Справа №359/3385/15-к
Провадження №1-кп/359/318/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 серпня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

під час судового розгляду кримінального провадження за №0000102, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.01.2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

розглянувши клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання та питання доцільності подальшого перебування обвинуваченого під вартою, -

в с т а н о в и в :
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 утримується під вартою в Київському слідчому ізоляторі та закінченням строку тримання 21.08.2017 року, судом поставлено на обговорення питання доцільності подальшого перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

В той же час у даному судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив вищезазначене клопотання обґрунтовуючи, його тим, що пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим і не підтвердженим жодним доказом, оскільки в ході судового розгляду встановлено недопустимість деяких доказів та протоколів слідчих дій. Це в свою чергу вказує на те, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Також, обвинувачений при розгляді даного клопотання просив врахувати, що в нього є родина, а саме цивільна дружина ОСОБА_8 , двоє дітей, один з яких є неповнолітнім, мати-пенсіонерка ОСОБА_9 . Вся його родина безумовно потребує його допомоги, однак, перебуваючи під вартою він позбавлений можливості їх забезпечувати. Також зазначив, що в нього є місце постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де він буде проживати разом зі своєю родиною. При цьому повнолітні члени його родини надали письмову згоду на подальше його проживання в цій квартирі. Крім того зазначив, що до затримання він офіційно був працевлаштований, та у разі звільнення його з під варти, йому гарантується працевлаштування за попереднім місцем роботи та отримання доходу. Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків за місцем його постійного проживання. ОСОБА_7 додав, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а тому такі ризики відсутні, а також не доведено факт того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної його поведінки. З огляду на це, ОСОБА_7 зазначив, що відсутні підстави для подальшого утримання його під вартою. Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_7 просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання свого підзахисного та зазначила, що наявні всі підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , зважаючи на попередній розгляд даного кримінального провадження, подані свідками покази, допущені на досудовому розслідуванні порушення норм КПК України при оформленні процесуальних дій та складанні відповідних документів. Також вказала, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю: цивільну дружину, двох дітей та матір похилого віку, які потребують його постійної допомоги. Зазначила, що за попереднім місцем роботи ОСОБА_7 останньому гарантується працевлаштування та отримання доходу. Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 за місцем його постійного проживання. Крім того, як вбачається з досліджених матеріалів, за місцем проживання, обвинувачений характеризується позитивно. Наведене у сукупності, на переконання захисника, свідчить про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашнього арешту. Враховуючи вищевикладене, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просила суд змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Прокурор у судовому засіданні зазначив про наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та можливість впливу обвинуваченого на свідків, які в даному провадженні допитані не були, оскільки він їх знає особисто, і це є єдиними свідками у справі, які перебували на місці скоєння злочину та безпосередньо після його вчинення. При цьому прокурор вказав, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за насильницькі дії. Вважає, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились, та продовжують існувати на даний момент. Тому просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, а у задоволенні поданого ним клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити, оскільки будь-які підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на менш суворий, а саме домашній арешт, відсутні

При цьому ОСОБА_7 , його захисник та прокурор не заперечували проти одночасного розгляду питання доцільності подальшого перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершено до спливу продовженого строку. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 чинного КПК.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове та судове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу. Суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 5 ст. 201 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Тобто із вказаних норм випливає, що зміна запобіжного заходу щодо підозрюваного допускається за наявності на те підстав, для його заміни, а саме наявності нових обставин.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими доводами для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, рішення "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 р., рішення "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 р.).
Так, як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке спрямоване проти життя особи, що істотно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки даного діяння, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.
Досліджені в судовому засіданні докази обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , в разі визнання його винуватим, суд вважає, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений буде вживати заходів для переховування від суду.
В даному кримінальному провадженні ще не допитані свідки сторони обвинувачення, які є знайомими ОСОБА_7 , і єдиними свідками у справі, які перебували на місці скоєння злочину та безпосередньо після його вчинення, а тому ризик, визначений ст. 177 КПК України, щодо можливості останнього впливати на них, залишається більш ймовірним та обґрунтованим з боку державного обвинувача.
При цьому суд враховує також повідомлені при здійсненні слідчих експериментів свідками, характеризуючи дані щодо ОСОБА_7 , які зводились до агресивної поведінки, зловживання спиртними напоями, можливості безпричинного нанесення тілесних ушкоджень.
Ці обставини в сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що під впливом тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому, він буде переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення, та у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження.

В той же час, судом не встановлено достатніх підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та зміни йому запобіжного заходу з наступних причин.

Так, у своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинувачений зазначив, що в нього є місце постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де він житиме разом зі своє родиною: цивільною дружиною ОСОБА_8 та її двома дітьми, на що останні надали згоду. Також він має матір-пенсіонерку ОСОБА_9 , яка проживає в АДРЕСА_2 , та потребує його постійної допомоги. Ці обставини в сукупності, на думку обвинуваченого, свідчать про міцність його соціальних зв`язків за місцем проживання. Однак, дані твердження ОСОБА_7 суд оцінює критично.

В ухвалі від 23.06.2017 р. судом було надано аналіз цим обставинам та зазначено про відсутність доказів сталих сімейних зв`язків з його цивільною дружиною ОСОБА_8 . Разом з тим, на момент розгляду даного клопотання, відповідних доказів цих обставин, обвинуваченим до суду надано так і не було.
Крім того, обвинуваченим в клопотання взагалі не обґрунтованого, в яких стосунках він перебуває з дітьми ОСОБА_8 , а лише вказано, що остання має двох дітей, один з яких є неповнолітнім. Так, будь-яких документів, крім копії свідоцтва про народження сина ОСОБА_8 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до суду надано також не було. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли свідчити, що ОСОБА_7 підтримує спілкування з дітьми ОСОБА_8 , виконує по відношенню до них батьківські обов`язки, зокрема і те, що вони перебувають на його утриманні.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, на які посилалася обвинувачений в судовому засіданні належним чином не підтверджені, оскільки жодних документів, що свідчать про дійсність намірів обвинуваченого проживати разом з ОСОБА_8 та її дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , останнім надано не було.

Крім того, ОСОБА_7 у своєму клопотанні зазначив, що він повинен забезпечувати свою матір-пенсіонерку ОСОБА_9 . Разом з тим, не надав жодних доказів на підтвердження того, що до затримання він дійсно допомагав своїй матері та вона перебувала на його утриманні. Тому це може свідчити лише про родинні зв`язки обвинуваченого, однак не про міцність його соціальних зв`язків.

В той же час, суд звертає увагу, що обвинуваченим не обґрунтовано в клопотанні, яким чином наявність у нього родинних зв`язків, може вплинути на належну його процесуальну поведінку, зокрема, не пов`язану з ухиленням від суду, незаконним впливом на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджанням кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на це суд приходить до висновку, що обставини, які враховувались при постановленні судового рішення від 23.06.2017 р., яким обвинуваченому відмовлено у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання та продовжено термін його тримання під вартою на 60 діб, не змінилися.

При цьому, посилання обвинуваченого у клопотанні на недоведеність пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з тим, що докази у даному кримінальному провадженні є недопустимими, суд не приймає до уваги, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ст. ст. 358, 359 КПК України судом в судових засіданнях здійснювалося дослідження, наданих стороною обвинувачення доказів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Так, у судовому засіданні 09.08.2017 р. клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими від 26.06.2017 року, зокрема стосовно доказів, про які йдеться і в клопотанні про зміну запобіжного заходу, були оголошені, заслухано думку учасників судового провадження щодо поданих клопотань, та прийнято рішення, що даним доказам суд надасть оцінку в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного рішення у даному провадженні.

З урахуванням викладеного, є безпідставними посилання обвинуваченого на недопустимість доказів, як підстави для зміни йому запобіжного заходу, оскільки це не є предметом дослідження під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, в ході розгляду даного клопотання судом було встановлено, що виключних обставин для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт немає, оскільки даних, які б свідчили про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у клопотанні обвинуваченого не вказано та в судовому засіданні не доведено. Заявлені обвинуваченим обставини в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу обвинуваченого, не можуть слугувати виключною підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги наявні ризики, встановлені судом, які станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не зможе забезпечити ненастання цих ризиків та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
При цьому судом встановлено, що запобігання наведених вище ризиків становить суспільні інтереси, які полягають в забезпеченні правопорядку, відправлення кримінального судочинства та встановлення істини у справі, в якій пред`явлено обвинувачення щодо позбавлення життя особи, що є найвищою соціальною цінністю в державі. Ці інтереси мають превалююче значення та переважають принцип поваги до особистої свободи обвинувачених, а тому виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Також це цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даний момент, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому обвинуваченому необхідно продовжити терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки раніше закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження не надається можливим.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 199, 331, 350, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 від 09.08.2017 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , термін тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 діб, та утримувати під вартою до 24.00 год. 07.10.2017 року.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_2