АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: нежитлові приміщення в літ «Д» № АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , VI, XVII у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 341,4 м2, які перебувають у власності ОСОБА_7 у розмірі частки та ОСОБА_6 у розмірі частки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власників майна подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2016 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що накладення арешту на майно є передчасним та необґрунтованим. Власники майна є добросовісними набувачами, крім того, у кримінальному провадженні № 000017, у якому проводиться досудове розслідування, вказані особи не є підозрюваними або обвинуваченими. Також, доказів того, що вказане майно містить сліди кримінального правопорушення, органом досудового розслідування не надано, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає про наступне. Оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді розглядалась без повідомлення власників майна, про її наявність вказаним особам стало відомо 29.05.2017 року. Після чого, представник власників майна звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, у задоволенні якого було відмовлено. Із врахуванням вказаних причин апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, про причини своєї неявки до суду не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був завчасно повідомлений, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 17.06.2016 року було постановлено без повідомлення власників майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Київської місцевої прокуратури №10 перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 08.06.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

15.06.2016 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно,а саме: нежитлові приміщення в літ «Д» № АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , 51, VI, XVII у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 341,4 м2, які перебувають у власності ОСОБА_7 у розмірі частки та ОСОБА_6 у розмірі частки, мотивуючи клопотання необхідністю збереження речового доказу, яким визнано вказане майно у кримінальному провадженні №0000171.
17.06.2016 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора про накладення арешту на об`єкти нерухомості було задоволено, оскільки вказане клопотання відповідає вимогам кримінального процесуального закону та містить для цього достатньо правових підстав.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому було вислухано доводи прокурора, досліджено матеріали додані до клопотання, а також з`ясовано обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання апелянта на те, що арешт на вказане майно, слідчим суддею було накладено безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України, оскільки в даному кримінальному провадженні, в рамках якого прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не мають статусу підозрюваних або обвинувачених, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на зазначене майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, наклав арешт на об`єкти нерухомості, а саме нежитлові приміщення в літ «Д» № АДРЕСА_1 , 24, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , 50, 51, VI, XVII у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 341,4 м2, які є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, визнане у кримінальному провадженні речовим доказом.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане в клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості, порушень вимог КПК України чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: нежитлові приміщення в літ «Д» № АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , VI, XVII у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 341,4 м2, які перебувають у власності ОСОБА_7 у розмірі частки та ОСОБА_6 у розмірі частки залишити без змін, апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3483/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1