Справа № 372/1175/16-к
Провадження 1-кп-48/17
ухвала
Іменем України
01 березня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000459 від 29.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
17.01.2017 року до Обухівського районного суду Київської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, після скасування вироку Обухівського районного суду Київської області від 22.09.2016 року з призначенням нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 21.12.2016 року.

Вказані матеріали призначені до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Прокурор, вважав за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Захисник заперечив щодо призначення справи до судового розгляду, та вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, імя, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи помякшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Тобто обвинувачений має бути поінформованим не тільки про «підстави» обвинувачення, а й про «характер» обвинувачення, тобто про правову характеристику таких дій. І хоча ступінь деталізації обвинувачення може відрізнятися в залежності від обставин справи, обвинуваченому має бути принаймні надана інформація, достатня для повного розуміння пред`явлених звинувачень, для підготовки відповідного захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справах Матточіа проти Італії, пункт 59; Пенєв проти Болгарії, пункти 33 та 42).

Обвинувальний акт має містити відомості і щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, обвинувачений незаконно придбав, перевіз та зберігав речовину коричневого кольору не зазначаючи що саме за речовина це була, чи є вказана речовина наркотичним засобом і в якій кількості в перерахунку на суху речовину.

В ухвалі апеляційного суду Київської області від 21.12.2016 року, вказується, що кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 309 КК України за вчинення якого обвинувачений засуджений, він вчинив одноособово. Разом з тим, з показань, як самого ОСОБА_5 , так і показань свідка ОСОБА_6 , вбачається, що придбання, перевезення наркотичного засобу без мети збуту обвинуваченим вчинене спільно зі свідком ОСОБА_6 .. Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо рішення органів досудового розслідування відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 223 КПК України понятими не можуть бути особи заінтересовані в результатах кримінального провадження. З протоколу огляду місця події від 29.03.2016р. вбачається, що одним з понятих під час огляду був ОСОБА_6 , який за його показаннями та за показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення спільно з ОСОБА_5 .

Крім того, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки містить лише виклад фактичних обставин вчиненого злочину, які викладені двічі.

Викладаючи фабулу обвинувачення в обвинувальному акті в зазначеній неконкретній формі, прокурор фактично позбавляє можливості суд донести його дійсний зміст до обвинуваченого і тим самим призведе до порушення права на захист. Сформульоване прокурором узагальнене обвинувачення, що має спрощений підхід є недопустимим, та є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, що свідчить про його неконкретність, що призводить до порушенням прав обвинуваченого по даній справі.

Слід зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.

Разом з тим, процесуальні порушення, допущені при прийнятті рішень на стадії досудового розслідування не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до приписів ст. 22 КПК України суд позбавлений можливості перебирати на себе функції обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000459 від 29.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, повернути прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: