АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/390/17 Справа № 205/1835/17-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги зазначає, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що в ухвалі слідчого судді присутнє істотне порушення вимог КПК України та норм Європейського права у зв`язку з незаконним та необґрунтованим обранням стосовно ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу. Вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від органів слідства та суду, так як він добровільно передав правоохоронним органам бойові припаси та вибухові речовини, які знаходились у нього, сприяв у проведенні слідства в з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений у встановленні істини. Звертає увагу, що за вчиненні раніше злочини ОСОБА_7 повністю поніс покарання та сторона обвинувачення не може обґрунтовувати своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що підозрюваний раніше був судимий, а тому ніби то буде продовжувати вчиняти злочини, це є тільки необґрунтованим припущенням. Крім того, просить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації у м. Дніпрі за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 в орендованій квартирі, за межі Дніпропетровської області не виїжджав, має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, а саме: матір похилого віку та неповнолітню доньку, яким матеріально допомагає.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року задоволено клопотання СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.00 год. 24 травня 2017 року, з визначенням застави у розмірі 64 000 гривень та покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину проти громадської безпеки та знову вчинив злочин у період іспитового строку, а отже, має схильність до вчинення злочинів проти громадської безпеки та перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення аналогічного складу. Крім того, ОСОБА_7 неодружений, доказів знаходження у нього неповнолітніх дітей на утриманні в матеріалах справи немає, не працевлаштований, тобто не має постійного джерела прибутку, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, за своїм місцем реєстрації проживання фактично не проживає, а доказів оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 не надано. Також, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, які будуть на нього покладені у разі внесення ним застави.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного, який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника та просив задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.
Як вбачається з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що існує ризик, що перебуваючи на свободі підозрюваний може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення аналогічного складу.
Посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПА у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" (п. 55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися в незаконному носінні бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України.
23 березня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
З фактичних обставин цього кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у тому, що ОСОБА_7 придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи корпус гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ та 21 березня 2017 близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Метростроївська, 14, був зупинений працівниками поліції. При проведенні поверхневої перевірки ОСОБА_7 в чорній сумці, що була при ньому, виявлено корпус гранати та запал, які в присутності двох понятих останній добровільно видав співробітникам поліції. Корпус гранати та запал були оглянуті та вилучені слідчим СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в порядку, передбаченому ст.237 КПК України. Згідно висновку експерта № 35/5.2-146 від 22.03.2017 року добровільно видані ОСОБА_7 корпус гранати є конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення, не є вибуховим пристроєм чи боєприпасом, відноситься до категорії вибухових речовин, а запал типу УЗРГМ, промислового виготовлення є боєприпасом. Надані на дослідження предмети придатні до здійснення вибуху, та безперешкодно з`єднуються між собою і таким чином утворюють ручну, осколкову, наступальну гранату РГД-5, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії боєприпасів. Вищевказану гранату із запалом ОСОБА_7 незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.
З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду; протоколами допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; висновком експерта №35/5.2 146 від 22 березня 2017 року.

Що стосується доводів захисника підозрюваного про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для застосування до нього виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання до семи років позбавлення волі, не працевлаштований, тобто не має постійного джерела прибутку, за своїм місцем реєстрації проживання фактично не проживає, а доказів оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не надано, а також ОСОБА_7 має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину проти громадської безпеки, та знову вчинив злочин у період іспитового строкує
Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме, що він має на утриманні матір похилого віку та неповнолітню доньку, матеріали провадження не містять.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.
При розгляді клопотання слідчим суддею з додержанням правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ у справі Харченко проти України, розглянуто можливість застосування щодо підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, розмір якої визначено вмотивовано з урахуванням дійсних обставин вчиненого правопорушення та положень ч. 4 ст. 182 КПК України.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4