Справа № 159/4755/16-к
Провадження № 1-кп/159/290/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002390щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ковеля Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, судимого 10.04.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, 22.07.2016 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 13.07.2016 року на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 15 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
обвинувачений ОСОБА_4 , 01.11.2016 року, близько 12 год. 35 хв., шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні приватного підприємства «Ковель - Будпостач», що по вул. Ветеранів, 27 в м. Ковелі, виявивши залишену без нагляду на столі у службовому кабінеті даного приміщення жіночу шкіряно-замшеву сумку марки «Ronaerdo» вартістю 400 грн., в якій зберігалось наступне майно: жіноча сорочка сталевого кольору 46-го розміру вартістю 200 (двісті) грн.; два жіночі ремені до суконь жовтого кольору та сіро-білого кольорів вартістю по 100 (сто) грн. кожний; гаманець зі шкірозамінника червоного кольору вартістю 150 грн., в якому знаходилисьзарплатна пластикова картка банку «Аваль», натільний хрестик з металу сріблястого кольору, візитівки, папірці з записами, рентгенівські знімки, які не становлять для потерпілої майнової цінності, косметичні засоби, що були у вжитку: блиск для губ марки «Vipera» вартістю 50 грн., помада для губ марки «Lipstik» вартістю 100 грн., помада для губ марки «DveаmKiss» вартістю 40 грн., олівець для губ марки «Flormar» вартістю 40 грн, та скориставшись відсутністю власниці, таємно повторно викрав вказану сумку та майно в ній, чим завдав ОСОБА_5 , майнової шкоди на загальну суму 1180 (тисячу сто вісімдесят) грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися в у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході досудового розгляду справи між обвинуваченим та потерпілою укладено угоду про примирення.

За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 визнає свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення і заявляє про повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання за скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 468, ч. 3 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, для обвинуваченого відповідає положенням п. 1-2 ч. 1 ст. 65 КК України та визначена в межах санкції закону, за яким він притягується до відповідальності.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений цілком розуміє положення ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані в разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Потерпіла також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На переконання суду, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення. Виходячи з викладеного угода про примирення підлягає затвердженню.

Обвинувачений розуміє та погодився, що остаточне покарання йому буде застосовано у відповідності до вимог ст. 71 КК України, тобто з врахуванням вироку Ковельського міськрайонного суду від 10.04.2014 року.

За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2014 року обвинуваченого засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Ухвалою Маневицького районного суду від 22.07.2016 року ОСОБА_4 умовно-достроково звільнено від призначеного судом покарання, невідбутий термін покарання 1 рік 2 місяці 15 днів, а тому остаточне покарання обвинуваченому слід призначити з врахуванням зазначеного вище вироку суду.

Запобіжний захід обвинуваченому обраний у виді домашнього арешту.

Речові докази, процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 468, 469, 475 КПК України, суд,
ухвалив:
Угоду про примирення від 29.11.2016 року у кримінальному провадженні № 0002390укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2014 рокута остаточно визначити до відбування 2 (два) роки позбавлення волі.

Зарахувати засудженому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з 01.11.2016 року по 11.11.2016 року включно, що становить 22 дні.

Запобіжний захід на час вступу вироку в законну силу залишити попередній домашній арешт.

Початок відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1