Ухвала іменем україни 31 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 29 лютого 2016 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 щодо ОСОБА_6 .

Вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семки Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ст. 76 КК.

Апеляційний суд Хмельницької області зазначений вирок у частині призначення ОСОБА_6 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасував, постановив новий вирок від 29 лютого 2016 року, яким засудив його за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_6 за вироком Хмільницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2013 року як таку, що погашена.
На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 серпня по 6 жовтня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 5 серпня 2015 року, приблизно о 21.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у веранді житлового будинку ОСОБА_8 , розташованого в АДРЕСА_1 під час сварки із ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, умисно завдав йому один удар ножем у ліву частину черевної порожнини, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні черевної стінки з наскрізним ушкодженням передньої стінки шлунка.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 86, 103-108, 223-232, 290 КПК безпідставно послався у вироку на постанови про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, які були долучені прокурором до апеляційної скарги. Стверджує, що апеляційна скарга прокурора не містить відомостей про те в який спосіб отримані копії даних постанов, які є недопустимими доказами та у зв`язку з чим суд безпідставно дійшов висновку про неможливість застосування до призначеного засудженому покарання положень ст. 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали доводи касаційної скарги захисника та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який просив скаргу захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та правильність кваліфікації його дій захисником у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та його особі через суворість колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до положень ч.2 ст. 409 КПК підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування цим судом кримінального закону, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості через безпідставне застосування до засудженого положень ст.75 КК.

Обґрунтовуючи рішення щодо виду і міри покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд, дотримуючись положень статей 50, 65 КК, правильно врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, висновків щодо виправлення не зробив та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знову вчинив тяжкий злочин й дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого тільки за умови реального відбування ним покарання.

При цьому, за наявності перелічених у вироку обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов правильного висновку, що їх наявність є підставою для призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК у мінімальному розмірі, установленому санкцією цього закону.
Що стосується посилання захисника на те, що апеляційний суд, при призначенні покарання безпідставно взяв до уваги та послався у вироку на постанови про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, які були долучені прокурором до апеляційної скарги, як дані, що характеризують особу засудженого, то колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції хоча і зазначив у вироку про наявність таких постанов, але фактично при призначенні покарання ОСОБА_6 їх не врахував.
Апеляційний суд при розгляді поданої прокурором апеляційної скарги дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК. Постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його суворість, про що у касаційній скарзі зазначає захисник, та подальшого пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність які, відповідно до положень ст. 438 КПК, були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_7 слід відмовити.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3