Справа № 363/2213/16-к
Провадження № 1-кп/367/129/2017
У Х В А Л А
20 березня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Апеляційного суду Київської області після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 05.11.2015р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001459 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду. Представник потерпілого підтримав думку прокурора. Потерпілий в судове засідання не з?явився.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 05.11.2015р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001459 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки в порушення п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України він не містить у собі повного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. В обвинувальному акті міститься лише частина викладу таких обставин. При цьому, суд враховує, що до суду надійшов обвинувальний акт на п?яти сторінках, обвинуваченому та прокурору було вручено обвинувальний акт в такому ж обсязі, що позбавляє їх можливості належним чином здійснювати захист.

Крім того, обвинувальний акт не містить зрозумілого обвинувачення, оскільки в ньому не зазначено як розташовувались один відносно одного обвинувачений та потерпілий, в якій руці обвинувачений тримав ніж, наносячи удари потерпілому, та в який спосіб (механізм нанесення ударів) він це робив.

В обвинувальному акті вказано, що приблизно о 20 год 04.11.2015 р., після закінчення сварки на палубі риболовецького катеру, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знову сіли за стіл і продовжили вживати алкогольні напої, а о 20 год 30 хв ОСОБА_8 вихопив ніж у ОСОБА_9 та наніс йому сім ударів ножем. Однак залишається незрозумілим де в цей час перебував ОСОБА_10 , в той час як в подальшому зазначено, що ОСОБА_8 , не повідомляючи ОСОБА_10 про вчинений ним злочин, зник разом з ним з місця події.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Разом з тим, в судовому засіданні прокурор вважав, що слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу. Такої ж думки притримався представник потерпілого.

Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили зміни запобіжний захід на більш м?який.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого слід продовжити на 60 днів, виходячи з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що під час досудового провадження обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 15.08.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд вважає, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, а саме: перебуваючи на волі, він зможе уникати від слідства та суду, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_8 зник після пред`явлення йому підозри і його було знайдено лише за наслідками розшукових дій на підставі ухвали слідчого судді. Крім того, він не має постійного місця проживання чи роботи на території Київської області.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні насильницького злочину, суд вважає, що, перебуваючи на волі, він зможе незаконно впливати на свідків.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не забезпечить запобігання цим ризикам.

З цих же підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженню внесеному 05.11.2015р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001459 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 20.03.2017 р. по 18.05.2017 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 27.03.2017 р. о 08год 30хв.

С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .