Справа № 367/7614/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/306/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 41 14.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2014 року за №0001912, за апеляційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Краматорск, Донецької області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Крім того, зазначеним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватою у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, а також збуті цих речовин у місця позбавлення волі, за наступних обставин.

21 жовтня 2014 року, у вечірній час доби (точний час судом не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Обухів, Київської області, неподалік від зупинки маршрутного таксі, у незнайомої раніше особи, діючи умисно, з метою подальшого збуту, придбала 2 прозорих поліетиленових пакети із вмістом подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, який є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, за грошові кошти в розмірі 1000 гривень. Достовірно розуміючи, що придбане нею є особливо небезпечним наркотичним засобом, зберігаючи при собі, перенесла його до місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , де його зберігала з метою подальшого збуту. 22 жовтня 2014 року, в ранковий час (точний час судом не встановлено), ОСОБА_6 , заховала вищезазначені придбані 2 прозорих поліетиленових пакети із вмістом подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, які є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом до своєї білизни. Переслідуючи мету збуту вказаного наркотичного засобу, зберігаючи його при собі, в обідній час того ж дня (точний час судом не встановлено) на маршрутному таксі перевезла до Бучанської виправної колонії № 85, розташованої за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3. Прибувши до Бучанської виправної колонії № 85, ОСОБА_6 , 22 жовтня 2014 року, приблизно о 13 годині, зберігаючи при собі вищезазначений наркотичний засіб, будучи письмово попередженою про кримінальну відповідальність за передачу у місця позбавлення волі заборонених речей та речовин, приховавши наявність у неї особливо небезпечного наркотичного засобу, з метою збуту вказаного наркотичного засобу у місця позбавлення волі, своєму (на той час) чоловікові ОСОБА_10 , який відбував покарання у виді позбавлення волі, пронесла його до кімнати побачень на території виправної колонії. Однак, під час догляду ОСОБА_6 , працівниками виправної колонії, протиправні дії останньої було викрито. Працівниками Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області 22 жовтня 2014 року в період часу з 13 години 30 хвилин до 14 години 20 хвилин у приміщенні кімнати побачень Бучанської виправної колонії № 85, за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, у ОСОБА_6 вилучено два прозорих поліетиленових пакети із вмістом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісом, масою, відповідно, 28,6 г та 57,68 г (в перерахунку на суху речовину), загальною масою 86,28 г, який ОСОБА_6 незаконно придбала, зберігала, перевозила з метою збуту, та збула у місця позбавлення волі.
Не погоджуючись з вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2016 року, ухваленим відносно ОСОБА_6 , апеляційну скаргу на нього подав прокурор, в якій просить зазначений вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Підставами для скасування вироку суду першої інстанції прокурор зазначає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції неправильно застосував ст. 69 КК України, а саме врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої щире каяття та визнання вини, проте залишив поза увагою, що дані обставини не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до тяжких злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Таким чином, на переконання прокурора, у суду першої інстанції не було підстав, навіть із врахуванням окремих обставин та даних про особу винної, для призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України та непризначення додаткового покарання, яке є обов`язковим.

Також, в апеляційній скарзі прокурор зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції вимог ст.79 КК України щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та відсутність належного мотивування цього рішення у вироку. На переконання прокурора, вказана судом в оскаржуваному вироку підстава для застосування ст. 79 КК України, а саме наявність у обвинуваченої малолітніх дітей, не свідчить про можливість виправлення останньої без ізоляції від суспільства, так як наявність у обвинуваченої малолітньої дитини не стала перешкодою для вчинення нею тяжкого злочину, у зв`язку з чим, на думку апелянта, ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання безпідставно.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, а також збуті цих речовин у місця позбавлення волі, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченою, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Зокрема, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу винної, яка раніше не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та роботи, заміжня, характеризується позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції визнано та враховано її щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, перебування у неї на утриманні двох малолітніх дітей, при цьому, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченій ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, - судом першої інстанції не встановлено.
На переконання колегії суддів, всупереч доводам прокурора, судом першої інстанції правильно застосовано при призначенні покарання ОСОБА_6 вимоги ст.69 КК України, так як наявні кілька вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а зазначені вище обставини щодо особи обвинуваченої характеризують її виключно з позитивної сторони.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо непризначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна, виходячи з вимог ст.77 КК України. До того ж, із обвинувачення ОСОБА_6 визнаного судом доведеним, не вбачається, що виконання об`єктивної сторони інкримінованого їй діяння було зумовлене корисливим мотивом, а тому такий вид покарання як конфіскація майна застосуванню не підлягає.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
До того ж, прокурор, вказуючи в апеляційній скарзі вимогу про посилення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , всупереч вимог ч.2 ст.416 КПК України не врахував, що попередні вироки, ухвалені відносно ОСОБА_6 в даному кримінальному проваженні були скасовані судом апеляційної інстанції не у зв`язку з необхідністю посилення покарання чи застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст.79 КК України також не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачена ОСОБА_6 на момент призначення їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років за тяжкий злочин мала двох дітей віком до семи років. До того ж, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_6 з моменту вчинення нею злочину, вже більш ніж два роки, добросовісно виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. При цьому, всупереч доводів прокурора, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбуванння покарання з випробуванням є належно вмотивованим.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Судді:
___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4