В И Р О К
Іменем України
27.03.2017 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі: - ОСОБА_2 ,
із участю: - прокурора ОСОБА_3 ,
- обвинуваченого ОСОБА_4 ,
- захисника ОСОБА_5 ,
- представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000748 від 22.08.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.06.2008 року за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років з конфіскацією майна, звільненого від відбування покарання 21.05.2015 року за постановою Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 13.05.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк два роки сім місяців 2 дні,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обинувачений у тому, що він приблизно о 23 годині 00 хвилин 21.08.2016 року прийшов на територію Подільського парку станції Жмеринка механізованої сортувальної гірки Жмеринської дистанції сигналізації та зв`язку Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", де переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, намагався вчинити крадіжку металевої ємності вагою 80 кг із металевою стружкою вагою 20 кг, помістивши цю металеву ємність із металевою стружкою на візок, який приніс із собою, та рушив додому. Однак, свій злочинний намір ОСОБА_4 до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місці вчинення кримінального правопорушення був помічений працівниками ВОХР станції Жмеринка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 не вчинив усіх дій, як вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 13.09.2016 року №2261-2262/16-21 вартість 1 кг. металобрухту чорного металу класу 503 станом на 22.08.2016 року становить 2,30 грн., вартість 1 кг. металобрухту чорного металу класу 501 станом на 22.08.2016 року становить 3,12 грн. Відтак сукупна вартість 80 кг. металевої ємності та 20 кг. металевої стружки станом на 22.08.2016 року становить 295,60 грн.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
У підготовчому судовому засіданні стороною захисту представлено суду для затвердження укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 та представником потерпілого ОСОБА_6 угода про примирення від 15.03.2017 року за змістом погодження вказаними сторонами вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин із аналогічною кваліфікацією його протиправних дій за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визначення міри кримінального покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., застереження щодо усвідомлення сторонами наслідків укладання та затвердження судом даної угоди, а також наслідків її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він цілком розуміє характер та суть обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи, встановлені в ході досудового розслідування.

Представник потерпілого ПАТ "Укразалізниця" ОСОБА_6 підтвердила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення. Вимог матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не заявила.

Представник потерпілого, обвинувачений та його захисник просили затвердити укладену ними угоду про примирення, пояснивши, що дану угоду кожен із сторін укладав добровільно, без примусу чи обіцянок з боку інших осіб.

Прокурор не заперечував проти затвердження судом укладеної сторонами кримінального провадження угоди про примирення, посилаючись на відповідність її умов вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.

Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, угоду про примирення, а також матеріали кримінального провадження №0000748 суд доходить висновку, що угода про приминення підлягає затвердженню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення щодо угоди: затвердити її або відмовити у її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Згідно ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, подана на затвердження угода про примирення у повній мірі відповідає вимогам ст.471 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_4 , за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст.12 КК України класифікації є злочином середньої тяжкості, можливість застосування угоди про примирення щодо якого законом передбачена.

Погоджена сторонами міра покарання хоча й перебуває поза межами санкції вказаної частини статті кримінального закону, проте, є допустимою до застосування у даному конкретному випадку за наявності двох застережених в угоді обставин щодо щирого каяття та активного сприянню розкриттю злочину, а також стосовно перебування на утриманні обвинуваченого власної малолітньої дитини, що у наведеній сукупності пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому визначають можливість застосування іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у чанкції частини статті.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.5 ст.474 КПК України, а представник потерпілого ОСОБА_6 цілковито усвідомлює наслідки затвердження угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди.

Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є їх добровільним прагненням, яке не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, під час підготовчого розгляду судом встановлено відповідність умов угоди про примирення вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, тяжкість якого передбачає можливість укладення угоди про примирення; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; не виявлено обгрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним або сторони не примирились; неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань та відсутність фактичних підстав для визнання винуватості не є очевидними, що у сукупності визначає відсутність в даному конкретному випадку застережених законом умов для відмови у затвердженні умов угоди про примирення, за наслідком чого остання підлягає затвердженню судом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.81 КК України з урахуванням безпосереднього встановлення за результатом затвердження угоди про примирення обставин вчинення даного кримінального правопорушення протягом невідбутої частини покарання особою, до якої було застосовно умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю злочинів. З огляду на неприпустимість повного чи часткового приєднання до призначеного покарання у виді штрафу невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, від відбування якого його було звільнено умовно-достроково, а також за відсутності наразі відомостей щодо повного відбуття засудженим ОСОБА_4 додаткового покарання за ним у виді конфіскації майна, призначені за окремими вироками покарання підлягають виконанню самостійно.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази, які є предметом кримінального правоопорушення слід залишити у володінні потерпілого.(а.с.80), речовий доказ, що є засобом вчинення кримінального правопорушення, підлягає знищенню (а.с.81).

На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 440,50 грн. (а.с.88).

За відсутності клопотань щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому судом дане питання не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст.314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення, укладену 15.03.2017 року між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.69 КК України узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

У відповідності до вимог ч.4 ст.81 КК України із врахуванням положень ст.71 КК України та ч.3,4 ст.72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.06.2008 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки сім місяців два дні з конфіскацією всього належного йому майна, а також у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, які виконувати самостійно.

Строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 відраховувати з часу його затримання в межах попереднього кримінального покарання, тобто з 15.12.2006 року, зарахувавши йому відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього увязнення за період з 15.02.2006 року по день набрання вироком законної сили, а саме по 04.09.2008 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: металеву ємність масою 80 кг. із вмістом металевої стружки вагою 20 кг. залишити у розпорядженні потерпілого ПАТ "Укразалізниця"; металевий візок, який зберігається у кімнати зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судово-товарознавчої експертизи від 13.09.2016 року №2261-2262/16-21 в сумі 440 (чотириста сорок) гривень 50 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ст.394 КПК України, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1