23.02.2017 Справа № 367/450/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000936 від 20.12.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 13.06.2013р. вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2015 невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 7 місяців 16 днів обмеження волі; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , з 09.02.2016 відбував покарання у вигляді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі № 132 (далі ІВЦ-132), що за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2013, яким його засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі, та ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2015, якою невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 7 місяців 16 днів обмеження волі.

19.12.2016 згідно з наказом начальника ІВЦ-132 № 843 від 19.12.2016 у зв`язку необхідністю отримання медичних препаратів ОСОБА_5 було надано дозвіл на короткочасний виїзді із 10.00 год. до 16.00 год. 19.12.2016 за межі установи до Київської міської клінічної лікарні № 5, що за адресою: м. Київ, вул. Відпочинку, 11. Одночасно ОСОБА_5 згідно із ст. 59 ч. 2 Кримінально-виконавчого кодексу України був ознайомлений з порядком і умовами надання особам, засудженим до обмеження волі права на короткочасний виїзд за межі установи та письмово попереджений про кримінальну відповідальність згідно з ч. 2 ст. 390 КК України за неповернення без поважних причин у встановлений строк до установи виконання покарань. Після чого, останній близько 10.00 год. 19.12.2016 залишив установу виконання покарання з метою відвідування лікувального закладу. Однак, відвідавши 19.12.2016 Київську міську клінічну лікарню № 5, що за адресою: м. Київ, вул. Відпочинку, 11, та залишивши вказаний лікувальний заклад цього ж дня приблизно о 15.00 год. ОСОБА_5 станом на 08.00 год. 20.12.2016 до виправної установи, після закінчення строку виїзду, так і не повернувся. 21.12.2016 о 17.20год. під час проведення оперативних заходів по розшуку засудженого ОСОБА_5 співробітниками ІВЦ-132 останнього було виявлено в с. Мила Києво-Святошинського району Київської області та доставлено до виправного центру для подальшого відбування покарання.

Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились у неповерненні до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у вигляді обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 390 КК України.

09.02.2017 р. між прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, яку надано на затвердження у підготовчому судовому засіданні.

Згідно вказаної угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_5 повністю і беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 390 ч. 2 КК України, та сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 390 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2013р., призначення остаточної міри покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.
У судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з обвинуваченими.

Захисник ОСОБА_4 у засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 09.02.2017р., укладену між його підзахисним та прокурором, пояснив, що дана угода відповідає вимогам закону, укладена обвинуваченим у його присутності, добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 09 лютого 2017р. року і призначити йому узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 390 ч. 2 КК України, викладеного в обвинувальному акті.

Суд, дослідивши угоду про визнання винуватості, матеріали кримінального провадження, вислухавши доводи учасників розгляду, дійшов висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468 475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні вимоги, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згоду підозрюваного, обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, дата її укладення та підписи сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Суд вважає, що при узгодженні в угоді про визнання винуватості міри покарання ОСОБА_5 у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2013р. та ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2015 у вигляді обмеження волі, призначення остаточної міри покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі, сторонами було враховано особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, та обставину, що пом`якшує покарання, якою є щире каяття, а також обставину, що обтяжує покарання, якою є рецидив злочинів.
Крім того, судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 390 КК України, оскільки він, своїми умисними діями, які виразились у неповерненні до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у вигляді обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 390 КК України.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_5 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

При цьому в підготовчому судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє свої права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом у підготовчому судовому засіданні також встановлено, що укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких підстав суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 09.02.2017р. та призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід відраховувати з 23.02.2017 року, зарахувавши йому в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з 28.12.2016 року по 23.02.2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - залишити без змін, але не більше ніж на 60 днів.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 09 лютого 2017 року, укладену у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000936 між прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , - затвердити.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком суду у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2013р. у вигляді обмеження волі, і призначити остаточно до відбуття засудженому ОСОБА_5 покарання у вигляді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід відраховувати з 23.02.2017 року, зарахувавши йому в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з 28.12.2016 року по 23.02.2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - залишити без змін, але не більше ніж на 60 днів.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі неподання апеляційної скарги.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1