Справа №490/4410/16-к 27.06.2017

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України на нього покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 :

-на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 20000 грн;

- на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на відшкодування витрат на проведення експертизи 550 грн 50 к.;

-на користь Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 880 грн 40 к.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить вирок змінити у частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, виключивши вказане покарання з вироку.

Також просить вирок змінити в частині цивільного позову та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 до 15 000 грн.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Також вважає, що судом неправильно визначено розмір відшкодування моральної шкоди.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості з необережності, а також обставини кримінального провадження. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що порушення правил дорожнього руху допущено не на дорозі чи пішохідному переході, а на прилеглій території до шпиталю.

Контактування автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , з потерпілою ОСОБА_8 відбулося на малій швидкості заднім ходом. Потерпіла ОСОБА_8 на шляху руху з`явилася раптово, а тому і не була відразу помічена ОСОБА_6 . Тілесні ушкодження потерпіла фактично отримала у результаті падіння, а не від контактування з автомобілем, а тяжкість тілесних ушкоджень визначена за ознакою тривалості розладу здоров`я. Ознак сп`яніння у ОСОБА_6 не виявлено. Ці обставини, на думку апелянта, вказують на те, що допущене порушення не є грубим та не становить великої суспільної небезпеки.

Зазначає, що ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та сприяв суду у розгляді справи, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 немає постійної роботи, проте на відшкодування завданої шкоди перерахував на пенсійну картку потерпілої 1500 грн. Крім того, прокурор просив суд не призначати додаткового покарання. Враховуючи ці обставини, вважає, що призначення ОСОБА_6 додаткового покарання є явно несправедливим.

Оспорюючи розмір моральної шкоди, апелянт вважає припущенням висновок суду про те, що внаслідок ушкодження здоров`я потерпіла втратила можливість повноцінно користуватися правою рукою та що з огляду на вік, її попередні здібності не відновляться.

Посилається на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». У зв`язку із цим з обвинуваченого ОСОБА_6 як цивільного відповідача на користь потерпілої ОСОБА_8 слід стягнути на відшкодування моральної шкоди лише 15 000 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 5000 грн, що становить 5% від ліміту відповідальності страховика (100 000 грн.) слід відмовити, оскільки ці кошти підлягають стягненню зі страхової компанії.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
25 лютого 2016 року близько 13 год, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем "MAZDA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався заднім ходом у денний час доби по сухій прямій ділянці дороги прилеглої території військового шпиталю за адресою: м. Миколаїв, вул. Касіора, 4.
ОСОБА_6 , у порушення п.п. 2.3 "б", 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме - рухаючись заднім ходом про прилеглій території військового шпиталю, маючи перешкоду на смузі свого руху у вигляді пішохода, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, не переконався, що у напрямку його руху відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух в обраному ним напрямку, для забезпечення безпеки руху не звернувшись при цьому за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив контактування задньою частиною кузова автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 , яка рухалась по прилеглій території військового шпиталю у попутному напрямку.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден голови праворуч, підшкірної гематоми лівого плеча та лівої сідниці, забою грудної клітини, забійно-рваних ран 4 та 5 пальців правої кісті, закритого нижнього вивиху правого плеча з переломом великого бугорка правого плеча, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілої ОСОБА_8 , думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи.
Наведені апелянтом доводи щодо фактичних обставин кримінального провадження не обговорюються, оскільки під час судового розгляду обвинувачений ці обставини не оспорював та судом першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПКУ України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.
Наведені апелянтом доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинений з необережності та є злочином невеликої тяжкості.

Також враховані дані про особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно.
Суд врахував визнання вини, щире каяття та сприяння у судовому розгляді кримінального провадження як обставини, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.
Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання відповідно до вимог ст.ст. 65,66 КК України.

Основне покарання у виді обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами визначено відповідно до санкції ч.1 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений, вчиняючи злочин, виявив нездатність належним чином керувати транспортним засобом, що потягло суттєві наслідки.

Підстав для зміни вироку в цій частині апеляційний суд не вбачає, оскільки додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами передбачено санкцією ч.1 ст. 286 КК України, а суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення в цій частині, з яким апеляційний суд погоджується.

Та обставина, що під час судового розгляду обвинувачений відшкодував в рахунок моральної шкоди 1500 грн, та до апеляційного розгляду відшкодував 1000 грн, тобто у незначному розмірі, не є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Що стосується вирішення цивільного позову про відшкодування на користь потерпілої моральної шкоди, то висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону.

Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції достатньо враховував характер злочину, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, погіршення здібностей потерпілої та позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини обвинуваченого. Суд першої інстанції врахував доводи потерпілої про те, що внаслідок ушкодження здоров`я потерпіла, яка досягла на момент дорожньо-транспортної пригоди 74-річного віку, втратила можливість повноцінно користуватися важливим органом - правою рукою, і з огляду на вік її попередні здібності у повному обсязі вже не відновляться.
В цій частині висновки суду першої інстанції не є припущеннями, як вважає апелянт, оскільки про ці обставини заявила потерпіла.
З огляду на наведені судом першої інстанції мотиви прийняття рішення в цій частині, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн судом визначений правильно.
Крім того, є безпідставними доводи апелянта про те, що частину спричиненої шкоди потерпілій повинна відшкодувати страхова компанія ПрАТ «СК «Провідна», оскільки транспортний засіб, яким керував обвинувачений, був застрахований.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено потерпілою ОСОБА_8 безпосередньо до обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України та п.11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.
Крім того, у Постанові Верховного Суду України у справі 6-2808цс15 зроблений правовий висновок про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на наведені вимоги закону, правовий висновок Верховного Суду України та роз`яснення Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, враховуючи, що потерпілою пред`явлено позов саме до обвинуваченого, суд першої інстанції правильно прийняв рішення в межах заявлених позовних вимог про відшкодування заподіяної шкоди саме з обвинуваченого.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3