Справа № 520/9476/16-к
Провадження № 1-кп/520/664/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2016 року Київський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

при розгляді у підготовчому судовому засіданні обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000021 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білгород-Дністровський Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

В с т а н о в и в :

В провадження Київського районного суду м.Одеси повторно поступив обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням в скоєнні ним злочину, передбаченого ст.128 КК України, який ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.10.2016 року був повернутий прокурору для усунення недоліків обвинувального акту.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить суд призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України.

Обвинувачений та захисник вважають можливим призначити справу до судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 заявили суду письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Мотивують клопотання тим, що після повернення обвинувального акту прокурору на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 13.10.2016 року, яка ніким з учасників судового провадження не оскаржувалась, тобто підлягала виконанню, прокурором не вжито будь-яких дій щодо усунення недоліків обвинувального акту, вказаних у вказаній ухвалі суду.

В обвинувальному акті від 26.10.2016 року міститься лише доповнення до не сформульованого обвинувачення, а саме: " Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 358 від 03.01.2014 року , визначений орієнтовний час отруєння ОСОБА_8 талієм з 04 по 11 липня 2009 року".

На виконання ухвали суду від 13.10.2016 року, та, за для прийняття відповідного процесуального рішення у формі обвинувального акту, прокурор мав зобов`язання за законом виконати дії, передбачені статтею 278 КПК України, але встановлених кримінальним процесуальним законом дій прокурор не виконав, що свідчить про однобічність, неповноту та упередженість з боку прокурора в частині дослідження обставин кримінального провадження.

Слідчим та прокурором в порушення ст. 290 КПК України, потерпілим та їх представнику не відкриті матеріали кримінального провадження, що унеможливлює реалізацію ними прав та повноважень, визначених ст.ст. 56, 58 КПК України. 23.06.2016 року представником потерпілого в протоколі про проведену процесуальну дію письмово зазначено, що подальше ознайомлення з матеріалами досудового розслідування буде продовжено 24.06.2016 року в робочий час.

Після повернення обвинувального акту прокурору 13.10.2016 року жодних повідомлень потерпілі не отримували, та вимоги ст. 290 КПК України слідчим та прокурором не виконані.

Наполягаючи на кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 128 КК України службові особи органу досудового слідства та прокуратури в обвинувальному акті зазначають, що обвинувачений, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх злочинних дій, проте легковажно розраховуючи на їх ненастання, не вжив дій, спрямованих на запобігання ситуації, в якій хто-небудь з пасажирів прийме розчин талію за воду та вип`є його, не попередив пасажирів про наявність в його автомобілі розчину талію, небезпечного для життя людини і невидалив його з доступного місця безперешкодного вживання розчину талію будь-ким з пасажирів. В той же час, у цьому ж обвинувальному акті, злочинне діяння ОСОБА_7 визначається і як навмисна злочинна бездіяльність, що породжує серйозне протиріччя в позиції органів досудового слідства.

Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria), п. 103).

На виконання завдань кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт за клопотанням учасника кримінального провадження, яке розглядається після того, як буде заслухана думка інших учасників кримінального провадження, про що постановлюється ухвала (ст.314, ст.350 КПК України).

На думку потерпілих з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно повернути прокурору з наступних правових підстав.

Чисельні порушення вимог КПК України з боку прокурора ОСОБА_9 стали підставою для повернення ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2016 року обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000021 від 29.11.2012 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 128 КК України прокурору.

Проте, прокурором ОСОБА_9 , ухвала суду від 13.10.2016 року не виконана, процесуальні права потерпілих на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, подання клопотань про проведення певних слідчих дій, отримання повідомлень, проігноровані.

Натомість, прокурор ОСОБА_9 усвідомлюючи невірність правової кваліфікації дій ОСОБА_7 й несформульованість обвинувачення, на що вказано судом 13.10.2016 року, не бажаючи ставити питання перед керівництвом про дійсну територіальну підслідність цього кримінального провадження та необхідність вирішення питання щодо продовження строку досудового розслідування задля перекваліфікації складу кримінального правопорушення, складання та повідомлення ОСОБА_7 про підозру, проведення слідчих дій на виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 02.07.2016 року про арешт та вилучення майна підозрюваного за клопотанням потерпілих та цивільних позивачів вдався до видалення матеріалів судової справи № 520/9476/16, які викривають дійсну картину проведеного під його керівництвом "розслідування".

Зокрема, за для усунення недоліків повернутого судом обвинувального акту, прокурор ОСОБА_9 видалив з матеріалів справи долучений потерпілими письмовий науково-консультативний висновок кафедри кримінального права Національного університету "Одеська юридична академія" щодо кримінально-правової кваліфікації у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 29.11.2012 року, де докладно визначена наявність в діяннях ОСОБА_7 об`єктивних та суб`єктивних ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та зазначено, що кримінально-правова кваліфікація діяння ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, яка запропонована у обвинувальному акті є необґрунтованою.

Крім того, після повернення 13.10.2016 року вказаного обвинувального акту, на момент нібито усунення недоліків, визначених судом, у провадженні все того ж слідчого ОСОБА_10 перебували матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2016 року за № 0001762 за заявою потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 про вчинене ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України - залишення в небезпечному стані ОСОБА_8 , позбавленого можливості вжити заходів для самозбереження через хворобу, що спричинило тяжкі наслідки в липні 2009 року за яким кінцеве процесуальне рішення досі не прийнято.

Прокурором при затвердженні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 не дотримано вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не зазначені конкретні об`єктивні ознаки спрямованості умислу і мотиву дій підозрюваного, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими. В обвинувальному акті взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, а при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення не вказано суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до наслідків своїх дій.

Так, викладені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 за ст. 128 КК України вказують на навмисне приховування ним відомого йому факту отруєння ОСОБА_8 талієм, але в обвинувальному акті таку правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність прокурором не викладено.

Розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

За практикою тлумачення Європейським Судом з прав людини в рішенні від 25.03.1999 у справі «Pеlissier et Sassi v. France» (заява № 25444/94, §§ 51, 52, 54) справедливий судовий розгляд неможливий без дотримання права обвинуваченого на детальне повідомлення про характер і підстави висунутого обвинувачення за п. 3«а» ст. 6 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод, яке не терпить неконкретного обвинувачення і вимагає доведення до відома особи детально сутності обвинувачення не лише через юридичну кваліфікацію реальних фактів, але і через підстави обвинувачення, якими визнаються факти, поставлені за вину, які лежать в основі твердження про вчинення злочину. Тому, положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Зважаючи на відсутність у обвинувальному акті викладення встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, в світлі засад публічності можна дійти висновку про наявність в діяннях ОСОБА_7 ознак злочинів, передбачених ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України, що є невід`ємною частиною висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та відображає ставлення ОСОБА_7 до фактів, поставлених йому у провину, та до їх наслідків.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода - він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень (Постанова Верховного Суду України від 03 квітня 2014 року у справі № 5-5кс14).

З урахуванням практики Верховного Суду України у справі № 5-5кс14, обвинувачений ОСОБА_7 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, а саме за умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, потерпілі вважають, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, так як в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення і правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і ці положення кримінального процесуального законодавства застосовуються з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

З огляду на викладене, прокурором не забезпечено прийняття законних процесуальних рішень внаслідок однобічного, неповного та упередженного дослідження обставин кримінального правопорушення, що перешкодило надати належну правову оцінку цим обставинам.

Відсутність належної правової оцінки усіх обставин кримінального правопорушення не лише нівелює право ОСОБА_7 знати, в чому його обвинувачують і яку оцінку суд може надати відповідним фактам, але і становить втручання в права потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_5 знати сутність підозри та обвинувачення за ст. 56 КПК України.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, вважають за необхідне звернути увагу на наявність наведених обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 283 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором також вносяться відомості такої процесуальної дії, як закінчення досудового розслідування, проте такі відомості у реєстрі матеріалів досудового розслідування взагалі відсутні.

Слідчим та прокурором в порушення ст. 290 КПК України, потерпілим та їх представнику не відкриті матеріали кримінального провадження, що унеможливлює реалізацію ними прав та повноважень, визначених ст.ст. 56, 58 КПК України. 23.06.2016 року представником потерпілого в протоколі про проведену процесуальну дію письмово зазначено, що подальше ознайомлення з матеріалами досудового розслідування буде продовжено 24.06.2016 року в робочий час.

З урахуванням положень ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яке повинно відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Частиною 4 ст.291 КПК України до обвинувального акту передбачені додатки з реєстру матеріалів досудового розслідування, що за змістом процесуального рішення прокурора складений на 11 аркушах.

Зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (ст.109 КПК України).

В порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 не містить відомостей щодо прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень та вчинених процесуальних дій, зокрема наводять незначну частину таких, а саме:

- процесуального рішення слідчого від 28.01.2016 року про складання письмового повідомлення ОСОБА_7 про підозру за ч.ч. 1,3 ст. 321, ч. 1 ст. 121 КК України в рамках матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000021 від 29.11.2012 року, направленого прокурору для погодження;

- процесуального рішення прокурора щодо погодження, або відмови у погодженні складеного слідчим письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.01.2016 року;

- процесуальних рішень в формі постанов прокурора про відмову в задоволенні клопотань потерпілих ОСОБА_5 й ОСОБА_8 про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення зі ст. 128 на ч. 1 ст. 121 КК України й повідомленні ОСОБА_7 про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України від 12.05.2016 року й 13.06.2016 року, відповідно;

- процесуальної дії щодо надання прокурором доручення слідчому на відкриття матеріалів досудового розслідування від 23.06.2016 року;

- процесуального рішення слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області в формі ухвали від 17.06.2016 року по справі № 509/2187/16-к про відмову в задоволенні скарги потерпілих ОСОБА_8 й ОСОБА_5 щодо зобов`язання слідчого та прокурора вчинити дії та прийняти процесуальні рішення;

- процесуального рішення слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області в формі ухвали від 23.06.2016 року по справі № 509/2186/16-к про відмову в задоволенні скарги потерпілих ОСОБА_8 й ОСОБА_5 щодо зобов`язання слідчого та прокурора вчинити дію - внести відомості про вчинений злочин до ЄРДР за ст. 135 КК України, та прийняти процесуальне рішення про об`єднання матеріалів;

- процесуального рішення слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області в формі ухвали від 24.06.2016 року по справі № 509/2262/16-к за результатами розгляду заяви потерпілих ОСОБА_8 й ОСОБА_5 від 23.06.2016 року про відвід слідчого та прокурора;

- процесуального рішення слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області в формі ухвали від 24.06.2016 року по справі № 509/2261/16-к про вжиття заходу забезпечення кримінального провадження за клопотанням потерпілого й цивільного позивача ОСОБА_5 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 досі не виконаного слідчим та прокурором, яке в подальшому скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області та прокурора та слідчого зобов`язано вилучити транспортний засіб підозрюваного ОСОБА_7 з постановкою його на арештмайданчик, проте судове рішення прокурором та слідчим навмисно не виконується, що наряду з іншими порушеннями найближчим часом стане предметом заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Не зазначається у реєстрі матеріалів досудового розслідування і про виконання прокурором вимог ст.286 КПК України шляхом з`ясування думки потерпілих щодо можливості звільнення підозрюваного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.128 КК України, та отримання згоди підозрюваного ОСОБА_7 на звільнення від кримінальної відповідальності із роз`ясненням права заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Санкція статті 128 КК України передбачає кримінальну відповідальність особи за необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді обмеження волі на строк до двох років та менш суворе покарання, ніж обмеження волі.

Статтею 12 КК України зазначене у обвинувальному акті кримінальне правопорушення віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру за ст.283 КПК України є обов`язком прокурора.

Із змісту обвинувального акту випливає, що кримінальне правопорушення, поставлене у вину ОСОБА_12 , було вчинене в період часу 05.07.2009 року, що станом на 26 липня 2016 року складає сім років зі дня вчинення відповідного кримінального правопорушення та є підставою для звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності судом відповідно до ст.286 КПК України.

У відповідності до ч.2 ст.286 КПК України прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення.

Проте і цих вимог процесуального закону прокурором дотримано не було, чим порушується право потерпілих за ст.56 КПК України бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом та подавати свої заперечення щодо порядку проведення дії, оскільки перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності (ч.3 ст.286 КПК України).

За правилами ч.2 ст.9 КПК України прокурор зобов`язаний забезпечити прийняття законних процесуальних рішень, але всупереч цим вимогам процесуального закону прокурор не забезпечив прийняття процесуального рішення про обвинувачення ОСОБА_13 , яке б відповідало наведеним вимогам законодавства.

Отже, відповідно до ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо такий не відповідає вимогам КПК України, тому для виконання прокурором вимог ст.9, ст.109, ст.286, ст. 290, ст.291, ст.293 КПК України правильним видається у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, з метою усунення недоліків, надання обставинам кримінального правопорушення належної правової оцінки та забезпечення прокурором прийняття законних процесуальних рішень.

Суд, вислухавши думку сторін по справі, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК України, оскільки органом досудового розслідування допущені істотні порушення вимог чинного кримінального та кримінально процесуального законодавства України, тому враховуючи суттєве порушення чинного законодавства України необхідно обвинувальний та реєстр матеріалів досудового розслідування повернути прокурору з наступних підстав.

П. 3 ст.314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, як повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

У відповідності до вимог ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.374 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України є такі порушення вимог КПК України, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України - є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити:

- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;

- правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

- формулювання обвинувачення.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що службові особи органів досудового розслідування та прокуратури впродовж тривалого часу неодноразово змінювали кваліфікацію дій ОСОБА_7 , в тому числі зі ст.128 КК України на ст.121ч.1 КК України та ст.139ч.2 КК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria), п. 103) органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі поспішні висновки як підставу для своїх рішень.

З обвинувального акту вбачається, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначені конкретні об`єктивні ознаки спрямованості умислу і мотиву дій підозрюваного, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими. В обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення не вказано суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до наслідків своїх дій.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ст.413 КПК України визнається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, та позбавляє можливості призначити судовий розгляд в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за відсутністю у обвинувальному акті викладу формулювання обвинувачення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Наведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Ст.109 КПК України передбачені вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування

В порушення вимог ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей щодо прийнятих під час досудового розслідування всіх процесуальних рішень та всіх вчинених процесуальних дій, а саме: про складання письмового повідомлення ОСОБА_7 про підозру за ч. 1,ч.3 ст. 321, ч. 1 ст. 121 КК України; щодо погодження, або відмови у погодженні складеного слідчим письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 ; постанов прокурора про відмову в задоволенні клопотань потерпілих ОСОБА_5 й ОСОБА_8 про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення зі ст. 128 на ч. 1 ст. 121 КК України й повідомленні ОСОБА_7 про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України; про надання прокурором доручення слідчому на відкриття матеріалів досудового розслідування; відомості про винесення ухвал слідчими суддями по розгляду скарг потерпілих; відомості про вжиття заходу забезпечення кримінального провадження; відомості про закінчення досудового розслідування; про відкриття потерпілим та їх представнику матеріалів кримінального провадження.

З обвинувального акту вбачається, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , минуло сім років, що є підставою для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності судом відповідно до ст.286 КПК України.

У відповідності до ч.2 ст.286 КПК України прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення.

Проте, цих вимог процесуального закону прокурором дотримано не було, чим порушується право потерпілих за ст.56 КПК України бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом та подавати свої заперечення щодо порядку проведення дії, оскільки перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності (ч.3 ст.286 КПК України).

З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які повторно направлені в суд вбачається, що слідчим та прокурором ухвала Київського районного суду від 13.10.2016 року не виконана у повному обсязі, тобто прокурором та слідчим зовсім не проведено ніяких дій для усунення недоліків обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також дій, направлених на перевірку кваліфікації дій обвинуваченої особи, що підтверджується п.п.116, 117 реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких вказані відомості про винесення ухвали Київським районним судом м.Одеси 13.10.2016 року та 26.10.2016 року без проведення будь-яких дій для усунення недоліків обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим складений обвинувальний акт.

Згідно до вимог чинного законодавства України судом в стадії підготовчого судового засідання встановлені істотні порушення вимог норм КПК України та кримінального законодавства України і тому на підставі ч.1 ст.412 КПК України суд приходить до висновку про те, що вказані, як встановлені судом, суттєві порушення норм чинного законодавства України, без їх належного усунення досудовим слідством, в випадку з призначення справи до її розгляду по суті, при таких обставинах, будуть перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по даній справі.

Прокурором в суді не спростовані допущені слідчим істотні порушення норм чинного КПК України.

Суд вважає, що наведені недоліки повинні бути усунуті органом досудового розслідування, а не судом, оскільки чинним КПК України не передбачена така компетенція суду чи обов`язок суду, на стадії судового провадження вчиняти дії, які вчиняються досудовим слідством в стадії досудового розслідування, які входять в обов`язок посадових осіб при досудовому слідстві.

За змістом процесуального закону, передусім, ст.291 КПК України, вимогам закону повинен відповідати не лише обвинувальний акт, а й додані до нього обов`язкові документи, оскільки це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст.2 КПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акта, складений слідчим без додержання вимог, встановлених ст.109 КПК України, так як в реєстрі не зазначені без виключень всі процесуальні дії і не всі прийняті слідчим процесуальні рішення які були проведені і прийняті під час досудового розслідування.

Суд приходить до висновку, що вказані порушення чинного законодавства України, являються істотною перешкодою для призначення зазначеного кримінального провадження до судового розгляду, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення викладених вище порушень чинного законодавства України.

Можливі твердження про те, що суд вийшов за межі своїх повноважень по даному кримінальному провадженню, даючи оцінку обставинам справи, які підлягають дослідженню в ході судового розгляду кримінального провадження є безпідставними, оскільки суд приймаючи рішення в підготовчому судовому засіданні про повернення обвинувального акта прокурору не досліджував фактичні обставини справи, які підлягають дослідженню в ході судового розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3,18 ч.3 ст.42, 45, 46, 48, 109, ст.ст.176-178,179, 206, 291, 314-317, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України - повернути прокурору.

Зобов`язати прокурора Чорноморської (Іллічівської) місцевої прокуратури Одеської області усунути недоліки зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1