Справа пр. №1-кс/756/1437/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
Прокурор вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа, у невстановлений час і місці, використавши підроблений офіційний документ акт про проведення прилюдних торгів щодо реалізації (продажу), шляхом вчинення шахрайських дій заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проведеними слідчими діями встановлено, що ОСОБА_4 у 1983 році отримав на підставі ордеру від 16 листопада 1983 року №7608 у користування квартиру АДРЕСА_1 . У 1998 році ОСОБА_4 набув право власності на вказаний об`єкт нерухомості, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим ДП Київелектротранс 21 грудня 1998 року згідно з наказом №370, зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації права власності на об`єкти нерухомого майна в реєстрі 29 грудня 1998 року за №5998.
Проте, як стверджував прокурор, відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 14 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14 червня 2013 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .
У клопотанні вказано, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14 червня 2013 року було видано нотаріусом на підставі акта державного виконавця відділу ДВС Оболонського РУЮ м. Києва ОСОБА_7 про проведені прилюдні торги від 16 травня 2013 року. Прилюдні торги начебто проводились у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-1529, виданого Оболонським районним судом м. Києва 27 листопада 2012 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ Альфа Банк боргу у сумі 191311,00 грн. Однак, як було з`ясовано, згідно з відповідей, наданими Оболонським районним відділом ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Оболонським районним судом м. Києва на запит Київської місцевої прокуратури №5, виконавчий №2-1529 на виконанні у вказаному органі ДВС ніколи не перебував, а в провадженні Оболонськогог районного суду м. Києва не було справ про стягнення заборгованості з ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку експерта КМНДЕКЦ від 04 липня 2017 року №8-4/1304 відбиток печатки відділу ДВС Оболонського РУЮ м. Києва, який знаходиться у правому верхньому куті оригіналу акта про проведені прилюдні торги від 16 травня 2013 року щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 не відповідає відбиткам мокрих печаток відділу ДВС Оболонського РУЮ м. Києва, наданих експерту для дослідження.
Зазначене, на думку прокурора, повністю доводить факт заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_4 шляхом вчинення шахрайських дій.
У подальшому ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_6 вказана квартиру за договором купівлі-продажу від 25 червня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 .
На сьогодні право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_9 .
З метою збереження речового доказу квартири АДРЕСА_1 прокурор просив суд накласти арешт на цю квартири шляхом заборони будь-кому і будь-яким чином розпоряджатися зазначеним майном.
У судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 підтримав клопотання про накладення арешту, просив суд його задовольнити.
З метою забезпечення арешту майна, яке не було тимчасово вилучене, слідчий суддя, керуючись нормою ч. 2 ст. 172 КПК України, ухвалив розглянути клопотання про накладення арешту на майно за відсутності власника цього майна.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, позаяк сторони кримінального провадження не заявляли відповідного клопотання.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання, копії наданих документів, слідчим суддею встановлено наступне.
Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення від 24 січня 1994 року) ЄСПЛ зазначив, не є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції накладення арешту на майно під час здійснення досудового розслідування, у випадку, якщо такий інститут передбачений відповідним національним законом, і він спрямований не на позбавлення особи права власності на майно, а лише користування ним.
Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
За приписами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням вищевикладеного, з метою недопущення відчуження на користь третіх осіб квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_9 , вважаю, що клопотання прокурора про арешт майна шляхом заборони розпорядження квартирою підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 167, 170, 171, 172, 173, 234, 236, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ) шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном будь-кому і будь-яким способом.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати іншим заінтересованим особам, які не були присутні при її проголошенні.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1