КП№ 278/1830/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
20 січня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , із вищою освітою, розлучений, на утриманні має малолітню дитину, стрілець взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , -
за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2015 № 207 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця взводу охорони цієї частини, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Верховною Радою України були затверджені Укази Президента «Про часткову мобілізацію» № 30/214 від 17.03.2014, №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015 відповідно до яких в Україні розпочато мобілізацію та оголошено про особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, її незалежності та
северенітету, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відтак, ОСОБА_4 з 18.09.2015 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу в умовах особливого періоду. Під час проходження військової служби обвинувачений повинен був діяти відповідно до вимог статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України і законів України, Військової присяги, з якими ОСОБА_4 був ознайомлений і які вимагають від нього віддано служити Українському народові, захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати
військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, а також дотримуватися розпорядку дня для військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на 2016 рік, затверджений наказом командира цієї частини від 25.12.2015. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись до командира частини.
Усупереч Конституції, вимогам закону, нормативним актів та встановленому розпорядку дня, обвинувачений після перебування на амбулаторному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 11.01.2016 по 15.01.2016 з метою умисного тимчасового ухилення від військової служби, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій військовий обов`язок та не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду. Після цього проводив час на власний розсуд. Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби, хоча мав об`єктивну можливість це зробити. У період з 26.04.2016 по 30.04.2016 ОСОБА_4 знову амбулаторно лікувався у військовій частині НОМЕР_3 , після чого був доставлений до місця проходження служби.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, які цілком відповідають вимогам належності та допустимості.
ОСОБА_4 визнав, що він ухилявся від проходження військової служби. Пояснив, що під час перебування у госпіталі з причини хвороби його було звільнено від виконання службових обов`язків. Після видужання він самовільно, без відповідного дозволу не повернувся до місця проходження служби. Весь час знаходився за місцем проживання своїх батьків. У квітні захворів та знову лікувався у військовому госпіталі. Ухилення від військової служби мотивував відмовою командира на його переведення в іншу військову частину, а також тим, що орендувати житло не мав можливості за браком коштів, а умови проживання в казармі обвинуваченого не влаштовували.
За свідченням ОСОБА_5 , безпосереднього командира обвинуваченого, останній часто запізнювався на службу, допускав пропуски. За що свідок особисто попереджував ОСОБА_4 про наслідки його недисциплінованості та самовільного залишення ним частини. На його думку, побутові умови в казармі відповідають житловим стандартам та дозволяють ефективно проводити вільний час. Вважає, що жодних труднощів для переводу в іншу частину у обвинуваченого не було.
Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили випадки невиходу ОСОБА_4 на службу без поважних причин. Стверджували, що у казармі створені достатні умови для проживання, проведення дозвілля тощо
ОСОБА_8 (колишня дружина обвинуваченого) показала, що під час спільного проживання із ОСОБА_4 до неї неодноразово телефонували з військової частини з приводу невиходу обвинуваченого на службу.
Відповідно до висновків службового розслідування причини відсутності обвинуваченого на військовій службі були неповажними; останній самовільно залишав місце проходження служби.
Незадоволення обвинуваченого побутовими умовами у казармі не є поважною причиною самовільного ухилення ОСОБА_4 від виконання військового обов`язку, адже це не входить до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і
начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413.
ОСОБА_4 вчинив інкримінований злочин в період часу 16.01.2016 по 25.04.2016, тобто під час дії особливого періоду.
За таких обставин суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною і кваліфікує його дії за частиною 4 статті 407 КК, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання суд відповідно до статті 65 КК враховує, що злочин. вчинений ОСОБА_4 є тяжким військовим злочином. Обвинувачений не судимий, має на утриманні малолітню дитину, є військовослужбовцем, за місцем проживання характеризується позитивно, а за місцем служби - посередньо. Обставинами, що за статтею 66 КК пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що в силу статті 67 КК обтяжують покарання судом не встановлено.
При обранні ОСОБА_4 покарання, суд ураховує вчинення обвинуваченим злочину, пов`язаного із порушенням встановленого порядку несення військової служби в умовах особливого для держави України періоду; його поведінку під час судового розгляду справи, що з урахуванням міркування прокурора є підставою для призначення йому реального покарання. Разом з тим суд бере до уваги минулу поведінку обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, його добровільне волевиявлення проходити військову службу та бажання обвинуваченого продовжувати виконувати військовий обов`язок, що, на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та є підставою для застосування статті 69 КК, тобто переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 4 статті 407 КК. На переконання суду це буде необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення як засудженим так і іншими особами нових злочинів.
З урахуванням неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 протягом судового розгляду справи, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити йому запобіжний захід із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою на гауптвахті, взявши останнього під варту в залі суду негайно.
Керуючись статтями 373-376, 532, КПК суд , -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК у виді 5 (п`яти) місяців арешту.
Відповідно до частини 2 статті 60 КК відбування арешту здійснювати на гауптвахті.
До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою на гауптвахті, взявши останнього під варту в залі суду негайно.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 1, пункту 1 частини 5 статті 72 КК зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його затримання у залі суду 20.01.2017 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту. Початком строку відбування покарання вважати день набрання вироком законної сили.
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1