Справа № 170/245/16-к Провадження №11-кп/773/216/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 23 січня 2017 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, не працює, неодружений, раніше судимий: 29 квітня 2008 року Герцаївським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., постановою цього ж суду від 21 травня 2009 року, несплачену суму штрафу замінено на 59 годин громадських робіт; 28 липня 2008 року Герцаївським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.296 КК України до 2 місяців арешту; 15 липня 2009 року Герцаївським районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.296 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.71 КК України, приєднано невідбуте покарання за вироком від 29.04.2008р., призначено до відбуття 2 роки 7 днів позбавлення волі, звільнений 25 травня 2011 року по відбуттю покарання; 29 лютого 2012 року Герцаївським районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.296 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2014 року на підставі ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014р.; 26 грудня 2014 року Герцаївським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.125, ст.395 КК України, на підставі ст.70 КК України, остаточно визначено до відбуття покарання у виді 6 місяців арешту, звільнений 30 травня 2015 року по відбуттю покарання;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишений попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 10 вересня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року та з 10 вересня 2016 року до набрання вироком законної сили зараховано ОСОБА_8 до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він переслідуючи корисливі мотиви та керуючись метою таємного заволодіння чужим майном, повторно, в ніч з 27 листопада 2015 року на 28 листопада 2015 року, перебуваючи в приміщенні житлового будинку ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_2 , таємно викрав з даного будинку: ноутбук «Asus K53Z» разом із сумкою для зберігання ноутбука, комп`ютерною мишкою «4 ТЕСН Q4-500» та зарядним пристрієм до ноутбука «ASUS EXA0703YH», загальною вартістю 3850,00грн.; фотоапарат «Canon PowerShot SX 120 1S» разом із захисним чохлом «FANCIER», вартістю 5625,00грн.; коробку цукерок «Шоколадне асорті», вартістю 55,00грн.; USB модем «HUAWEІ El53» оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 200грн.; мобільний телефон «NOKIA 200», вартістю 325,00грн.; чотири срібних каблучки, вартістю 1156,49грн.; срібний ланцюжок, вартістю 855,75грн., та срібний браслет, вартістю 258,00грн., а всього вказаного майна на загальну суму 12325,24 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на зазначену суму.
У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У поданій апеляційній скарзі та доповненні обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, оскільки він взагалі ніякого злочину не вчиняв. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення ним злочину в процесі кримінального провадження не здобуто, натомість в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілої та свідків, які не були безпосередніми очевидцями інкримінованого злочину та які оговорюють його. При цьому зазначає, що були порушені Конституція України. Вказує, що все провадження є сфабриковане органами досудового розслідування та прокуратурою, про що він неодноразово скаржився до різних органів державної влади. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та, як можна зрозуміти зі змісту скарги, виправдати його.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 з викладених у них підстав, а скаргу прокурора заперечили, просили призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора, який заперечив скаргу обвинуваченого, а скаргу прокурора підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 у повторному вчиненні таємного викрадення чужого майна. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілої ОСОБА_11 про те, що дійсно за вказаних обставин місця та часу, обвинувачений викрав ряд речей, які належали саме їй на праві власності.
Дані показання є чіткими та послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами слідчих експериментів, оглядів місця події, висновком експерта щодо вартості викрадених речей, висновком дактилоскопічної експертизи, який є науково-обгрунтованим, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Немає в суду підстав і вважати, що потерпілий, або свідки оговорюють обвинуваченого, а вказані підстави в скарзі, апеляційний суд вважає необ`єктивними.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом як прийти до обгрутованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, так і спростовувати його версію про відсутності як факту крадіжки, так і належності даних речей саме обвинуваченому.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про визнання ряду доказів недопустимими не ґрунтуються на положеннях ст.ст. 93, 94 КПК України і відхиляються апеляційним судом. Більше того, їм надана правильна оцінка в сукупності з іншими доказами, зокрема і показаннями потерпілого.

На глибоке переконання апеляційного суду ті незначні суперечності в показаннях свідків, щодо неістотних обставин справи, на які вказує обвинувачений, не вплинули і не могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Правильно поклавши в основу обвинувального вироку показання потерпілого та свідків, які узгоджуються і підтверджуються сукупністю інших доказів по справі, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив версію обвинуваченого щодо його непричетності до вчиненого злочину.

Доводи апеляції обвинуваченого про порушення права на захист не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до законного висновку, що ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а тому дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено, що і не оскаржується прокурором.

З огляду на тяжкість вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

У відповідності до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Разом з тим, в вироку не наведено переконливих доводів про можливість та необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі саме на строк 3 роки.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його тяжкості.

Вирішуючи питання про обрання розміру покарання ОСОБА_8 , враховуючи його стан здоров`я, думку потерпілої (а.к.п. 9-10 т.1) відсутність обтяжуючих обставин, та інші дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Звертає апеляційний суд увагу і на те, що при вирішенні питання про затвердження угоди про примирення, де було передбачено покарання у виді арешту на строк 3 місяці, прокурор у кримінальному провадженні не заперечував щодо затвердження угоди судом.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 23 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити, зменшивши покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді