АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1945/16-к Номер провадження 11-кп/786/228/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 186 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000485 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26.10.2015 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного 26.10.2015 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 309 КК України та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

За ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_7 виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.02.2016 по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 11.02.2016 приблизно о 19 годині 20 хвилин, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , умисно, відкрито заволодів мобільним телефоном «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 , вартістю 420 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_9 , завдавши їй матеріальної шкоди на вказану суму, мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, залишивши його під грошову заставу в сумі 300 гривень в ломбарді «Скарбниця».

Також органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 9.02.2016 приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, таємно, шляхом вільного доступу, викрав телевізор марки «PANASONIC ТС-21S80R2» серійний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій матеріальної шкоди суму 765 гривень. Викраденим телевізором ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, залишивши його під грошову заставу в сумі 250 гривень в ломбарді «Діамантовий Дім». Такі дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні злочину по епізоду крадіжки телевізор марки «PANASONIC ТС-21S80R2» серійний номер MJ066 1354 вчиненої 9.02.2016 суд своє рішення мотивував відсутності достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 ..

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 1 року позбавлення волі, у іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері з діагнозом: розлади особистості і поведінки органічного генезу; з дитинства страждає на психічне захворювання та позбавлення волі на 3 роки негативно вплине на його психічний стан.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і у суді першої інстанції ніким не оспорювалися.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації судом його дій за ч. 1 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), відповідають фактичним обставинам провадження і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується негативно; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання; раніше судимий, має не погашену і не зняту судимість; новий злочин, вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його явне небажання припинити вчинювати кримінальні правопорушення та стати на шлях виправлення.

Окрім цього суд врахував те, що обвинувачений перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері з приводу розладів особистості та поведінки органічного ґенезу, згідно з актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи №98 від 26.02.2016 ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждав, а виявляв ознаки розладу особистості органічного походження комбінованого генезу. На час розгляду провадження в суді ОСОБА_7 будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждав. Наявні у нього інтелектуально-мнестичні та емоційно-вольові порушення не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує лікування з приводу синдрому залежності внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (полінаркоманія) (т. 1 а.с. 224-232).

Тому доводи захисника про неврахування психічного стану обвинуваченого є безпідставними.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, окрім наведеного вище, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, те, що завдані збитки потерпілій не відшкодовані, те, що ОСОБА_7 неодноразово вчиняв злочини і маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий злочин, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 в тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 186 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по провадженню судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4