АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1596/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу директора ТОВ «КИЇВЕНЕРГОКОМ» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 та накладено арешт на земельні ділянки із забороною їх відчуження та розпорядження, а саме: земельну ділянку, що обліковується в базі даних Київського міського земельного кадастру за обліковим кодом 63:276:075 та розташована за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 8; земельну ділянку, що обліковується в базі даних Київського міського земельного кадастру за обліковим кодом 63:276:068, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 10; земельну ділянку, що обліковується в базі даних Київського міського земельного кадастру за обліковим кодом 63:241:021 та розташована за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна 12- А.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання, слідчий суддя врахувавши правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, прийшов до висновку про необхідність застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у даній статті цього Кодексу та забезпечить виконання завдань такого арешту та досягнення його мети, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, директор ТОВ «КИЇВЕНЕРГОКОМ» ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказане арештоване майно знаходиться в Дарницькому районі міста Києва, а кримінальне провадження, відкрито Київською місцевою прокуратурою № 4 та арешт на майно накладено ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, всупереч принципам територіальної підслідності. Додає, що майно товариства придбано ОСОБА_8 оплатно, на підставі договорів купівлі-продажу, з чим погоджується і представник прокуратури, а право власності на майно, перед його продажем, підтверджено відповідними правовстановлюючими документами.

Далі в апеляційній скарзі директор товариства зазначає, що товариством «КИЇВЕНЕРГОКОМ» подана апеляційна скарга на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року, розгляд якої призначено на 20.03.2017 року, а не залишено без змін, як зазначено в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Також апелянт зазначає, що землекористувачем земельної ділянки, що обліковується в базі даних Київського міського земельного кадастру за обліковим кодом 63:276:075 та розташована за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 8, на який прокурор просить накласти арешт, є ТОВ «КИЇВЕНЕРГОКОМ», а не ТзОВ «Олет Груп», як зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, апелянт вказує, що збитків державі укладеними договорами завдано не було, а майно продано в ліквідаційній процедурі для погашення заборгованості перед кредиторами.

У підсумку автор апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не досліджено питання щодо знаходження майна в іпотеці.

Одночасно апелянт зазначає, що на момент звернення з апеляційною скаргою копія оскаржуваної ухвали слідчого судді апелянту не направлена.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги директора товариства, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів провадження, оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена без виклику у судове засідання особи у володінні якої перебуває майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а копія ухвали на адресу власника майна не направлялась, з її текстом апелянт ознайомився у державному реєстрі судових рішень, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений з поважних причин.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Дніпровського управління поліції головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000209, відомості про яке18.11.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 4, ОСОБА_6 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки, зазначені у клопотанні, із забороною їх відчуження та розпорядження, яке 23.02.2017 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000209, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, та прийшов до правильного висновку, що клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта щодо порушення територіальної підслідності даного кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки органом, який здійснює досудове розслідування є Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, яке відноситься до Дніпровського району міста Києва.

Твердження апелянта про те, що землекористувачем земельної ділянки, що обліковується в базі даних Київського міського земельного кадастру за обліковим кодом 63:276:075 є ТзОВ «Олет Груп», не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, з урахуванням мети арешту, а саме забезпечення збереження речових доказів. З цих же підстав не заслуговують на увагу і доводи апелянта про відсутність завданих державі збитків та знаходження майна в іпотеці.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, посилання апелянта на те, що товариством «КИЇВЕНЕРГОКОМ» подана апеляційна скарга на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року, розгляд якої призначено на 20.03.2017 року, не є предметом розгляду на даному етапі кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на земельні ділянки із забороною їх відчуження та розпорядження, вказані в ухвалі слідчого судді, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «КИЇВЕНЕРГОКОМ» ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити директору ТОВ «КИЇВЕНЕРГОКОМ» ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 та накладено арешт на земельні ділянки із забороною їх відчуження та розпорядження, вказані в ухвалі слідчого судді, залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «КИЇВЕНЕРГОКОМ» ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4