевищення меж необхідної оборони, що виключає склад злочину, передбачений ч.2 ст.125 КК України. Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року скасувати, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 - закрити.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача , доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , які просять вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.
Так , кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України настає за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Обов`язковою ознакою складу вказаного злочину є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досліджених у суді першої інстанції доказів обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що 22 квітня 2014 року під час конфлікту потерпілій ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ) ударів не наносив, а лише захищаючись від її неправомірних дій відштовхнув від себе. Більше нічого не пам`ятає, оскільки від нанесених ударів втратив свідомість. Вказує, що йому були нанесені тілесні ушкодження у вигляді рваної рани на щоці від каблука , однак хто це зробив йому невідомо.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що ним не наносились удари по тілу потерпілої ОСОБА_7 , а лише відштовхнув від себе, спростовуються дослідженими в суді першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в суді першої інстанції була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та ствердила, що 22 квітня 2014 року вона разом із подругою ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відпочивали у нічному клубі «Лагуна», вживали алкогольні напої. Близько 04 години, вийшовши з приміщення клубу, вона присіла на парапет та спілкувалася з ОСОБА_17 .. Почувши їх розмову, обвинувачений ОСОБА_5 , який сидів поруч, почав до неї грубіянити. Вона покликала свого хлопця ОСОБА_16 на допомогу, після чого обвинувачений наніс їй один удар правою рукою в обличчя, від якого вона впала навзнак на землю. Коли вона піднялася, то побачила бійку між її хлопцем та обвинуваченим. Намагаючись розборонити учасників бійки, отримала від ОСОБА_5 другий удар правою рукою в ніс, від якого з носу пішла кров. Якісь люди підняли її та надавали допомогу, викликали таксі. З ОСОБА_15 вона поїхала до лікарні, куди прибула і її сестра.

Показання потерпілої ОСОБА_7 об`єктивно узгоджуються та підтверджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , даними ним в суді першої інстанції, який підтвердив, що 22 квітня 2014 року він разом із своєю дівчиною ОСОБА_7 та її подругою ОСОБА_15 відпочивали у нічному клубі «Лагуна». Близько 04 години, вийшовши з приміщення клубу, побачив потерпілу, яка сиділа на парапеті. Біля неї сидів обвинувачений. Побачив, як останній наніс ОСОБА_18 удар, від якого вона перевалилася через парапет та впала на землю. Він підбіг до обвинуваченого та теж отримав від нього удар в щелепу, після чого між ними зав`язалася бійка. Зі слів дружини знає, що ОСОБА_5 наніс їй другий удар в ніс після того, як вона піднялася.
Показання потерпілої ОСОБА_7 об`єктивно узгоджуються та підтверджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , даними нею в суді першої інстанції, яка показала, що 22 квітня 2014 року вона разом із подругою ОСОБА_7 та її хлопцем ОСОБА_16 відпочивали у нічному клубі «Лагуна», вживали алкогольні напої. Близько 04 години, вийшовши з приміщення клубу, вона побачила як обвинувачений вдарив потерпілу в обличчя, від чого вона впала на землю. Коли ОСОБА_16 підбіг до них, то теж отримав від обвинуваченого удар рукою в обличчя, після чого почалася бійка. Потерпіла, намагаючись розборонити учасників бійки, отримала від ОСОБА_5 другий удар рукою в ніс. Вона разом із потерпілою та її сестрою, яка приєдналася пізніше, відвезли потерпілу до лікарні, де їй надали допомогу.
Показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_15 підтверджуються висновком експерта №361 від 24 квітня 2014 року (а.к.п. 19-20), згідно якого при огляді потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа з наявністю крововиливу та садна на переніссі, крововиливів в обох підочних ділянках, на передній поверхні грудної клітки справ, на правому плечі, на лівому стегні, в ділянці правого колінного суглоба та саден в ділянці лівої лопатки, в ділянці лівої ключиці, в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглоба. Комплекс тілесних ушкоджень: перелом кісток носа з наявністю крововиливу та садна на переніссі, крововиливи в обох підочних ділянках відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Всі інші ушкодження, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження виникли від травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею і могли утворитися незадовго до звернення потерпілої в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному в обставинах справи терміну, а саме 22 квітня 2014 року.
Висновок експерта є мотивованим, науково обґрунтованим, узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні і сумнівів у колегії суддів не викликає.
Також показання потерпілої ОСОБА_7 щодо часу та механізму заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 підтверджені даними, отриманими під час слідчого експерименту від 18 вересня 2014 року.

Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого про не взяття судом першої інстанції до уваги доказів, а саме показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які могли б істотно вплинути на його висновки, оскільки, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вмотивував своє рішення про не взяття показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 ..

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 про те, що він захищався від неправомірних (насильницьких) дій потерпілої , а тому міг нанести потерпілій тілесні ушкодження в стані необхідної оборони не ґрунтуються на вимогах закону, на досліджених доказах та є безпідставними.
За змістом статті ст.36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він захищався від неправомірних дій потерпілої , не заслуговують на увагу, оскільки таких обставин не встановлено як на досудовому слідстві, так і в суді першої та апеляційної інстанцій, не доведено належними та допустимими доказами.
Також є безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 про визнання неналежними та недопустимими доказами висновок експерта №361 від 24.04.2014 року та протокол слідчого експерименту від 18 вересня 2014 року, оскільки на момент їх збирання не здійснювалося процесуальне керівництво у відповідності до вимог КПК України, оскільки як вбачається з витягу з кримінального провадження №0002167 (а.с. 1 Т.1) процесуальними керівниками визначено прокурорів ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 ..

Крім того, покликання обвинуваченого та захисника на те, що вказані докази мають бути визнані недопустимими , оскільки отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, так як відповідно до п.п.1,2 ч.2, ч.5 ст.40 КПК України слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; проводити слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Призначення експертизи та проведення слідчого експерименту не є слідчими діями, які потребуть погодження з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

За таких обставин, встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те , що під час судового розгляду належними та допустими доказами доведено вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, заперечення обвинуваченим вчинення злочину, колегія суддів розцінює як його позицію щодо реалізації ним права на захист, намагання уникнути передбаченої законом відповідальності.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання правомірно врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості , має на утриманні одну неповнолітню дитину, за попередніми місцями роботи характеризується позитивно , за місце проживання посередньо , до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді штрафу в максимальних межах санкції ч.2 ст.125 КК України, що є справедливим покаранням та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, сприятиме його виправленню в подальшому, попередженню вчинення ним нових злочинів, рішення суду вмотивоване.

За таких обставин , колегія суддів вважає , що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого , судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність , істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, вирок суду є законним, обгрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

________________ __________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2