Справа № 755/4626/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
"20" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2016 за № 0017821 за обвинуваченням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 18.07.2017.

Ухвалою суду від 19.07.2017 у провадженні було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає, просить призначити справу до судового розгляду.

Захисник заперечував проти призначення провадження до судового розгляду, зазначивши, що вважає за необхідне повернути обвинувальний акт із долученими матеріалами прокурору, у зв`язку з його не відповідністю положенням ст. 291 КПК України та не виконанням стороною обвинувачення вимог ст. 293 даного Кодексу.

Обвинувачений позицію захисника про повернення обвинувального акту із долученими матеріалами прокурору, у зв`язку з його не відповідністю положенням КПК України, підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд, пориходить до наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Зокрема, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України , яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити останній та перелік документів, що у обов`язковому порядку повинні бути до нього приєднані слідчим і прокурором.

Поряд з цим, згідно вимог ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику.

У цьому випадку, судом встановлено, що вимоги ст. 293 КПК України не виконано, копію обвинувального акта та реєстру матеріалів обвинуваченому і захиснику не вручено, що є порушенням права на захист.

Верховний Суд України у справі № 5-111кс15 (постанова від 25 червня 2015 року) зазначив, що дотримання такого типу права та тотожних з ними є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист.
Порушення такого права свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Таким чином, невиконання прокурором вимог статті 293 КПК України, в силу вимог пункту третього частини третьої статі 314 названого Кодексу, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві.
Отже, на думку суду, розгляд кримінального провадження, за відсутності відомостей про отримання обвинуваченим та захисником копії обвинувального акта та реєстру порушує гарантовані законом його процесуальні права, в тому числі і право на захист.
Суд вважає, що призначення справи до судового розгляду на підставі даного обвинувального акту суперечитиме загальним засадам кримінального провадження у тому числі, й забезпеченню права на захист, оскільки обвинуваченому не було елементарно вручено копію обвинувального акта.
За таких обставин, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Щодо питання доцільності подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, то суд, з урахуванням висловленої з даного питання думки сторін, приходить до такого.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

У цьому випадку, з бази автоматизованого документообігу суду «Д-3», а саме ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2016 слідує, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.

В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ухвалою суду від 31.12.2016 ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не взмозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри заходу забезпечення кримінального провадження у межах шістдесяти діб, а саме до 16.09.2017.

На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 1-29, 314-317, 369-372, 369, 384 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2016 за № 0017821 за обвинуваченням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України повернути прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 16.09.2017.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту 13:30 год. 25.07.2017.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3