АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за №0011006відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців 28 днів.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, відбутий в межах даного кримінального провадження, з 17.11.2015 до 15.09.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 1 рік 7 місяців 28 днів та звільнено від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям.

Вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 17.11.2015 року,
_____________________________________________
Справа: 11-кп/796/395/2017

Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7

Доповідач: ОСОБА_1

приблизно о 13 годині 50 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, а саме неподалік ТРЦ «Океан Плаза», помітив раніше не знайому йому ОСОБА_8 , яка рухалась в напрямку провулку Червоноармійського. З метою відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_6 почав її переслідувати, після чого приблизно о 14 годиш 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений па відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, наблизившись до потерпілої ОСОБА_8 шляхом ривка своєю правою рукою, вирвав у потерпілої сумочку, яку остання гримала в руці в якій знаходились її особисті речі, після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 3000 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просить змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2016 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нове рішення, відповідно до якого вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що при призначенні обвинуваченому покарання, судом не враховані загальні засади призначення покарання, зокрема, положення ст. 73 КК України щодо випадків обчислення строків покарання у днях.
Вказує, що попереднє ув`язнення саме по собі не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку у кримінальному провадженні, тобто воно означає перебування особи в умовах ізоляції від суспільства і за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання, а тому, відповідно до норм кримінального права, суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк призначаючи покарання.
Таким чином, суд першої інстанції повинен був спершу призначити основне покарання, керуючись засадами Загальної частини КК України, а потім зарахувати до нього строк попереднього ув`язнення. Зарахування строку попереднього ув`язнення у фактично призначене покарання для визначення його остаточного розміру може бути обчислено у днях.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження №0011006 та доводи на обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вироку ОСОБА_6 вироком Голосіївського районного суду м. Києва

від 15.09.2016 року був засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців 28 днів.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам і в поданій апеляції не заперечуються.

Покарання обвинуваченому призначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, його щирого каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд зарахував термін його попереднього ув`язнення, відбутий в межах даного кримінального провадження, з 17.11.2015 до 15.09.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 1 рік 7 місяців 28 днів.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає необґрунтованими та невмотивованими вимоги апеляційної скарги прокурора щодо зміни вироку та призначення обвинуваченому покарання саме у виді 1 року та 7 місяців позбавлення волі.

Також безпідставними колегія суддів вважає і апеляційні доводи прокурора, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не були враховані положення ст. 73 КК України щодо обчислення строків покарання у днях, оскільки призначення покарання, в тому числі у днях, не суперечить загальним засадам призначення покарання та нормам Закону про кримінальну відповідальність, на що посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі.

За наведеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції таким, що не суперечить вимогам закону про кримінальну відповідальність і підстав для скасування вироку суду, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року у кримінальному провадженні №0011006відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3