АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3384/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу директора ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно (судно) середній риболовецький траулер морозильний (СРТМ) «Грифон», попередня назва «Черемош» (ІМО номер 7436363, ММSІ номер 272384000, порт приписки (прапор) Маріупольський морський рибний порт, Донецька область, Україна, власник ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС», яке розташоване за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94-А, корпус Е, шляхом заборони відчуження майна.

Приймаючи рішення слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність і необгрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає по відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки окрема фізична особа, в тому числі капітан риболовецького траулера, не є ані суб`єктом міжнародної політики чи судом, що наділені повноваженнями чи можливостями надавати офіційного чи законного статусу державним чи псевдо-державним утворенням, а порушення авторитету державної влади України на території АР Крим відбувалось з 1991 року та завершилося порушенням територіальної цілісності держави в березні 2014 року, не з вини окремого громадянина ОСОБА_10 .

Також апелянт вказує, що на момент окупації ОСОБА_10 проживав в місті Керчі, а ввірене йому морське судно мало приписку до порту на окупованій території АР Крим, евакуація якого була по своїй суті рятуванням судна. Додає, що ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС» мало законне право легально вести підприємницьку та виробничу діяльність на тимчасово окупованій території АР Крим, а українське судно СРТМ «Грифон» (попередня назва «Черемош») під українським прапором мало право виходити та заходити в українські порти Керч і Севастополь, в одному із яких воно було приписане.

Далі в апеляційній скарзі апелянт зазначає, про відсутність в діях ОСОБА_10 складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки захід СРТМ «Грифон» (попередня назва «Черемош») в морські та рибні порти Керч і Севастополь і вихід з них, не є кримінальним правопорушенням та вказує, що на сьогоднішній день не існує порядку переміщення суден на окуповану територію України і виходу з неї, а тому не може вважатися кримінальним правопорушенням «порушення» порядку, якого не існує.

Крім того, автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що ОСОБА_10 постійно проживає в м. Керчі Автономної Республіки Крим за адресою: АДРЕСА_1 , від виклику до слідчого не ухилявся та жодної повістки чи повідомлення про підозру не отримував, оскільки вони йому не вручалися і не надсилалися у спосіб, передбачений КПК України.Додає, що спеціальне досудове розслідування стосовно підозрюваного не здійснювалося і не може здійснюватися згідно чинного законодавства.

Далі апелянт вказує, що при накладенні арешту, слідчий суддя не дотримався вимог ст. 173 КПК України щодо розумності та співрозмірності обмеження прав власника завданням кримінального провадження, що призвело до надмірного обмеження правомочності ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС» розпоряджатися своєю власністю.

У підсумку, директор товариства додає, що не може бути підставою для накладення арешту визнання СРТМ «Грифон» (попередня назва «Черемош») доказом у справі, оскільки він не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, на СРТМ «Грифон» (попередня назва «Черемош») немає ніяких слідів заходу в морські порти Керч і Севастополь, не є предметом протиправних дій, не є річчю, набутою кримінально протиправним шляхом та не містить ніяких інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, якого, як зазначає апелянт не було.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропуску такого строку,зазначає, що розгляд клопотання слідчого був здійснений без повідомлення ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС», копію ухвали отримано товариством 12 червня 2017 року. Апеляційна скарга подана до суду 16 червня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна,який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга директора ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи те, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні суду першої інстанції не приймали, копію ухвали отримано товариством 12 червня 2017 року, апеляційна скарга подана до суду 16 червня 2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0001690, відомості про яке 07.08.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 332-1 КК України, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно (судно) середній риболовецький траулер морозильний (СРТМ) «Грифон», попередня назва «Черемош» (ІМО номер 7436363, ММSІ номер 272384000, порт приписки (прапор) Маріупольський морський рибний порт, Донецька область, Україна, власник ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС», яке розташоване за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94-А, корпус Е, шляхом заборони відчуження майна, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначені вимоги закону не були дотримані.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Звертаючись з клопотанням слідчий чи прокурор мають чітко визначити з якою метою вони просять накласти арешт, навівши обгрунтування цих вимог з наданням відповідних доказів застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається з клопотання слідчого про арешт майна, метою накладення арешту на майно є забезпечення можливого цивільного позову у кримінальному провадженні щодо відшкодування заподіяної шкоди інтересам держави (а.с. 1-10).

Разом з тим, представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні відсутні докази існування цивільного позову, що є необхідним, з урахуванням мети арешту, оскільки положення ст. 170 КПК України не містять підстав для накладення арешту з метою забезпечення майбутнього цивільного позову, передбачаючи лише право звертатись з таким клопотанням у разі необхідності забезпечення цивільного позову, який вже подано у кримінальному провадженні.

Накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий зацікавленою особою. Крім цього, положення ст. 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тоді як відсутність цивільного позову позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи підлягає арешту майно особи, про яку йдеться у клопотанні слідчого.

Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання старшого слідчого, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
В свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.
Необхідним буде відмітити, що надані прокурором у судовому засіданні суду апеляційної інстанції документи, а саме постанова про передачу майна на відповідальне зберігання від 16.06.2017 року, акт приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 15.06.2017 року не є підставою для накладення арешту на майно з метою зазначеною ініціатором клопотання.

Крім того, постановляючи ухвалу про накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчим суддею залишено поза увагою відсутність у клопотанні слідчого посилання на зазначену мету.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, з огляду на відсутність чіткої мети арешту, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України.
З цих же підстав суд апеляційної інстанції позбавлений можливості проаналізувати надані у судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту документи за недоведеності ініціатором клопотання необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС» - ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно (судно) середній риболовецький траулер морозильний (СРТМ) «Грифон», попередня назва «Черемош» (ІМО номер 7436363, ММSІ номер 272384000, порт приписки (прапор) Маріупольський морський рибний порт, Донецька область, Україна, власник ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС», яке розташоване за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94-А, корпус Е, шляхом заборони відчуження майна, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 по накладенню арешту на майно (судно) середній риболовецький траулер морозильний (СРТМ) «Грифон», попередня назва «Черемош» (ІМО номер 7436363, ММSІ номер 272384000, порт приписки (прапор) Маріупольський морський рибний порт, Донецька область, Україна, власник ТОВ «Морська компанія «ТРАНССЕРВИС», яке розташоване за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94-А, корпус Е, шляхом заборони відчуження майна.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4