Справа № 761/4665/17
Провадження № 1-кс/761/2952/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у справі 761/490/17,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 11 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0008986 від 19.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.3 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч.3 ст.27 ч.4 ст.358 КК України, а саме кварири АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 11 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008986 від 19.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.3 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч.3 ст.27 ч.4 ст.358 КК України, накладено арешт на майно, у томі числі на вищевказану квартиру. Разом з тим, заявник вказує, що арешт підлягає скасуванню через необгрунтованість та відсутністю потреби в арешті. Так, як зазначає заявник у клопотанні, відповідно до розпорядження Печерської районної в м. Києві від 25.02.2016 року № 121 його родині видано Ордер № 009536 серії Б від 02 березня 2016 року на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , де станом на сьогоднішній день проживає його родина, де і зареєстроване їх місце проживання. Отже, накладення арешту на вказану квартиру не грунтується на дійсних обставинах справи щодо цієї квартири, а потреба в її арешту своєчасно вже була реалізована ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва протягом 2009-2015 років, тобто до моменту внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному провадженню в рамках якого накладено арешт на квартиру. Заявник вказує, що квартира отримана його родиною на законних підставах, у зв`язку з чим просить скасувати арешт.

Заявник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду клопотанян повідомлялась належним чином.

Вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Шевченківського УП ГУНП України в місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0008986 від 19.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.3 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України КК України, розпочате за фактом незаконного заволодіння об`єктами нерухомого майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 11.01.2017 року в рамках досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження накладено арешт на нерухоме майно, в тому числі на квартиру, загальною площею 72.7 кв.м, житловою площею 41.8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 із забороною відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою для накладення арешту на майно, у тому числі на квартиру за вказаною адресою було те, що об`єкти нерухомого майна, які зазначені у клопотанні прокурора, підпадали під критерії ст. 98 та ч. 1, ст. 170, п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України та арешт був накладений з метою забезпечення його збереження, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення заявленого у подальшому цивільного позову, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України наклав арешт.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що заявником у клопотанні не доведено, а слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 167, 170, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у справі 761/490/17, - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1