Справа № 640/9862/17
н/п 1-кс/640/5724/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2017 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,
Сторона обвинувачення на обґрунтування клопотання зазначає, що 28.08.2015 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 , ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» придбало у гр. ОСОБА_6 у власність нежитлові приміщення (в літ. «А») по АДРЕСА_1 , які належали продавцю на підставі рішення Дергачівського р/с Харківської області від 10.04.2015, у відповідності до якого ОСОБА_6 їх отримав в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26.01.2015, що був укладений між ним та ТОВ «Пєульфай», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 .
Дізнавшись про це, 08.11.2016 ліквідатор у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_8 звернувся до суду про витребування з чужого незаконного заволодіння ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» вищевказаного нерухомого майна, не зважаючи на те, що більш ніж три роки назад ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.04.2013 було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21.06.2012 між ліквідатором ФОП ОСОБА_8 та переможцем аукціону з продажу майна банкруту (нежитлових приміщень (в літ. «А») по вул. Володимирська, 71 в м.Києві) ТОВ «Лівея», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 , при цьому 07.05.2013 ТОВ «Лівея» одержало від нотаріуса ОСОБА_9 назад свої грошові кошти, але нерухоме майно з невідомих причин не повернуло, розпорядившись ним на власний розсуд, а постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2013 ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.04.2013 про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано.
Під час досудового розслідування встановлено, що вже після повернення приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 грошових коштів у відповідності до ухвали господарського суду переможцю торгів з продажу майна банкруту (нежитлових приміщень (в літ. «А») по вул. Володимирська, 71 в м. Києві) ТОВ «Лівея» право власності на вищевказане нерухоме майно протягом 2011-2015 років вже декілька разів змінювалося. Так, воно перебувало з 28.08.2012 у власності ПП «Команда служби безпеки», з 24.07.2013 у власності ТОВ «Сервісний центр трейдинг», з 13.08.2013 у власності ТОВ «Сієста-корпорейшн», з 03.12.2014 у власності ТОВ «Пєульфай», з 10.04.2015 у власності ОСОБА_6 , з 28.08.2015 у власності ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія».
Беручи той факт, що вищезазначене нерухоме майно протягом 2011-2015 років неодноразово відчужувалося, в тому числі в результаті вчинення кримінального правопорушення, саме на нього і спрямоване нині кримінальне правопорушення, тобто воно є речовим доказом злочину, а саме: об`єктом кримінально протиправних дій у відповідності до ч.1 ст. 98 КПК України.
З метою забезпечення збереження речового доказу та із завдань запобігання можливості його подальшого перетворення, відчуження, необхідно застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Сторона обвинувачення зазначає, що згідно з положеннями ч.2 ст. 172 КК України клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучено, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Тому з метою забезпечення арешту майна прошу розглянути клопотання без повідомлення його власника.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий підтримала клопотання про арешт майна.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказі.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних слідчим у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказані нежитлові приміщення можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Слідчий суддя ОСОБА_1