УХВАЛА

20 червня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Антонівки,
Володимирецького району, Рівненської області,
громадянки України, зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень з позбавлення права обіймати посади, пов`язані із обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на два роки.
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та їй призначене покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. На його думку, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, що призвело до не призначення ОСОБА_5 додаткового покарання, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.
Апелянт зазначає, що відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення кримінального покарання» та ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей призначається як додаткове покарання у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого чи із заняттям ним певною діяльністю.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_5 , займаючи посаду завідувача відділу каси магазину ТОВ «ФОЗЗІ ФУД», незаконно привласнила товарно-матеріальні цінності, які мала у своєму віданні, а відтак прокурор вважає, що суд першої інстанції повинен був призначити обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що суд у вироку не навів мотивів не застосування до обвинуваченої додаткового покарання.
З огляду на викладене, апелянт зазначає, що призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції остаточне покарання без призначення додаткового є невиправдано м`яким та явно несправедливим, а тому вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , займаючи посаду завідувача відділу каси магазину ТОВ «ФОЗЗІ ФУД» відповідно до наказу № 201/М25 від 17 вересня 2015 року та відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 21 грудня 2015 року, була переведена на вищевказану посаду у відділ каси магазину № 25, що за адресою: м. Київ, вул. Малевича, буд. 107, де привласнила грошові кошти ТОВ «ФОЗЗІ ФУД».
30 грудня 2015 року в 21 год. 05 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на своєму робочому місці, привласнила ввірені їй грошові кошти в сумі 1000 грн., що належать ТОВ «ФОЗЗІ ФУД», якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку якого підтримав представник потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_5 не заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 190 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене їй.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Санкцією ч. 1 ст. 191 КПК України передбачена можливість призначення додаткового виду покарання позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю, так і не призначення його.
Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про можливість не призначати ОСОБА_5 додаткового покарання.
Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченої, яка не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинила злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 розповіла за яких обставин вчинила злочин, зобов`язувалася в подальшому не вчиняти злочини та надала показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченої, а тому суд першої інстанції правильно визнав її такою, яка пом`якшує покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судима та на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, що правильно визначено судом як обставину, яка також пом`якшує покарання, а відтак, суд першої інстанції вважав за доцільним призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень,
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Що ж стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання внаслідок не застосування до неї додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Суд першої інстанції з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_5 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, щирого каяття останньої та відшкодування нею заподіяної шкоди ТОВ «ФОЗЗІ ФУД», дійшов висновку про можливість незастосування до обвинуваченої ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей.
На думку колегії суддів, такий висновок суду є правильним.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_5 відшкодувала ТОВ «ФОЗЗІ ФУД» заподіяну нею шкоду, що свідчить про її бажання усунути негативні наслідки від вчиненого злочину та стати на шлях виправлення, а тому це не може бути не взято судом до уваги.
Не призначаючи обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю,суд першої інстанції врахував також те, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитина 2003 року народження.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що рішення суду про незастосування до обвинуваченої ОСОБА_5 додаткового покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покаранняє справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, залишити без змін
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3