№755/3733/15-к
№ 1-кп/755/128/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , провівши в приміщені суду судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014299 від 20 жовтня 2014 року за підозрою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Києва від 01 лютого 2001 року за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року), вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2003 року за ч. 3 ст. 185 КК України, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2007 року за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, звільненого 16 травня 2012 року умовно достроково з не відбутим строком покарання 10 місяців 22 дні,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, 12, ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.289, ч. 3 ст.357, ч.1 ст.357 КК України, -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 10 листопада 1995 року за ч. 3 ст. 140, ч.3 ст.141, ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2001 року за ст. 94, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна, (ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2001 року вирок приведено у відповідність з чинним законодавством засуджено за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна), звільненого 18 вересня 2013 року умовно достроково з не відбутим строком покарання 2 роки 7 місяці 11 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12,13 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.289, ч. 3 ст.357, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
17 лютого 2015 року в провадження Дніпровського районного суду м. Києва з прокуратури Дніпровського району м. Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014299 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, 12 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.289, ч. 3 ст.357, ч.1 ст.357 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12,13 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.289, ч. 3 ст.357, ч.1 ст.357 КК України.

У судовому засіданні колегією суддів поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку утримання обвинувачених під вартою.

Прокурор просив продовжити строк утримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , оскільки ризики передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також обвинувачені зазначили, що на їх думку, відпала потреба в утриманні обвинувачених під вартою та просили змінити їм міру запобіжного заходу на більш м`яку не пов`язану з утриманням під вартою.

Також в ході розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи його тим, що він інкримінованих йому злочинів не скоював, не має наміру впливати на хід судового розгляду, намагатися ухилятися від слідства та суду, від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі, або продовжити злочинну діяльність.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання та просили продовжити строк утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 ще на два місяці.

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали зазначене клопотання.

Заслухавши думки учасників судового процесу, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється захиснику і уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу та питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, деякі із них є особливо тяжкими, перебуваючи на волі можуть перешкодити кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також шляхом впливу на потерпілих, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати, а тому суд приходить до висновку про доцільність збереження застосованого до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених, у зв`язку з чим клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.314, 315, 316, 369 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді утримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на час розгляду справи в суді, але не більше двох місяців, до 27 травня 2016 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Судді: 1. 2.