1-кс/154/540/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 р. слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області ОСОБА_4 розглянувши клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,-
в с т а н о в и в :
Прокурор Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури звернувся із клопотанням про арешт майна.
Клопотання обґрунтовує тим, що невстановлені особи самовільно зайняли земельну ділянку за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради площею 23,2075 га з кадастровим номером :12:000:0081.
07.07.2017 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 197-1 КК України.
Відповідно до акту перевірки Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою від 13.06.2017, встановлено, що земельна ділянка за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради площею 23,2075 га з кадастровим номером :12:000:0081, що належить до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення, самовільно зайнята та обробляється.
Постановою слідчого від 11.07.2017 року дану земельну ділянку зпосівами сільськогосподарських культур визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Власником вищевказаної земельної ділянки відповідно до ст.. 122 Земельного кодексу України є держава в особі Головного управління держгеокадастру у Волинській області.
З метою забезпечення збереження цих речових прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку тапосіви на ній сільськогосподарських культур, заборонивши власнику, державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, або будь-яким іншим особам, відчужувати, розпоряджатись, користуватись земельною ділянкою за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради площею 23,2075 га з кадастровим номером :12:000:0081 та посівами сільськогосподарських культур на ній.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити з підстав викладених у ньому.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши прокурора, представника, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) підтверджується, що відомості про факт самовільного зайняття невстановленими особами земельної ділянки за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради внесено до ЄРДР за №0000257, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Згідно акту перевірки Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, земельна ділянка за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради площею 23,2075 га. з кадастровим номером № :12:000:0081 належить до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення.
Постановою слідчого Іваничівського ВП ГУНР у Волинській області ОСОБА_5 від 11.07.2017 р. дану земельну ділянку та посіви сільськогосподарських культур на цій земельній ділянці визнано речовими доказами.
Власником даної земельної ділянки згідно ст. 122 ЗК України є держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.
Накладення арешту прокурор обгрунтовує необхідністю забезпечення збереження речових доказів, якими є земельна ділянка та посіви на ній.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Проте під час судового розгляду прокурор не надав суду жодних доказів, котрі б підтверджували існування обставин, які б підтверджували, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі земельної ділянки чи посівів сільськогосподларських культур.
Таким чином, такі доводи прокурора грунтуються на припущеннях і не є доведенеми під час розгляду клопотання.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд враховує можливі наслідки накладення такого арешту для власника цього майна, зокрема, це невиправдане тривале позбавлення його права користування та розпорядження майном.
Крім того, обмеження права власності на майно, а саме його арешт, не відповідає вимогам розумності та не є співрозмірним з огляду на завдання кримінального провадження, зокрема, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Враховуючи вищенавдене, суд приходить до висновку, що клопотання є безпідставним, необгрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.170-173 КПК України,
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом п`яти діб з дня її постановлення.
Слідчий суддя:/підпис/
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1