АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 зі змінами та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 зі змінамина вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №003178, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка до утримання в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та їй призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй майна.
Цим же вироком ОСОБА_6 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 К України (у частині повторного незаконного придбання та перевезення з метою подальшого збуту наркотичного засобу - опію ацетильованого) - виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення (в частині повторного незаконного придбання та перевезення з метою подальшого збуту наркотичного засобу - опію ацетильованого) вчинене обвинуваченою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з врахуванням строку її затримання та знаходження під вартою, а саме з 08 травня 2014 року.
До набрання вироком законної сили, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишено без змін з утриманням її у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнана винуватою у незаконному зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 307 КК України.

Як визнав установленим суд першої інстанції у вироку, 29 квітня 2014 року, о 18 годині 45 хвилин, обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , незаконно збула за грошові кошти в сумі 450 гривень особі, яка проводила оперативну закупку, ін`єкційний шприц з речовиною коричневого кольору об`ємом 5 мл., що є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, масою (в перерахунку на суху речовину) 0,208 г., який в подальшому у вказаної особи, яка проводила оперативну закупку, представниками правоохоронних органів було виявлено та вилучено.

Крім того, 07 травня 2014 року, приблизно о 20 годині 15 хвилин, обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , повторно незаконно збула особі, яка проводила оперативну закупку, за грошові кошти у сумі 270 гривень, ін`єкційний шприц з речовиною коричневого кольору об`ємом 3 мл., що є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, масою (в перерахунку на суху речовину) 0,096 г., який в подальшому було виявлено та вилучено у згаданої особи, яка проводила оперативну закупку, представниками правоохоронних органів.
В наступному, в ході проведення обшуку 07 травня 2014 року за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_6 , а саме в квартирі АДРЕСА_3 , окрім іншого, було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1140 гривень, з яких 270 гривень - вручались особі, яка проводила оперативну закупку, а також інші ємкості, зокрема скляні чарки та шприци, із залишками опію ацетильованого (в перерахунку на суху речовину) загальною масою 0,056 г., при цьому під час цього обшуку ще було виявлено та вилучено дві пластикові пляшки та ін`єкційні шприци з речовиною коричневого кольору, в якій загальна маса опію ацетильованого (в перерахунку на суху речовину) становить 5,904 г., тобто великий розмір, який обвинувачена ОСОБА_6 незаконно зберігала з метою подальшого збуту.
Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким її виправдати повністю за ч. 2 ст. 307 КК України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначала, що суд першої не надав оцінку показанням свідка під псевдонімом ОСОБА_8 , протоколу обшуку від 07 травня 2014 року та протоколу про проведення негласних слідчих розшукових дій від 20 травня 2014 року з точки зору належності та допустимості вказаних доказів, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_9 , не дослідив докази, надані стороною захисту, не надав оцінки доводам сторони захисту стосовно провокації кримінального правопорушення, та не врахував практику Європейського суду з прав людини при розгляді справи.

Також на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , в якій він просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленістю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді та вичерпанням можливостей їх отримати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначав, що суд першої інстанції помилкового визнав належними та допустимим доказами показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та протоколи огляду місця події, які, на думку апелянта, складені з порушеннями вимог ст. 237 КПК України,

Також апелянт зазначав, що стороною обвинувачення не було дотримано вимоги ст. 290 КПК України щодо відкриття свідка ОСОБА_8 , та не надано на дослідження суду речові докази або протоколи огляду речових доказів.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подав доповнення та зміни до апеляційної скарги, в яких просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та призначити останній покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй майна, окрім квартири АДРЕСА_3 , та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
В обґрунтування доводів змін до апеляційної скарги, захисник зазначав, що при призначенні покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з обігом наркотичних засобів, та фактично визнав цю обставину як таку, що обтяжує покарання. Однак в силу ст. 89 КК України ОСОБА_6 вважається такою, що не має судимості.

Крім того, при призначенні покарання судом не враховано, що до моменту затримання обвинувачена займалась суспільно-корисною працею, була офіційно працевлаштована, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно. Злочином не завдано шкоди, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Наведені обставини у їх сукупності, на думку апелянта, свідчать про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченій основного покарання, та призначення їй додаткового покарання у виді часткової конфіскації майна, без конфіскації її житла.

До початку апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 змінила вимоги поданої нею апеляційної скарги, в яких, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію її дій, просила вирок суду першої інстанції змінити у частині призначеного покарання, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім квартири АДРЕСА_4 , та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати їй у строк відбування призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, звільнивши її з-під варти у залі суду, посилаючись на те, що вона не має судимості, розкаюється у вчиненому злочині, до затримання працювала та мала постійне місце проживання, має позитивні характеристики, незаміжня, не має близьких родичів та сім`ї.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у змінених апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника, вислухавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити змінені апеляційні скарги, та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, пом`якшивши його, прокурора ОСОБА_5 , який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційні скарги зі змінами такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у незаконному зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, повторно, а також висновок про недоведеність вчинення обвинуваченою повторногонезаконного придбання та перевезення з метою подальшого збуту наркотичного засобу - опію ацетильованого,є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

Оскільки під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачена та її захисник змінили вимоги поданих раніше апеляційних скарг, в яких не оспорювали фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій, а обвинувачена у судовому засіданні під час апеляційного розгляду визнала вину та щиро розкаялася у вчиненому злочині, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не убачає підстав для перегляду вироку суду першої інстанції у цій частині.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правову кваліфікацію дій, вчинених останньою за ч. 2 ст. 307 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до пункту 1, пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання врахував особу обвинуваченої, яка у силу ст. 89 КК України раніше не судима, має зрілий вік, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак з 15 жовтня 2013 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлад поведінки унаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, врахував відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, та призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг обвинуваченої та захисника в інтересах обвинуваченої зі змінами про те, що суд першої інстанції недостатньо врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, та спосіб його вчинення, відсутність тяжких наслідків унаслідок вчинення вказаного злочину, матеріальний стан обвинуваченої, наявність у неї місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , те, що вона на момент вчинення кримінального правопорушення у силу ст. 89 КК України визнана такою, що не має судимості.
Поза увагою суду першої інстанції залишились дані про місце роботи обвинуваченої, яка на момент вчинення кримінального правопорушення була працевлаштованою, та за місцем роботи характеризується позитивно /том 2, а.с.к.п.46/. Згідно характеристики, наданої начальником Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за час перебування обвинуваченої у вказаній установі, остання зарекомендувала себе посередньо, залучається до праці в умовах слідчого ізолятору /том 2, а.с.к.п.45/.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена визнала винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, надала критичну оцінку своєї протиправної поведінки, визнала провину та виявила жаль з приводу вчиненого, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне врахувати щире каяття обвинуваченої як обставину, що пом`якшує покарання.
Наявність вищенаведених обставин у їх сукупності з встановленою колегією суддів обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, дають підстави для висновку про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, форму вини, мотив, мету та спосіб його вчинення, дані про особу обвинуваченої, яка незаміжня, на момент вчинення кримінального праовпорушення була працевлаштованою, у силу ст. 89 раніше не судима, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом /том 1, а.с.к.п. 217/, на обліку у лікаря психіатра не перебуває /том 1, а.с.к.п. 217/. Відповідно до наявної у матеріалах кримінального провадження характеристики, обвинувачена зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , та за час її реєстрації скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило /том 1, а.с.к.п. 218/. На момент вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 протягом тривалого часу працювала на посаді продавця у ФОП ОСОБА_12 , за місцем роботи має позитивну характеристику /том 1, а.с.к.п. 46/. За час утримання під вартою у Держаній установі «Київський слідчий ізолятор» характеризується посередньо, залучається до праці /том 1, а.с.к.п. 45/.

Колегія суддів враховує обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої, яке полягає у тому, що під час апеляційного розгляду обвинувачена виявила жаль з приводу вчиненного діяння, та надала критичну оцінку вчиненому нею злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, колегією суддів не встанолвено.

Ураховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_6 призначене основне покарання до мінімальних меж, визначених санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна за вчинення суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів з метою збуту, оскільки судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що виконання об`єктивної сторони вчиненого обвинуваченою злочину зумовлювалося корисливим мотивом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (зі змінами, внесеними

Протоколом N 11), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право

держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне,

щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до

загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших

зборів або штрафів.
Ураховуючи конкретні обставини вчиненого обвинуваченою злочину та дані про особу ОСОБА_6 , яка мирно володіє належною їй квартирою, яка є єдиним місцем її проживання, та іншого житла обвинувачена не має, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді конфіскації саме належного їй на праві власності житла, суперечитиме ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, та порушуватиме права та охоронювані законом інтереси обвинуваченої.
У зв`язку з наведеним, на переконання колегії суддів, додаткове покарання у виді конфіскації майна підлягає застосуванню, за виключенням конфіскації належного ОСОБА_6 житла.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Колегія суддів погоджується також з доводами обвинуваченої та її захисника про наявність підстав для зарахування ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

Так, у зв`язку з вступом в законну силу 24 грудня 2015 року Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, згідно абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року), суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

У межах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, строк якого вироком суду першої інстанції ухвалено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_6 , тобто з 08 травня 2014 року.

З огляду на те, що ОСОБА_6 з 08 травня 2014 року і до сьогоднішнього дня утримується під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», загальний строк її утримання під вартою у межах кримінального провадження на день апеляційного розгляду становить 3 роки 2 дні, що з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 р), відповідає 6 рокам 4 дням позбавлення волі.

Оскільки колегією суддів ОСОБА_6 пом`якшено призначене основне покарання до 6 років позбавлення волі, тобто на день апеляційного розгляду відбутий обвинуваченою у межах кримінального провадження строк попереднього ув`язнення відповідає строку фактично призначеного їй покарання, тому ОСОБА_6 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 2 (двом) дням позбавлення волі, і звільнити з-під варти в залі судового засідання негайно по відбуттю строку покарання.
Таким чином, колегія судідв вважає обгрунтованими викладені у змінах до апеляційних скарг обвинуваченої та зхисника доводи, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні, а обвинувачену слід звільнити з-під варти в залі суду негайно по відбуттю строку покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 зі змінамита захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 зі змінами задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі, з конфіскацією усього належного їй майна, окрім житла.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08 травня 2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі судового засідання негайно по відбуттю строку покарання.

У решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3