АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/1333/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/130/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого, відбуваючого покарання в Широківському виправному центрі № 75,
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
представник Широківського ВЦ №75 ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 23 грудня 2016 року та постановлення нової, якою просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Широківський районний суд Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі від 23 грудня 2016 року, дослідивши документи, додані до клопотання та матеріали особової справи, оцінивши поведінку засудженого за весь період відбуття покарання, який з 21.03.2012р. відбував покарання в Дніпропетровському СІЗО, характеризувався посередньо, з 24.12.2012р. відбував покарання в ПВК № 122, характеризувався позитивно, мав 1 заохочення, з 19.01.2015р. відбував покарання в ДВК № 89, характеризувався позитивно, мав 1 заохочення, з 06.08.2015р. відбував покарання в ПВК № 122, характеризувався посередньо, з 11.03.2016р. відбуває покарання в Широківському виправному центрі № 75, 04.06.2016р. мав стягнення за вживання спиртних напоїв (а.с. 4, 23), має одне заохочення від 10.11.2016р., яким знято ранішен накладене стягнення, працював робітником по догляду за тваринами, прибиральником (а.с. 5), відповідно до витягу з засідання комісії Широківського ВЦ № 75 від 13.07.2016р. засудженому ОСОБА_6 відмовлено в поданні документів про умовно-дострокове звільнення як не довівшому свого виправлення (а.с. 26), приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання засудженого.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначав, що з 11.03.2016 р. він знаходиться в ШВЦ№75, з 01.04.2016р. по.30.05.2016р. працював на молочно- товарінй фермі. З 30.05.2016р. по 03.06.2016р. був у кратко-срочному відїзді у відпустці з якої прибув у стані алкогольного сп`яніння, за що був покараний на 10 діб ДІЗО. У липні 2016 р., знаходився на лікуванні у Широківській лікарні із хронічним бронхітом та гострим плеврітом, звідкри прибув у ШВЦ№75 без порушень.З липня по 01 вересня 2016 р. працював робітником на птахо-фермі. Звідки зняли по заміні місцевим робітником.
З 01.09 по 01.11 .2016р працював без оплати у столовій, та виконував громадськи роботи по прибиранню теріторії установи. З 01.11.2016р. по теперешній час працює з оформленням у столовій установи . У грудні 2016 року покарання скасовано заохоченням за зразкову поведінку.
З моменту покарання дбайливо ставиться до майна установи, до виконання робіт з благоустрію установи ставиться з ініціативою. Відповідно до ст.65 КВК України, приймає активну участь в реалізації програми діференції впливу, проявляє гідність у роботі.
В суді прокурор заперечував про задоволення клопотання, але представник ШВЦ№75 не заперечував, навпаки просив задовольнити його клопотання. Також, засуджений заначає, що з січня по липень 2015 року він знаходився на лікуванні від туберкулеза в установі №89. Він одружений, його жінка інвалід 2 групи з дитинства, ДЦП, епілепсія, гіпертонія, потребує регулярного догляду, втратила 40% зору. Але рішення суду йому було відмовленно в задоволенні його клопотання, має довідку що до працевлаштування у Дніпродзержинську після звільненя, але суд на це увагу не звернув.
Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив його апеляційну скаргу задовольнити, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного покарання.
представник установи відбування покарань не заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого.
прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу засудженого, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого, представлені органом відбування покарання, вислухавши думку учасників процесу та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання
Так, з матеріалів справи та особової справи на засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до суду про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув необхідну частину строку покарання, і сумлінним ставленням до своїх обов`язків, довів своє виправлення та заслуговує на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання (а.кп.1)
Проте, колегія суддів з думкою засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання через неналежне дослідження судом першої інстанції його особи погодитись не може, і вважає такі доводи необґрунтованими.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та особову справу на засудженого ОСОБА_6 встановила, що до останнього фактично за часом відбування покарання може буди застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте, проаналізувавши всі відомості про особу засудженого за весь період відбування ним покарання у своїй сукупності, факт перевиховання та виправлення, на думку колегії суду, не підтвердився, про що суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі.
Так, вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2012 року ОСОБА_6 було засуджено ст.ст. 186 ч. 2, 187 ч.1, 187 ч. 2, 70 , 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. (а.п.27-31 ,о.с. а. 12-16)
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року не відбуту частину покарання 03 роки 07 місяців 25 днів замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, засуджений відбуває покарання в Широківському виправному центрі № 75. (а.п.25,о.с. а. 28)
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 березня 2012 року по 03 листопада 2012 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. (а.п.11,о.с. а. 29)
До суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого, а також висновок Широківського ВЦ № 75 про вирішення питання про умовно-дострокове звільнення. Початок строку покарання: 15.03.2012 року. Кінець строку покарання: 07.12.2018 року.
Згідно характеристики з 24.12.2012 року відбував покарання в ПВК №122, за час відбування покарання характеризувався позитивно, мав 1 заохочення, стягнень не мав.З 19.01.2015 року відбував покарання в ДВК №89, за час відбування покарання характеризувався позитивно, мав 1 заохочення, стягнень не мав.

З 06.08.2015 року відбував покарання в ПВК №122, за час відбування покарання характеризувався посередньо,заохочень та стягнень не мав.

З 11.03.2016 року відбуває покарання в Широківському ВЦ-75. Працевлаштований на об`єкті установи «їдальня» різноробочим. За час відбування покарання характеризувався позитивно, мас одне заохочення та одне стягнення яке зняте. До режимних вимог спочатку ставився халатно, за що карався в дисциплінарному порядку. Після проведення цілеспрямованої виховної роботи відношення засудженого до вимог режиму відбування покарання змінилось на краще, стало свідомим. (а.п.3,4 )
Згідно витягу з протоколу №12 від 13.07. 2016 року засідання Комісії Широківського ВЦ №75 засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, в умовно-достроковому звільненні як такому, який не довів свого виправлення (а.кп.26).
Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 в тій частині, що суд при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення не дослідив належним чином матеріалів справи, що характеризують його особу, не врахував, що він має заохочення, а стягнення на час розгляду його клопотання були погашені та зняті, він має де мешкати , та буде працевлаштований.
Судом першої інстанції перевірялисть зазначені доводи під час судового розгляду, і суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Колегія суддів, враховуючи положення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року №2, після з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, праці та навчання, щодо додержання ним вимог режиму, даних про особу засудженого ОСОБА_6 , за весь період перебування в установах відбування покарань, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання у своїй сукупності не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Тому, погоджуючись з думкою суду першої інстанції щодо відсутності належних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, вважає, що засуджений не підлягає умовно достроковому звільненню
Колегія суддів, вивчивши і врахувавши усі дослідженні обставини, у сукупності, виходячи з вимог ст.81 КК України, де зазначено, що при застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого, враховуючи вимоги ст.154 КВК України, а також те , що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, оцінивши, у сукупності, всі обставини, щодо клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, - залишити без змін.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4