08.06.2017 Справа № 756/2891/17
Унікальний № 756/2891/17
Порядковий № 1-кп/756/448/17
В И Р О К
Іменем України
08 червня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинувальним актом щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-01.03.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-03.06.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, який 09.12.2016року був звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

13.02.2017 року приблизно о 06 годині 20 хвилин знаходився поблизу будинку № 12 по проспекту Героїв Сталінграду в м.Києві, де побачив раніше йому незнайому ОСОБА_6 , у якої у правій руці знаходилася жіноча сумка фіолетового кольору. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, з метою заволодіння майном ОСОБА_6 та бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 у той же день, у тому ж місці та й той же час підійшов до останньої ззаду та наніс удар рукою в область її правої руки, тим самим застосувавши до потерпілої насильство, що не є небезпечним для її життя чи здоров`я, та вирвав у неї з правої руки належну останній сумку, вартістю 200 грн., у якій знаходилось наступне майно потерпілої:

- паспорт громадянина Україна та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_6 , пенсійне посвідчення за віком на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення ветерана праці на ім`я ОСОБА_6 , картка киянина на ім`я ОСОБА_6 , ключі від власної квартири в чохлі, офісні ключі з брелком, які для потерпілої ОСОБА_6 не представляють матеріальної цінності;

- гаманець, чорного кольору, вартістю 50 грн., в якому знаходились дисконтні карти та фотографії племінників, які для потерпілої не представляють матеріальної цінності, а також грошові кошти у сумі 134 грн.;

- мобільний телефон марки «Sony Ericsson k750i» темно-коричневого кольору вартістю 200 грн. з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_1 вартістю 15 грн.;

- мобільний телефон марки «Sаmsung Е1200R» вартістю 300 грн. з сім-картою мобільного оператора «Київстар», НОМЕР_2 , вартістю 15 грн., а всього на загальну суму 914 грн.

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, маючи при цьому реальну можливість розпорядитися викраденим майном та в подальшому був затриманий працівником поліції.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 спричинив майнову шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 914 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини, викладені вище, щодо часу, місця, способу та мети вчинення ним відкритого викрадення чужого майна, належного потерпілій ОСОБА_6 , відносно якої з огляду на її зовнішній вигляд він перед вчиненням злочину розраховував на те, що жінка є особою похилого віку та не чинитиме опору. Саме тому він різко штовхнув жінку по руці, в якій жінка тримала сумку, потім швидко вирвав сумку і побіг від неї. Через короткий час він був затриманий працівниками поліції, не встигши розпорядитися відкрито викраденим чужим майном. Про вчинене шкодує, просить суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтвердила викладені вище обставини, пояснивши, що вона хоча і є пенсіонеркою за віком, та все ж продовжує працювати прибиральницею. 13.02.2017 року близько 7.00 години ранку вона вже підходила до свого місця роботи, перебувала поблизу будинку № 12 по проспекту Героїв Сталінграду в м.Києві, як на неї із-за спини напав невідомий хлопець, вдарив по руці, вихопив сумку і побіг. Вона хотіла його наздогнати, проте послизнулася, тому швидко зайшла до приміщення та з телефону, що є на прохідній, зателефонувала в поліцію і повідомила про вчинений щодо неї злочин. Приблизно через півгодини злочинця було затримано та їй було повернуто все відкрито викрадене в неї майно, яке було знайдено вже в різних місцях. Проте, потерпіла просить ОСОБА_3 сурово не карати та звільнити його з- під варти в залі суду, оскільки їй шкода його.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення, у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та відсутність батьківської опіки в дитинстві, оскільки з 12 років обвинувачений виховувся в інтернаті.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім цього, при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_3 характеризується формально задовільно, відповідно до медичних довідок він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має дітей. ОСОБА_3 був раніше двічі судимий до позбавлення волі за вчинення аналогічних умисних злочинів проти власності, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2013 року за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 09.12.2016 звільнений по відбуттю строку покарання. Однак, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість обвинувачений на шлях виправлення не став, та повторно вчинив той же самий злочин.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 186 КК України, з врахуванням обставин, передбачених ст.ст. 66-67 КК України.

Оскільки його перевиховання та виправлення наразі не можливі без відбування покарання, то суд не знаходить підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому слід зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, починаючи з 13 лютого 2017 року по день ухвалення вироку.

Цивільний позов не заявлявся. Судові витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів судом не вирішується відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, оскільки вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 08 червня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у період з 13 лютого 2017 року по 08 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - з дня вручення йому копії вироку у той же строк.

Суддя ОСОБА_1