Ухвала
іменем україни

10 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000799, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно закрив провадження щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за недоведеністю винуватості особи та вичерпанням можливості їх отримання, надавши при цьому неправильну оцінку доказам й не оцінивши всі показання потерпілого та свідків, що призвело до постановлення ухвали, яка не відповідає вимогам КПК.

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано винуватими за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання їм за цим законом у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією майна, яке належить їм на праві власності, кожному.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року вирок місцевого суду скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 закрито за невстановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання.

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 обвинувачувались у тому, що вони 25 грудня 2014 року приблизно о 02.00 год., знаходячись біля підземного переходу залізничного вокзалу станції Київ - Пасажирський, що на вул. Урицького у м. Києві, побачили раніше незнайомого ОСОБА_8 , після чого вступили між собою у змову, направлену на заволодіння його майном шляхом вчинення нападу, поєднаного із застосуванням насильства. Реалізовуючи спільний умисел, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 наблизились до ОСОБА_8 зі спини, ОСОБА_6 правою ногою наніс удар у голову ОСОБА_8 , від чого останній втратив свідомість і впав на коліна, а ОСОБА_5 кулаками наніс ОСОБА_8 декілька ударів у тулуб. ОСОБА_6 , продовжуючи спільні з ОСОБА_5 дії, витягнув з правої кишені штанів ОСОБА_8 мобільний телефон «Самсунг», вартістю 288 грн, у чохлі, вартістю 40 грн, з сім - карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн, з сім - карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн, на рахунку якої було 15 грн, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 363 грн. Після чого, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були затримані працівниками міліції на місці вчинення кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, якими в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У своїй касаційній скарзі прокурор вказував на безпідставне закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримання, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Докази винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , на які посилалися орган досудового розслідування та суд першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи обвинувальний вирок та закриваючи провадження щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримання, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що докази обвинувачення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 саме за ч. 2 ст. 187 КК України отримані з порушенням кримінального процесуального закону та прав і свобод людини, а інші допустимі та достатні докази їх винуватості в інкримінованому злочині стороною обвинувачення надані не були.
З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3