СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 , та її представника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ФОП ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту майна, в якому просив скасувати арешт, накладений на видаткову частину розрахункового рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «АЛЬФА-БАНК» в м. Києві, шляхом зупинення видаткових операцій на цьому рахунку, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2017 у справі №760/20916/16-к (провадження №1-кс/760/4998/17) в рамках кримінального провадження №0000159 від 11.08.2016, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

Так, ОСОБА_3 зазначав, що вищезазначеною ухвалою слідчого судді накладений арешт не на майно, а на частину рахунку, що фактично не узгоджується із положеннями КПК України, оскільки арешт може бути накладений виключно на майно чи видаткові операції, але аж ніяк не на рахунки.

Крім того, представник ОСОБА_3 запевняв слідчого суддю, що арешт накладений необгрунтовано, відсутність ОСОБА_3 під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно позбавило слідчого суддю, який накладав такий арешт можливості перевірити доводи самого ОСОБА_3 про те, що підстав для навіть зупинення видаткових операцій по його рахункам немає також.

Окремо зауважив, що немає на даний час підстав для такого обмеження і клопотання повинно бути задоволено. За весь час досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_3 жодного разу ні слідчий, ні прокурор не викликали, будь-які пояснення, тим більше свідчення не відбиралися.

Прокурор категорично заперечував проти задоволення клопотання, підтвердив, що ОСОБА_3 слідчим не допитувався.Зауважив, що на даний час певні процесуальні дії проводяться, проте які саме, не зазначив. Щодо суті заперечень, пояснив, що вважає, що слідчим суддею належним чином оцінені надані слідчим докази під час задоволення клопотання про арешт майна, а скасування на даний час такого арешту буде передчасним.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.174 КПК України, зокрема, власник або володілець майна, як не були присутні під час розгляду клопотання про накладення аршту на майно, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про скасування арешту майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, в судовому засіданні прокурором не було надано слідчому судді доказів перконливості своєї позиції, окрім постанов суду адміністративної юрисдикції, відношення яких до даного клопотання і вирішення питання про скасування арешту майна не було роз`яснено, відтак позиція залишилася немотивованою.

Так, посилаючись у клопотанні, що зазначені рахунки використовуються для прикриття незаконної діяльності, а грошові кошти, які надходять на такі рахунки можуть перераховуватись на розрахункові рахунки інших осіб та обготівковуватись, що призведе до їх втрати та унеможливить встановлення причетних до злочину осіб, прокурор не довів необхідність перебування грошових коштів під арештом на даний час, при тому, що в рамках досудового розслідування ОСОБА_3 навіть не викликався.

Прокурор в судовому засіданні також не зміг пояснити, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання у якості речових доказів безготівкових грошових коштів, що були арештовані.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти, які знаходяться на арештованих рахунках, отримані ним внаслідок ведення господарської діяльності. Крім того, зазначив, що грошові кошти отримані ним в межах договору доручення, а тому фактично належать довірителю і були передані на виконання вимог договору доручення для закупівлі продукції за рахунок, від імені і в інтересах довірителя. На підтвердження вказаних обставин надано копії вказаних договорів доручення.

Вказане свідчить про те, що прокурором не доведено, що грошові кошти, які знаходяться на вказаних рахунках є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України та у кримінальному провадженні існує необхідність перебування їх під арештом.

Крім того, прокурор заперечувавфакти щодо проведення відносно ОСОБА_3 перевірок правильності обчислення та сплати податків, а також взагалі будь-якої інформації щодо винесення податкових повідомлень-рішень за результатами таких перевірок, а відтак слід констатувати неможливість встановлення і суми несплачених податкових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, яка в силу закону несе відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Станом на дату розгляду даного клопотання відомості щодо повідомлення про підозру ОСОБА_3 , наявність цивільного позову у рамках кримінального провадження № 0000159 не знайшли свого підтвердження. Крім того, за відсутності даних, що встановлювали б суму несплачених податкових зобов`язань, перебування під арештом майна платника податків до моменту визначення в порядку, визначеному законодавством, сум таких зобов`язань такого платника є невірним, оскільки не можливо встановити зв`язок між саме арештованими коштами та тими коштами, які мали бути сплачені до бюджету.

Крім того,прокурор не зміг пояснити, яким чином було доведено суду, що саме арештовані грошові кошти мали бути спрямовані на погашення податкових зобов`язань платника податку.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чим нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі гроші та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність такого арешту.

Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що арешт у даному випадку могло бути накладено на гроші, які знаходяться на рахунках, або видаткові операції. Накладення арешту на видаткову частину розрахункових рахунків, що хоча по суті і являє собою накладення арешту на видаткові операції, однак Кримінальним процесуальним законом не передбачено, тому суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що зобов`язання службових осіб банку надавати до СУ ФР ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві відомості щодо залишку грошових коштів на рахунку в майбутньому є чстиною обмеження, а саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, то в цій частині, клопотання також підлягає задоволенню, а обмеження скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею, до якої зокрема відносяться відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України та відомості щодо операцій, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

За таких обставин суд приходить до висновку, що під час здійснення кримінального провадження орган досудового розслідування у разі виникнення потреби щодо отримання інформації, яка становить банківську таємницю, та за наявності передбачених для цього достатніх підстав, може звернутись до суду в порядку ст. 162 КПК України з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

Клопотання ФОП ОСОБА_3 про скасування арешту майна, - задовольнити.
Скасувати арешт на видаткову частину розрахункового рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «АЛЬФА-БАНК» в м. Києві, шляхом зупинення видаткових операцій на цьому рахунку, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2017 у справі №760/20916/16-к (провадження №1-кс/760/4998/17) в рамках кримінального провадження №0000159 від 11.08.2016.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 16.06.2017