копія

Справа № 542/789/17
Кримінальне провадження № 1-кп/542/131/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , згідно з рішенням 9 сесії 24 скликання Нехворощанської сільської ради від 30.09.2003 року отримав у власність земельну ділянку площею 1,36 га з кадастровим номером :01:001:00912 в с. Нехвороща, Новосанжарського району для ведення особистого селянського господарства.

В період часу з осені 2016 року до 25.05.2017 року, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, ОСОБА_4 , умисно з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст. ст. 60, 61, 150 ч.1 п.г Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якими уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною 50 метрів для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку площею 21465 кв.м., з них прибережної захисної смуги площею 13320 кв.м., з якої 7366 кв.м прибережна захисна смуга, яка нікому не надана у власність чи користування, розташовану за адресою: с. Нехвороща Новосанжарського району, у захисній зоні р. Нехворощанка, самовільно розпочав розорювання земель і висіяв культури соняшника, з метою збільшення самовільно зайнятої земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась йому у володіння і користування та не передавалась у власність, або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки. Таким чином, самовільним зайняттям земельної ділянки площею 7366 кв.м. прибережної захисної смуги, яка нікому не надана у власність чи користування, ОСОБА_4 заподіяв шкоду у розмірі 1245 грн. 74 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, ствердивши факт його вчинення, в час, спосіб та при обставинах, на які вказує досудове слідство. В своїх діях кається. Докази його вини, здобуті досудовим слідством, визнає повністю і не оспорює. Просить не застосовувати суворе покарання.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненні діяння визнав повністю і суду дав показання, що вчинив злочин саме при викладених обставинах, суд, при визначенні порядку дослідження доказів, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежився допитом обвинуваченого, роз`яснивши при цьому положення ч.3 ст.349 КПК України, згідно яких сторони у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 197-1 КК України, як самовільному зайнятті земельної ділянки земель в охоронних зонах.

В силу статті 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, активне сприяння в розкриттю злочину, повне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Суд вважає за необхідне дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.65 КК України, та беручи до уваги, що він раніше не судимий, вчинив злочин невеликої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченого та його відношення до скоєного, відшкодування шкоди та відсутність тяжких наслідків від злочину, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у скоєному, повне відшкодування завданих збитків, його позитивна характеристика за місцем проживання, на спец обліках не перебуває, що на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і дають підстави перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, зазначеного в санкції статті 197-1 ч.2 КК України, застосувавши положення ст.69 КК України щодо основного покарання. На підставі викладеного, суд обирає покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді штрафу.

Речові докази по справі відсутні.

Судових витрат немає.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, КПК України, ст.69 КК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя (підпис)
З оригіналом вірно
В.о. голови Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1