Справа №295/3890/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2017 року м. Житомир
Скаржник звернулася до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2017 у справі №295/2000/17 надано дозвіл на проведення обшуку території та в приміщеннях, підсобних приміщеннях, допоміжних приміщеннях будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , територія Вересівської сільської ради, за межами населеного пункту (поблизу села Вереси) на відстані 300 метрів від вулиці Шкільна, 150 та 200 метрів від вулиці Покровська з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей і майна, що належить скаржнику та ТОВ «ВО «Агро- Пром-Сервіс» і ТОВ «НО Агропромсервіс», директором яких є ОСОБА_5 , а також яке перебуває у оренді вказаних товариств. В подальшому 16.03.2017 та 17.03.2017 року проведено обшук вказаної території та приміщень, в ході якого виявлено і вилучено майно належне особисто ОСОБА_3 та очолюваним нею підприємствам, а також орендоване ними майно. За результатами проведення обшуку вказане майно визнано речовими доказами та передано на відповідальне третій особі - ОСОБА_6 під схоронену розписку.Також, у ході обшуку вилучено великий обсяг продукції - хміль, овес тощо, які потребують спеціальних умов зберігання.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.03.2017 у справі №295/3202/17, яка залишена без змін 31.03.2017 року апеляційним судом, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, тобто те, яке не було прямо вказано в ухвалі на проведення обшуку. Тому, 03.04.2017 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 із клопотанням про передачу належного ОСОБА_3 , ТОВ «ВО «Агро-Пром- Сервіс», TOB «НО Агропромсервіс» на праві приватної власності, а також на праві оренди майно, з метою його подальшого відповідального зберігання та використання частини майна в господарській діяльності.
Однак, станом на 07.04.2017 вказане майно - як техніка, так і продукція, ОСОБА_3 не передано.
Такі дії скаржник вважає незаконними, та такими, що порушують норми чинного законодавства та просить зобов`язати слідчого Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 вилучене майно, яке належить їй на праві власності та праві оренди.
В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_7 скаргу підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній, просив її задовольнити.
ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Слідчий Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 при розгляді скарги покладався на розсуд суду щодо задоволення вимоги скарги.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з oбiгy, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено (ч. 6 ст. 173 КПК України).
Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення тимчасового вилучення майна, під яким розуміється фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. При цьому таким тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Умови припинення тимчасового вилучення майна передбачені статтею 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, на теперішній час відсутнє процесуальне рішення слідчого судді, яке б підтверджувало законність його тримання, тому майно має бути повернуто особі, в якої воно було вилучено.
Разом з тим, визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їхнє відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, заарештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за пропуском стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст. 171 КПК України, чинним КПК України не передбачено.
Крім того, відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.
Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
У випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Враховуючи викладені вище обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 167, 169, 171, 173, 220, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: