АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11кп/791/658/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за її апеляційною скаргою на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області, громадянка України, з середньою освітою, заміжня, офіційно не працевлаштована, раніше не судима, проживаюча за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

- за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1-3 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну сил; залишити у виді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано період її попереднього ув`язнення з 13.07.2016 року до дня набранннявироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 5618,49 грн. судові витрати пов`язані з залученням експертів на суму 5618 грн. 49 коп.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 10 квітня 2016 року близько 18 години, знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під час раптово виниклої сварки зі своїм батьком - потерпілим ОСОБА_7 умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання умисно нанесла останньому один удар ножем в область грудної клітини, спричини останньому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпечності для життя.

Крім того, вона ж 13 липня 2016 року близько 16 години, знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сітяні під час раптово: виниклої сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , маючи намір спричинити смерть останньому, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно нанесла останньому один удар ножем в область передньої поверхні нижньої частини шиї, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпечності для життя, від яких ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину.

Не погодившись з постановленим вироком, обвинувачена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши їй покарання визначене судом першої інстанції, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про надмірну суворість призначеного покарання.

Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вона вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаялась, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України розглядав провадження за правилами передбаченими даною нормою, оскільки обвинувачена вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнали повністю, щиро розкаялася і сумніву в істинності та добровільності її позицій суд не мав, фактичні обставини справи ніким не оспорювалися, а тому кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження та ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є правильною.

Оскільки, дослідження матеріалів кримінального провадження відбувалося згідно ст. 349 КПК України, порушень вимог зазначеної статті перевіркою матеріалів не встановлено, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання обвинуваченої зазначені в її апеляційній скарзі на фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що злочин відносно співмешканця був вчинений нею в стані стресу та самозахисту.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час надання показань в суді першої інстанції обвинувачена дала показання, які за змістом відповідали обставинам зазначеним в обвинувальному акті, посилань на вчинення злочину в стані стресу та самозахисту чи не згоди з пред`явленим обвинувачення ОСОБА_7 не зазначала.

Зважаючи на зазначене, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції, щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались, і докази, які судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, не досліджувались

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, особу винної, яка характеризується негативно, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання,.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 є особо раніше не судимою, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Разам з тим, ОСОБА_7 вчинила відразу два злочини проти життя та здоров`я особи наслідком яких стали заподіяння тяжких тілесних ушкоджень одній людині та смерть іншої, в 2016 році позбавлена батьківських прав відносно обох своїх дітей, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно ніде не працює, тобто не має постійного, легального джерела прибутку.

Як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої, судом першої інстанції обґрунтовано визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 має відбуватись в місцях позбавлення волі, та з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, думки учасників судового провадження, призначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України у мінімальному розмірі визначеною санкцією, а за ч. 1 ст. 115 у розмірі наближеному до мінімальної межі санкції та остаточне покарання, на підставі ст. 70 КК України, із застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим. З таким покарання погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.

У зв`язку з відсутністю необхідної сукупності обставин, які пом`якшують покарання, суттєво знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачена, суд першої інстанції не встановив, не встановлені такі дані і під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Визнання вини і щире каяття обвинуваченої були враховані судом при ухваленні оскаржуваного вироку про що зазначено в його мотивувальній частині, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цій частині є необґрунтованими.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження і посилання обвинуваченої ОСОБА_7 про знаходження на її утримання двох неповнолітніх дітей, оскільки відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20.09.2016 року вона позбавлена відносно них батьківських прав.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про призначення судом першої занадто суворого покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Крім того, як вбачається з резолютивної частини вироку на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченій ОСОБА_7 в строк відбування покарання судом першої інстанції зараховано строк попереднього ув`язнення в межах цього ж кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по день набрання вироком законної сили.

Разом з цим, враховуючи те , що 21.06.2017 року набули чинності зміни, внесені до ч. 5 ст. 72 КК України Законом України від 18.05.2017 року № 2046/УІІІ, в частині зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, однак в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про перерахунок вказаного строку, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості за власної ініціативи погіршити становище обвинуваченої, тому колегія суддів вважає за доцільне рекомендувати суду першої інстанції вирішити питання про перерахунок вказаного строку у відповідності до вимог вказаного Закону в порядку виконання вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року, відносно неї за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: