АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року,

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене процесуальним керівником - прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на автомобіль, який знаходиться в користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , марки Volkswagen Passat, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , заборонивши розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя врахувавши положення ст. 170 та 173 КПК України, прийшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту на зазначений автомобіль та задоволення клопотання слідчого.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна у ОСОБА_5 , а саме автомобіля «Volkswagen Passat», відмовити в повному обсязі.
ОСОБА_5 вважає зазначену ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступних обставин.
Так, в матеріалах справи відсутня постанова про визнання речовим доказом автомобіля «Volkswagen Passat»; ОСОБА_5 не є власником автомобіля «Volkswagen Passat», тому він не може бути в подальшому конфіскований.

Автор апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги, що автомобіль було вилучено 07 квітня 2017 року, клопотання про його арешт повинно бути подано слідчим, прокурором не пізніше 10 квітня 2017 року, але фактично клопотання про арешт автомобіля було подано до суду 11 квітня 2017 року, що на думку ОСОБА_5 є грубим порушенням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.
Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що автомобіль знаходиться на території Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України, тобто у дворі житлового будинку, який жодним чином не обладнаний для зберігання тимчасово вилученого майна та не може забезпечити його належне зберігання, в не опечатаному вигляді, тобто без будь-яких бирок із написами учасників невідкладного обшуку та власника чи користувача, що унеможливлює його користування іншими особами у власних цілях.
Зазначає, що при проведенні невідкладного обшуку було допущено ряд порушень, зокрема порушено вимоги ст.ст. 104,105 КПК України, що полягло у невнесенні до протоколу відомостей про всіх осіб, які брали участь в проведенні невідкладного обшуку; невжиття заходів щодо участі у слідчій дії користувача, законного володільця майна; незазначені послідовності дій невідкладного обшуку та способу проникнення до салону автомобіля; не упакуванні належним чином вилученого в ході невідкладного обшуку майна.
Крім того, як зазначає ОСОБА_5 , відсутні дані чи взагалі існує ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук автомобіля «Volkswagen Passat».
На думку ОСОБА_5 , слідчим суддею не враховано і те, що на його утриманні на даний час перебуває малолітня дитина та дружина, яка постійного джерела доходу не має так як перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Вважає, що наклавши арешт, слідчий суддя фактично позбавив можливості мати дохід дружини шляхом передачі даного транспортного засобу в оренду за грошову винагороду.
Крім того, зазначає, що транспортний засіб не підшукувався для вчинення злочину, оскільки був придбаним 29 вересня 2016 року, тим більше не виготовлявся, не пристосовувався та не використовувався як засіб чи знаряддя злочину. Ніяким чином не може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення і не призначався для схилення будь-кого до вчинення злочинів. Не являвся матеріальним забезпеченням злочину та не являється предметом інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 05 квітня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001054, зокрема, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.
07 квітня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у пособництві в одержанні службовими особами, що займають відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, неправомірної вигоди у великому розмірі для себе за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їм влади.

11 квітня 2017 року старший слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодженням процесуального керівника прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, який знаходиться в користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , марки Volkswagen Passat, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , і який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , із забороною розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року вищевказане клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0001054, щодо накладення арешту на вищевказаний автомобіль із забороною розпоряджатися будь-яким чином останнім та використовувати його, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, про наявність підстав для накладення арешту на зазначений автомобіль.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується та вважає, що оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування прийнятого судом рішення, а містить лише перелік статей КПК України, а тому приходить до висновку про невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст. 370 КПК України щодо належного мотивування судового рішення.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дає підстави для висновку, що дане клопотання в цілому відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно, зокрема, підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Як вбачається з клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , метою для накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки Volkswagen Passat, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , є забезпечення його конфіскації, про що чітко зазначено у клопотанні.

Разом з тим, колегія судів звертає увагу, що в клопотанні слідчого міститься посилання на те, що вищевказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, однак вважає їх необґрунтованими, оскільки слідчий, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій слідчим вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, на що правильно звертається увага в апеляційній скарзі.

Однак, враховуючи, що санкція статті, за якою ОСОБА_5 пред`явлено підозру, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого з метою конфіскації майна як виду покарання у даному кримінальному провадженні.

Що стосується доводів автора апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_5 не є власником автомобіля «Volkswagen Passat», тому він не може бути в подальшому конфіскований, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів провадження, автомобіль марки Volkswagen Passat, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , тобто дружині підозрюваного ОСОБА_5 . Вказаний автомобіль придбаний останніми під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а тому може підлягати конфіскації.
Враховуючи зазначене, доводи автора апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи положення вищевказаної норми, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, можливо обмежитись лише накладенням арешту на вищевказаний автомобіль, із забороною розпоряджатися останнім будь-яким чином.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене процесуальним керівником - прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на автомобіль, який знаходиться в користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , марки Volkswagen Passat, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , заборонивши розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном та використовувати його, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою вищевказане клопотання органу досудового розслідування задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль, який знаходиться в користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , марки Volkswagen Passat, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , заборонивши розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2527/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1