АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/337/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 610/2404/16-к
Категорія: ч.1 ст. 190, ч.4 ст.27 ч.2 ст. 15ч.1 ст. 369, ч.2 ст. 369-2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0000272 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Балаклія Харківської області; громадянина України; з вищою освітою; безробітного; не одруженого; депутата Балаклійської районної ради Харківської області; раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 27 ч.2 ст. 15 ст. 369, ч.2 ст. 369-2 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.4 ст. 27 ч.2 ст. 15 ст. 369 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч.2 ст. 369-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення та перебування під вартою в період з 27.04.2016 р. по 04.05.2016 р.
Питання про речові докази суд вирішив відповідно до положень ст.100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 2286,96 гривень.
Згідно вироку, ОСОБА_8 відповідно до ст.ст. 83, 85 Закону України «Про місцеві вибори» та пункту 3 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі рішення I сесії VII скликання Балаклійської районної ради Харківської області від 12.11.2015 року є депутатом вказаної районної ради.
Наприкінці лютого 2016 року до ОСОБА_8 , як до депутата Балаклійської районної ради, звернувся ОСОБА_9 з метою з`ясування питання щодо можливості виділення земельної ділянки в межах населеного пункту на території Морозівської сільської ради (надалі Морозівська сільрада) в с. Вільхуватка Балаклійського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га.
ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення шляхом обману, будучи обізнаним про порядок виділення земельних ділянок сільською радою, використовуючи надані йому владні повноваження та значущість статусу депутата місцевої ради, можливості надані Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», а також ураховуючи вагомість цього статусу у його сприйнятті ОСОБА_9 , ввів в оману останнього, запевнивши про те, що земельна ділянка в межах населеного пункту на території Морозівської сільради буде йому виділена за умови надання посадовим особам зазначеної сільської ради неправомірної вигоди у сумі 2000 доларів США, та таким чином створив у ОСОБА_9 враження про вигідність і навіть обов`язковість передачі грошових коштів у зазначеній сумі у якості неправомірної вигоди.
Крім цього, з метою реалізації злочинного умислу та приховування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_8 , використовуючи банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_10 , не повідомляючи останнього про свою злочинну діяльність, надав ОСОБА_9 реквізити вказаної картки, запевнивши про її належність Морозівській сільраді, для здійснення перерахунку грошових коштів у зазначеній ним сумі у якості неправомірної вигоди.
ОСОБА_9 усвідомлюючи, що без виконання умов ОСОБА_8 щодо передачі службовим особам Морозівської сільради вказаної ОСОБА_8 неправомірної вигоди земельну ділянку він не отримає, вимушений був погодитись на неправомірну пропозицію ОСОБА_8
04.04.2016 року приблизно о 12.00год. ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_8 з проханням вирішити питання про відстрочку передачі грошових коштів у зв`язку із наявністю лише частини неправомірної вигоди у сумі 25000 гривень до отримання рішення Морозівської сільради про виділення земельної ділянки. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 шляхом обману, запевнив його, що земельна ділянка буде виділена лише після передачі грошових коштів у повному обсязі. Після чого ОСОБА_9 , виконуючи вимоги ОСОБА_8 у період часу з 12.53 до 12.58 години у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Соборна 85, здійснив перерахування грошових коштів у сумі 25 000 гривень на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у якості частини неправомірної вигоди службовим особам Морозівської сільради.
Крім цього, 12.04.2016 року ОСОБА_9 , виконуючи умови ОСОБА_8 о 12.07 годині у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Соборна 85, здійснив перерахування грошових коштів у сумі 10 020 гривень на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у якості частини неправомірної вигоди службовим особам Морозівської сільради.
Продовжуючи виконання умови ОСОБА_8 , 22.04.2016 року у період часу з 12.58 до 13.41 години ОСОБА_9 у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Соборна 85, здійснив перерахування грошових коштів у сумі 18021,2 гривень на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у якості частини неправомірної вигоди службовим особам Морозівської сільради.
А всього, у період з 04.04.2016р. по 22.04.2016р. ОСОБА_9 , виконуючи умови ОСОБА_8 , щодо передачі службовим особам Морозівської сільради неправомірної вигоди за виділення земельної ділянки, здійснив перерахування грошових коштів на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на загальну суму 53 041,20 гривень, якою ОСОБА_8 заволодів та розпорядився на власний розсуд.
Одночасно ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 свої послуги щодо здійснення впливу на голову Морозівської сільради для прийняття останнім рішення про розгляд заяви ОСОБА_9 щодо виділення земельної ділянки в межах населеного пункту на території Морозівської сільради за умови надання йому неправомірної вигоди у сумі 10000 гривень.
ОСОБА_9 погодився на пропозицію ОСОБА_8 про надання йому неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення головою Морозівської сільради щодо розгляду його заяви про виділення земельної ділянки.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, з метою впливу на голову Морозівської сільради, 15.04.2016 року ОСОБА_8 направив до Морозівської сільради депутатське звернення про розгляд звернення громадянина ОСОБА_9 у строки передбачені чинним законодавством, та прийняття законного і обґрунтованого рішення з приводу його звернення.
26.04.2016 року ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, використовуючи банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_11 , не повідомляючи останнього про свої злочинні наміри, надав ОСОБА_9 реквізити вказаної картки для перерахування грошових коштів у сумі 10000 гривень у якості неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на прийняття рішення головою Морозівської сільради щодо розгляду заяви ОСОБА_9 про виділення земельної ділянки в межах населеного пункту на території вказаної сільради.
ОСОБА_9 , виконуючи вимоги ОСОБА_8 , 27.04.2016 року о 15.35 годині у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Соборна 85, здійснив перерахування грошових коштів у сумі 10 000 гривень на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 у якості неправомірної вигоди для ОСОБА_8 за здійснення впливу на голову Морозівської сільради щодо розгляду заяви ОСОБА_9 про виділення земельної ділянки в межах населеного пункту на території вказаної сільради.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, скасувати і ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 190, ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч.2 ст.369-2 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначив, що суд першої призначив ОСОБА_8 занадто м`яке покарання, не врахував при цьому, що злочини, які інкримінуються обвинуваченому є корупційними. Крім того, прокурор вказує що ОСОБА_8 , як на стадії досудового розслідування так і судового провадження, матеріальну шкоду завдану злочинами не відшкодував, що свідчить, на думку прокурора, про його безвідповідальне відношення до наслідків вчинення кримінальних правопорушень, а отже суд не вірно прийшов до висновку про те, що щире каяття і визнання вини є наявними в поведінці обвинуваченого та невірно встановив їх обставинами, що пом`якшують покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, в межах передбачених санкціями статей КК України, які інкримінуються обвинуваченому. В обґрунтування своєї апеляційної скарги, захисник зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, за свої розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. Суд, на думку захисника, недостатньо дослідив дані про особу обвинуваченого, а саме те що, обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у вчиненні злочинів, раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, проживає у цивільному шлюбі з жінкою яка є вагітною, щиро розкаявся у скоєному, давав правдиві пояснення щодо обвинувачення, активно сприяв розкриттю злочину. Крім того захисник вказує, що ОСОБА_8 довів своє виправлення ще до винесення вироку і його ізоляція від суспільства не потягне досягнення мети виправлення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а також пояснення обвинуваченого та його захисника, що заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на можливість зміни вироку, шляхом призначення остаточного покарання у виді штрафу, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений, захисник та прокурор не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах пред`явленого обвинувачення та визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, обґрунтовано прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України, що ніким зі сторін не оспорювалося в судовому засіданні. Отже, вимоги ч. 3 ст.349 КПК України судом не порушенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції - колегією суддів також не встановлено.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України при апеляційному розгляді сторонами не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Разом з цим, переглядаючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданих прокурором та захисником апеляційних скарг, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Зазначеним вимогам суд першої інстанції приділив належну увагу при призначенні виду та розміру покарання в межах альтернативних санкцій ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України.
При цьому, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 65 КК України щодо забезпечення виконання мети покарання, тобто виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів бере до уваги те, що належною запорукою запобігання корупції є дотримання справедливого принципу : можливі втрати повинні бути більш значущими, ніж вигоди від корупційних злочинів.
А тому покарання за вчинення умисних, корисливих корупційних злочинів, як за кожен окремо, так і остаточне за сукупністю злочинів - повинно враховувати принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, про що слушно вказав суд у мотивувальній частині вироку, навівши певні висновки (арк. 67-71).
З оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 визнаний винним у : заволодінні чужим майном шляхом обману; підбурювання до закінченого замаху на надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду дії з використанням наданої їй влади; одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, що кваліфіковано за ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України відповідно. Вчинені ним з корисливих та корупційних мотивів злочини є умисними та, відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як злочини невеликої і середньої тяжкості. Згідно пояснень ОСОБА_8 та його захисника, які вони надавали в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, винуватість та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України стороною захисту не оспорюється.
Дослідженням наявних у кримінальному провадженні даних про особу обвинуваченого встановлено, що вищевказані злочини він вчинив, працюючи на посаді депутата Балаклійської районної ради, раніше не судимий, не одружений, характеризується позитивно.

Суд першої інстанції при призначенні покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_8 і запобігання вчиненню ним нових злочинів, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та надання допомоги слідству і суду у встановлені істини по справі, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема вирок ( арк. 67-71) містить висновки суду про врахування ступеню реалізації злочинного наміру (ст.68 ч. 3 КК України) та тяжкості вчинених злочинів, згідно класифікації, що міститься у ст. 12 КК України, - невеликої та середньої тяжкості, а також судом при призначенні покарання вмотивовано враховувалися корисливі та корупційні мотиви вчинення цих злочинів, про що об`єктивно свідчить зміст мотивувальної частини вироку. Більш того, пославшись на наявність щирого каяття, надання допомоги слідству та суду у встановлені істини по справі, як обставин що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, позитивні відомості про особу обвинуваченого, - суд вказав про необхідність та достатність для виправлення ОСОБА_8 , призначивши покарання по епізодах обвинувачення з самостійною кваліфікацією у виді обмеження та позбавлення волі в мінімальному розмірі, що передбачені санкціями відповідних частин статей санкцій ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України, навівши мотивовані та переконливі висновки щодо неефективності призначення інших альтернативних видів покарань та неможливості виправлення обвинуваченого при призначенні альтернативного виду покарання у виді штрафу, який передбачено санкціями ч.1 ст. 190; ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України. Зазначені обставини вказують про належну вмотивованість таких висновків суду, якими він обґрунтовував призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що свідчать про необґрунтованість апеляційних доводів як прокурора так і захисника, з цілком суб`єктивними доводами про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
З огляду на викладене, досліджуючи апеляційні доводи та вимоги захисника колегія суддів дійшла висновку, що наявність щирого каяття та надання допомоги слідству і суду у встановлені істини по справі, як обставин що пом`якшують покарання, разом з позитивними даними про особу обвинуваченого та його намірами в майбутньому влаштувати своє особисте життя і створити сім ю - не є належними підставами для можливості призначення ОСОБА_8 за сукупністю злочинів остаточного покарання у виді штрафу, яке, на думку колегії суддів, хоч і не виходить за межі, встановлені санкціями відповідних частин статей, за якими кваліфіковано його дії, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.
Разом з цим, мотивувальна частина оскаржуваного вироку містить чіткі висновки щодо встановлення обставин, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в тому числі по епізоду кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 369 КК України, де суд встановив його винуватість у підбурюванні до закінченого замаху на надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду дії з використанням наданої їй влади (арк. 69). З вказаними обставинами формулювання обвинувачення та кваліфікацією дій обвинуваченого, що встановлені судом у вироку, сторона захисту та сторона обвинувачення в апеляційному порядку не оспорюють. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку на підставі ч.2 ст. 404 КПК України, не погіршуючи становище обвинуваченого, чітко вказавши у резолютивній частині вироку про засудження ОСОБА_8 за ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 369 КК України до обмеження волі на строк 2 роки, як окремого епізоду обвинувачення.

В решті, тобто за іншими епізодами обвинувачення та в частині призначеного покарання, як за окремі злочини так і остаточного за сукупністю злочинів належить залишити без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає справедливим та необхідним призначене судом покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та їх суспільної небезпеки, вищенаведених даних про особу обвинуваченого, обставин що пом`якшують покарання, а також в межах санкцій ч.1 ст. 190; ч. 4 ст. 27 , ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369; ч.2 ст.369-2 КК України та у мінімально можливому розмірі. Таке покарання, на думку колегії, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання. Можливість призначення покарання у виді штрафу, як альтернативного, що передбачене відповідними санкціями статей КК України, за якими ОСОБА_8 визнано винним, - колегія не вбачає, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, оскільки з урахуванням вищенаведених обставин такий його вид є явно несправедливим через м`якість, що в будь-якому випадку унеможливлює виконання вимог встановлених у нормах ч. 2 ст. 50 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів також не вбачає фактичних та правових обставин або даних про особу обвинуваченого, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а можливість пом`якшення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей КК України, за якими ОСОБА_8 визнано винним, об`єктивно враховано судом, що підтверджується висновками, наведеними у мотивувальній частині оскаржуваного вироку. внаслідок щирого каяття обвинуваченого.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних вимог прокурора щодо скасування вироку внаслідок невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів не вбачає правових та фактичних підстав для їх задоволення. Свою незгоду з призначеним ОСОБА_8 покаранням прокурор пов`язує з відсутністю щирого каяття обвинуваченого і вимагає призначити остаточне покарання того самого виду але на строк три роки, не зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, позитивних даних щодо особи обвинуваченого. На думку колегії суддів таке обґрунтування апеляційних вимог не є достатнім, оскільки прокурором не проаналізована вся сукупність обставин, яку належить враховувати відповідно вимог ч. 2 ст.50 та ст. 65 КК України. При цьому змістом апеляційних доводів прокурора повністю ігноруються дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання в межах санкцій відповідних частин статей, за якими ОСОБА_8 визнано винним, хоча про наявність таких повноважень чітко зазначено у правових висновках Верховного Суду України, зазначених у постанові № 5-48к-13 від 23 січня 2014 року.

За таких обставин, твердження у апеляційній скарзі прокурора (арк. 76-78), що призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з застосуванням норм ст. 70 ч. 1 КК України, не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 68 ч. 3, 70 ч. 1 КК України, призначивши покарання за злочини невеликої та середньої тяжкості в межах в межах санкцій відповідних частин статей, за якими ОСОБА_8 визнано винним, у виді позбавлення волі та у мінімальному розмірі. Крім того, судове провадження не містить відомостей про наявність та фактично встановлений розмір шкоди, заподіяної злочинами.

З огляду на викладене, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для скасування вироку за доводами прокурора про зайву м`якість покарання, внаслідок невідповідності ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції вже вирішено питання щодо зарахування ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, на підставі норм ч.5 ст.72 КК України, тому колегія суддів не вирішує це питання при апеляційному розгляді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 375, 376, 404, 405, 408, 407 ч.1 п.2; 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
На підставі ч.2 ст. 404 КПК України вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 369 КК України до обмеження волі на строк 2 роки.
В іншій частині вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4