АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/1398/17 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 646/5014/17 -к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

представника власника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 липня 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту по кримінальному провадженню № 0001485 від 11.07.2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25.07.2017 року задоволено частково клопотання слідчого СВ Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0001485 від 11.07.2017 року. Накладено арешт, шляхом заборони на відчуження, на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ( після зміни прізвища та імені ОСОБА_7 ).

Слідчий суддя, вважаючи встановленим наявність правових підстав для арешту майна та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представник власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2017 року та ухвалити нову, якою у задоволені клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено наступне. Про існування ухвали слідчого судді від 25.07.2017 року він дізнався з реєстру судових рішень 14.08.2017 року, у зв`язку з чим просить поновити строк на оскарження як пропущений з поважних причин. При постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_7 , власник квартири на яку накладено арешт, не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру. Слідчим не доведено, що дана квартира була набута ОСОБА_10 незаконним способом шляхом шахрайських дій. Ані клопотання слідчого, ані ухвала слідчого судді не містить обґрунтування необхідності заборони власнику майна права користування та розпорядження вказаною квартирою, не наведено обставин, які б підтверджували, що незастосування такої заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення та передачі майна іншій особі. Слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Слідчим суддею не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності, відсутність цивільного позову та встановлення суми заподіяних збитків. Тому є підстави вважати, що накладання арешту на дану квартиру не відповідає принципам розумності, співрозмірності обмеження права власності, завданням кримінального провадження тому є необґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25.07.2017 року та апеляційна скарга підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Колегія суддів вважає за можливе поновити представнику ОСОБА_7 ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 25.07.2017 року, враховуючи те, що оскаржувана ухвала була постановлена слідчим суддею без участі ОСОБА_7 . Про існування вказаної ухвали він дізнався з реєстру судових рішень 14.08.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні СВ Основ`янського ВП ГУНП в харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001485 від 11.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КПК України.

Приймаючи рішення про накладення арешту на належне ОСОБА_11 майно суд першої інстанції виходив з положень ст.170 КПК України і вважав клопотання слідчого обґрунтованим.

Проте, такий висновок суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення клопотання слідчого не ґрунтується на матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно, у якій, серед всього іншого, зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.

Даних вимог закону слідчим не дотримано.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було викладено тільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до якої, слідчий вважав можливим накладення арешту на майно ОСОБА_7 ним не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Колегія суддів, враховує, що на момент звернення слідчого з клопотання підозра ОСОБА_7 не пред`явлена, факт існування матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням не встановлений, цивільний позов не заявлено. Для визначення можливості накладення арешту на майно необхідно визначитися з якою метою арешт застосовується.
Проте, слідчим не було зазначено мету, накладення арешту за відсутності підозри як ОСОБА_7 , так і будь кому іншому.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 92183047 від 18.07.2017 року, об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., на праві приватної власності належить ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 19.05.2017 року серії НОМЕР_1 виданого Орджонікідзевським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у харківській області ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_7 .

Представником ОСОБА_7 ОСОБА_6 до апеляційного суду надано копію договору купівлі продажу від 27.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , відповідно до якого ОСОБА_12 придбав квартиру АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_14 .

За договором купівлі продажу від 03.07.2014 року гр.. ОСОБА_15 продав вказану квартиру ОСОБА_14 .

Доказів, щодо визнання вказаних договорів у встановленому законом порядку ані не дійсним, ані нікчемним матеріали справи не містять.
Таким чином, апелянтом надано документи, які підтверджують законність придбання ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, також враховує, що накладення арешту на майно у вигляді речей можливо якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Майно на яке накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді від 25.07.2017 року не відноситься до жодного з вказаних в законі критеріїв

Тобто, на теперішній час ОСОБА_7 є законним власником даної квартири з 27.05.2015 року. У той же час громадянин ОСОБА_15 відчуживши спірну квартиру за договором купівлі продажу та отримавши за неї кошти, на час звернення з заявою до поліції 10.07.2017 року більше 3-х років не є власником квартири. Також він добровільно знявся з реєстрації за адресою спірної квартири. Інших відомостей матеріали справи не містять.

За вказаних обставин рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано обґрунтованим, оскільки не містить в собі обґрунтування мотивів його прийняття, що суперечить положенням ст. 370, 372 КПК України.

З огляду на вищенаведене ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 липня 2017 року задовольнивши клопотання.
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 липня 2017 року скасувати та прийняти нову ухвалу.
У задоволені клопотання слідчого СВ Основ`янського відділу ГУ Національної поліції в Харківській області про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -
Судді -