Ухвала іменем україни 25 травня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001171, за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 , яку просить скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що місцевий суд неправильно застосував ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, не врахував того, що останній вину не визнав, відповідно не розкаявся у вчиненому злочині, завдану шкоду потерпілому не відшкодував, що не було належним чином враховано судом апеляційної інстанції при залишенні без задоволення апеляції прокурора, в якій порушувалося питання про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання. Також прокурор стверджує, що судом не встановлено сукупності таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Зазначає про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції, який не перевірив і не спростував усі доводи апеляції сторони обвинувачення, і про невідповідність ухвали цього суду вимогам ст. 419 КПК України, яка не містить належним чином мотивованих підстав, із яких апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2016 року ОСОБА_5 , який був раніше судимий 11 вересня 2014 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Постановлено рішення про зарахування у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 і про його звільнення з-під варти як особи, яка відбула покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
23 квітня 2015 року близько 03:30 год., перебуваючи на АДРЕСА_3 ОСОБА_5 із метою заволодіння чужим майном вчинив напад на ОСОБА_7 , нанісши йому удари руками і ногами по голові, в результаті чого потерпілий втратив свідомість і йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_5 заволодів майном ОСОБА_7 на загальну суму 690 грн.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із ухваленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_5 , прокурор звернувся з апеляційною скаргою на це судове рішення, в якій висував вимогу про його скасування і ухвалення нового вироку.
При цьому прокурор в апеляційній скарзі, яка аналогічна доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, наголошував, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого останнім злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. Одночасно прокурор стверджував, що при призначенні ОСОБА_5 покарання місцевим судом не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Розглядаючи апеляцію прокурора на вирок щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, не зазначив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в апеляції.
Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону, а саме ст. 69 КК України та з відповідністю призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України місцевий суд указав про врахування характеру і ступеня тяжкості цього злочину, дані про засудженого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебував, позитивно характеризувався за місцем проживання. Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав: наміри добровільно відшкодувати завдану потерпілому шкоду, фактичне визнання ОСОБА_5 обставин, викладених у обвинувальному акті, щире каяття та усвідомлення протиправності своєї поведінки, наявність дружини та двох неповнолітніх дітей. Додатково суд врахував ті обставини, що ОСОБА_5 хворіє та потребує медичного нагляду.
При цьому, застосовуючи ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, суд не звернув уваги на те, що призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, можливий лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Одночасно, як правильно зазначав прокурор в апеляційній скарзі, місцевий суд не мотивував, чому зазначені у вироку пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, на чому наголошував прокурор в апеляції з урахуванням того, що ОСОБА_5 вину не визнав, завдану шкоду потерпілому не відшкодував. Також не вказано у вироку з урахуванням яких обставин місцевий суд дійшов висновку про щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому злочині.

Апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України наведені вище та інші доводи апеляції прокурора належним чином не перевірив і не спростував внаслідок чого істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом кримінального закону ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону ст. 69 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.
Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3