Справа № 382/1379/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/272/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 01.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
01 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , на вирок Яготинського районного суду Київської області від 23.12.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баришівка Київської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,-

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 983 гривні 84 коп. за проведення транспортно-трасологічної експертизи, 982 гривні 80 коп. за проведення судово-автотехнічних експертиз, 613 гривень 80 коп. за проведення інженерно-транспортної експертизи.
Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ПРАТ «СК СТАТУС» про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
Вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 29 травня 2014 року близько 8 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-benz 508d» номерний знак НОМЕР_1 рухався по другорядній дорозі у напрямку від с. Сомкова Долина Переяслав-Хмельницького району Київської області до перехрестя з головною дорогою «Київ-Харків». Під час руху, наближаючись до перехрестя з головною дорогою «Київ-Харків» що на 98 км, на території Яготинського району Київської області, ОСОБА_7 не дав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, автомобілю марки «Mercedes-benz 413» номерний знак НОМЕР_2 , що рухався з м. Київ в напрямку до м. Харків. Виїхав на смугу розгону, не доїхавши до її закінчення, щоб влитися в транспортний потік даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі «Київ-Харків», не переконався у безпечності виконуваного маневру, змінив напрямок руху вліво, пересік подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на праву смугу руху дороги «Київ-Харків», та у подальшому виїжджав на ліву смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-benz 413» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Mercedes-benz 413» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
За описаних обставин ОСОБА_7 порушив пункти 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.8, 12.1, 16.11 Правил дорожнього руху, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.
Не погоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок змінити та винести ухвалу, якою призначити йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, згідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В обґрунтуванні зазначає, що суд необґрунтовано призначив йому занадто суворе покарання, що не відповідає його особі та суспільній небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, призначаючи йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не врахував того, що потерпіла сторона просила залишити цивільний позов без розгляду, так як потерпілий вважав, що належним відповідачем повинен бути не обвинувачений, а власник транспортного засобу, з яким ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах, при цьому суд не послався на норму закону, яка б зобов`язувала обвинуваченого відповідати за шкоду, яку повинна нести інша особа.

Звертає увагу, що рішення суду про призначення додаткового покарання не грунтується на вимогах ст.ст.50, 55, 65 КК України та роз`ясненнях, наведених у п.п.20,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначає, що він працює водієм, тому позбавлення його права керувати унеможливлює утримання родини (двох неповнолітніх дітей), крім того раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності він не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вважає, що обвинувальний вирок не відповідає вимогам діючого законодавства України, оскільки первинний обвинувальний акт від 30 червня 2015 року не містив в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, що унеможливлює якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення та порушує право особи на захист, тому суд мав би повернути його прокурору зі стадії підготовчого судового засідання.

Крім того звертає увагу на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, так обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, злочин вчинений з необережності, має на утриманні двох малолітній дітей, позитивно характеризується за місцем проживання.

В судове засідання не з`явились потерпілий та його представник, що були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який підтримав судове рішення, обговоривши можливість слухання справи за відсутності потерпілого та його захисника, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і клопотань про слухання справи в їх присутності до суду не надходило, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанції свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, надавав послідовні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, не намагався уникнути відповідальності за скоєне, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, позитивно характеризується за місцем проживання, робота пов`язана з водінням автомобіля, потерпіла сторона просила залишити цивільний позов без розгляду, так як потерпілий вважав, що належним відповідачем повинен бути не обвинувачений, а власник транспортного засобу, при вирішенні питання щодо міри призначення покарання в суді першої інстанції потерпілий поклався на розсуд суду, прокурор в суді першої інстанції просив призначити покарання без додаткового покарання, пов`язаним з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції, із застосуванням додаткового покарання, є занадто суворим та не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.

Щодо доводів в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про невідповідність обвинувального акту від 29.05.2014 року, вимогам закону, то колегія суддів звертає увагу, що обвинувачення було прокурором змінено та ОСОБА_7 був засуджений за зміненим обвинуваченням (обвинувальний акт від 09.08.2016 року), яке ані захисником, ані обвинуваченим не заперечувалось.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , підлягають частковому задоволенню, а вирок зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Яготинського районного суду Київської області від 23.12.2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку суду засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України до додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Судді