Номер провадження: 11-сс/785/1235/17
Номер справи місцевого суду: 520/8400/17 ,1-кс/520/1783/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000065 від 12.07.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про накладення арешту на земельні ділянки, які належать ОСОБА_5 , площею 0,1844 га (кадастровий номер :34:014:0269), розташовану у АДРЕСА_1 , із забороною розпоряджатися та використовувати зазначені земельні ділянки, зокрема проводити будь-які будівельні роботи з будівництва об`єктів нерухомості та із забороною укладати (переукладати) договори щодо відчуження чи користування вказаними земельними ділянками, а також із забороною здійснення поділу чи об`єднання вказаної земельної делянки.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною, відсутні підстави, передбачені ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не зазначені підстава та мета, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, так як ОСОБА_5 є власницею земельних ділянок на законних підставах, підозра у вчиненні кримінального правопорушення їй не вручена, земельні ділянки не є доказом злочину, відомості щодо якого внесені в ЄРДР за ознаками ст. 190 ч. 1 КПК України, в клопотанні слідчого та в ухвалі суду не встановлений та не доведений розмір будь-якої шкоди, який би підтверджував необхідність арешту майна, цивільного позов в кримінальному провадженні відсутній.

Згідно ч. 2 ст. 422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніше ніж через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

17.08.2017 року, прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на ст. 350, 405 КПК України, звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи.

15.08.2017 року, вже прокурор ОСОБА_6 звертається до суду з клопотанням про відкладення справи, у зв`язку занятістю у інших справах, і тому що апеляційний суд не розпочав слухати справу з 10.00 год. До 11.00 год.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також, що на вказаний день було призначено 19 справ, колегія судів вважає не явку прокурора у судове засідання без поважних причин.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 170 арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч. 1, 2 п. 5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та спів розумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання про арешт майна вимогам закону, та безпідставно виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання.

В клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що 21.07.2017 року Одеською місцевою прокуратурою №1 внесені відомості до ЄРДР за №0000065 від 12.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що на земельних ділянках, розташованих в АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2017 року, невідомими особами здійснюється будівництво двоповерхових котеджів без будь-яких дозвільних документів, які надають право на проведення вказаних робіт, згідно листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 14.07.2017 №01-15/349п та інформації КП «Право» від 14.07.2017 №161.

В клопотанні зазначено, що діями ОСОБА_5 завдано шкоди територіальній громаді міста Одеси, наявні ризики для життя та здоров`я людей, ОСОБА_5 здійснюються заходи щодо оформлення, усупереч установленому законом порядку, права власності на 10 двоповерхових котеджів, з метою подальшого їх відчуження третім особам задля уникнення відповідальності та перешкоджання органам місцевого самоврядування та правоохоронним органам, в зв`язку з чим має бути накладений арешт на земельні ділянки для забезпечення відшкодування можливої шкоди, а також для забезпечення речових доказів.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що зазначені в клопотанні прокурора підстави в обґрунтування вимог щодо накладення арешту, зокрема, для забезпечення відшкодування можливої шкоди, а також для забезпечення речових доказів, так як зазначене майно є предметом злочину, підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, а також мають бути перевірені та досліджені слідчим суддею при вирішені питання щодо арешту майна.

Так, з витягу з ЄРДР №0000065 від 12.07.2017 року, внесеному за ознаками ст. 190 ч.1 КК України, вбачається, що невідомі особи здійснюють самовільне будівництво, з метою заволодіння земельною ділянкою, без проектної документації та дозвільних документів на проведення таких робіт.

Разом з тим, як зазначалось, в клопотанні прокурора та в оскаржуваному рішенні встановлена належність земельних ділянок на праві власності ОСОБА_5 , на підставі нотаріально посвідчених договорів, тобто не оспорюється правомірність та законність права власності ОСОБА_5 на ці земельні ділянки.

Таким чином, з фабули та правової кваліфікації відомостей, внесених в ЄРДР №0000065 від 12.07.2017 року, вбачається, що ОСОБА_5 фактично є потерпілою, так як невідомі особи вчиняють незаконне будівництво для заволодіння земельними ділянками ОСОБА_5 .

В клопотанні слідчого не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення можуть зберігати на собі земельні ділянки, яким чином вони можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з урахуванням того, щодо ЄРДР внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотанні прокурора та в судовому рішенні жодним чином не обґрунтована наявність у будь-якої особи будь-якої шкоди, для забезпечення відшкодування якої можливе накладення арешту на майно, знайшли своє підтвердження.

Також безпідставні вказівки в клопотанні прокурора та в судовому рішенні щодо арешту земельних ділянок для забезпечення речових доказів, так як відсутні докази того, що вони є предметом злочину. Власник майна ОСОБА_5 не зверталась з заявами щодо вчинення невідомими особами неправомірних дій щодо її майна, а, навпаки, в апеляційній скарзі зазначає, що арештом майна порушуються її права власника.

Таким чином, в клопотанні прокурора лише є загальні посилання на законодавство, яке передбачає підстави для накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя не з`ясував та не врахував питань, передбачених ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна , можливість використання майна, як належного та допустимого доказу у кримінальному провадженні , а також не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для власника майна.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи щодо недотримання при судовому розгляді клопотання слідчого вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам, знайшли підтвердження.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи знайшли підтвердження. Відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, ухвала слідчого судді має бути скасована в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, та постановлена нова ухвала, якою в задоволенні клопотання прокурора має бути відмовлено за відсутністю підстав, передбачених 173 КПК України.

Керуючись ст. 376 ч. 2,404,405,419,422 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000065 від 12.07.2017 року, про арешт майна, із забороною розпоряджатися та використовувати зазначені земельні ділянки, зокрема проводити будь-які будівельні роботи з будівництва об`єктів нерухомості та із забороною укладати (переукладати) договори щодо відчуження чи користування вказаними земельними ділянками, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт земельної ділянки, яка належать ОСОБА_5 , площею 0,1844 га (кадастровий номер :34:014:0269), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду Одеської області є остаточною і оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3