печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000042 від 01.02.2016р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційного не працюючого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
11.02.2015 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за частковою мобілізацією на особливий період Бородянським РВК в Київській області відповідно до п.3 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», п. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення мінометної батареї 2 батальйону оперативного призначення у військовому званні «старший солдат».

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 11.02.2015 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

10.11.2015 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій протиправний умисел, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до місця служби та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 10.11.2015 року о 21 год 00 хв ОСОБА_4 на службу умисно без поважних причин не з`явився, а залишився за місцем фактичного проживання у АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.

28.04.2016 року біля 11 год 00 хв, тобто більше ніж через місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений правопорушення, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону (м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8А) та заявив про себе.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні самовільного залишення місця служби, вчиненого в умовах особливого періоду, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснивши, що в жовтні 2015 року він приїхав за місцем свого проживання у відпусту, та по закінченню відпустки з 10.11.2015 року не повернувся до військової частини, оскільки захворів, однак в лікарню не звертався та надати документи на підтвердження цього не зміг, у зв`язку з чим, зателефонував своєму командиру, що затримається. Оскільки тривалий час не повертався до військової частини, оскільки його не направляли в зону АТО та зрозумівши незаконність своєї відсутності в військовій частині, зателефонував повторно командиру та отримавши дозвіл від нього, повернувся в розміщення частини, розуміючи, що порушив порядок проходження військової служби. По поверненню до військової частини відразу з 29.04.2016 року був звільнений в запас військовослужбовців військової служби та повернувся додому. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаюється.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті у справі докази, визнає доведеним у судовому засіданні вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, за місцем проходження військової служби має на утриманні малолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, займається суспільно-корисною працею, працюючи у приватної особи без укладення трудового договору. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням і поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався, клопотань про його застосування у судовому засіданні також не надходило.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Документально підтверджені процесуальні витрати під час досудового розслідування відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні не значаться.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1