печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, посилаючись на наступні факти та обставини.
ГСУ НП України провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002060 від 05.02.2013 за підозрою ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 361 КК України, ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 361 КК України та інших, а також за фактом вчинення легалізації (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2016 у справі за клопотанням старшого слідчого ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 накладено арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL-450», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , шляхом заборонити особі у володінні якої перебуває майно та іншим особам розпоряджатися вказаним майном будь-яким чином та використовувати його, вилучення та передачі автомобіля «MERCEDES-BENZ GL-450», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 на відповідальне зберігання ДП МВС України «Інформ-ресурси».
При накладені арешту слідчий суддя виходив з доводів клопотання органу досудового розслідування, що автомобіль «MERCEDES-BENZ GL-450», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 є доходом від майна одержаного підозрюваним ОСОБА_4 внаслідок вчинення злочину і може бути предметом спеціальної конфіскації.
Однак, як зазначено в клопотанні, заявник придбала вказаний автомобіль вже після накладення арешту на нього, а саме 16.11.2016 і на час укладення договору-купівлі продажу їй не було відомо про застосування будь-яких обмежень щодо вказаного автомобілю, у зв`язку з чим ОСОБА_3 його добросовісним набувачем.
Стверджуючи, що з набуттям нею права власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL-450» накладення арешту з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації автомобілю відпала потреба, ОСОБА_3 просить скасувати арешт майна.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 та в її інтересах адвоката в обґрунтування клопотання, слідчого який заперечував проти його задоволення, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2016 у справі за клопотанням старшого слідчого ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 накладено арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL-450», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , шляхом заборонити особі у володінні якої перебуває майно та іншим особам розпоряджатися вказаним майном будь-яким чином та використовувати його, вилучення та передачі автомобіля «MERCEDES-BENZ GL-450», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 на відповідальне зберігання ДП МВС України «Інформ-ресурси».
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2016, арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL-450» накладено з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016 ( далі КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 96 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
При розгляді даного клопотання встановлено, що автомобіль «MERCEDES-BENZ GL-450» на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Як свідчать матеріали справи ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягується і статусом підозрюваної в даному кримінальному провадженні не наділена.
Даних про те, що обставини набуття ОСОБА_3 права власності на автомобіль є предметом досудового розслідування і автомобіль може бути предметом спеціальної конфіскації слідчому судді не представлено.
Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні будь-яких обставин, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, у зв`язку з чим вважає необхідним скасувати арешт майна ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року на автомобіль марки Mercedes GL 450, 2006 року випуску, № кузову НОМЕР_2 , в тому числі заборону на розпорядження та використання цим майном.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1