справа № 274/3038/17
провадження № 1-кс/0274/754/17
У Х В А Л А
08.09.2017 року м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій,-
ОСОБА_3 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області зі скаргою на бездіяльність прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов"язаний вчинити у визначений КПК України строк.
В скарзі до прокурора просив: надати відповідному прокурору обов"язкові вказівки щодо строків повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та направлення кримінального провадження з обвинувальним актом до суду, здійснити особистий контроль за розслідуванням даного кримінального провадження та повідомити його про розгляд даної скарги.
Зазначає, що 04.08.2017 року він дізнався від працівників прокуратури про те, що його скарга не розглянута, хоча вказана процесуальна дія повинна бути розглянута протягом трьох днів.
В судовому засідання скаржник вимоги скарги підтримав з підстав, зазначених у ній.
В судовому засіданнні керівник прокуратури заперечив проти задоволення вказаної скарги з тих підстав, що відповідь скаржнику надавалась, тому скарга є безпідставною.
Слідчий суддя, вислухавши скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали витребуванні з Бердичівської місцевої прокуратури, приходить до наступного висновку.
Кримінальним процесуальним законодавством України до повноважень слідчих суддів віднесено здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні.
До компетенції слідчого судді за КПК України належать три групи питань: розгляд клопотань та надання дозволу на проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, які обмежують права і свободи людини та контроль за їх провадженням; надання дозволу на застосування та контроль застосування запобіжних та інших заходів кримінально-процесуального примусу; розгляд скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого та прокурора.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України .
Відповідно до частини 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов"язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, що можуть бути оскаржені, є вичерпним.
Отже на досудовому провадженні може бути оскаржена не будь-яка бездіяльність слідчого чи прокурора, а тільки та, що передбачена ч.1 ст. 303 КПК України. При цьому, бездіяльність, яка підлягає в оскарженню відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов"язкові ознаки: слідчий або прокурор наділені обов"язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, предметом оскарження є рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій. Існування такого предмета оскарження зумовлене задекларованою та імплементованою в КПК засадою змагальності сторін у кримінальному провадженні, оскільки одне із законодавчих положень, завдяки якому реалізується зазначена засада, передбачене у ч. 2 ст. 22 КПК, якою встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.
У відповідності до ст. 36 КПК України, прокурор уповноважений здійснювати нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва, надавати слідчому вказівки, невиконання яких тягне встановлену законом відповідальність, а керівник органу досудового розслідування у відповідності до ст. 39 КПК уповноважений вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим, що означає право потерпілого окремо звертатися до цих посадових осіб в інтересах активізації досудового розслідування.
Крім того, статтею 220 КПК України передбачено право потерпілого подавати слідчому, прокурору клопотання про виконання будь-яких слідчих дій, яке має бути розглянуто в строк не більше трьох днів з моменту його подання і задоволено за наявності для того відповідних підстав.
Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчий суддя співвідносить вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК, та бере до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов"язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.
Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов"язання припинити дію; 3) зобов"язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Відносно вимог потерпілого про зобов"язання прокурора надати потерпілому відповіді про прийняте рішення по результату розгляду його скарги, слідчий суддя зазначає наступне.
У матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань є скарга ОСОБА_3 , а також відповідь керівника Бердичівської місцевої прокуратури по результату розгляду скарги від 08.08.2017 року, та конверт про направлення даної відповіді скаржнику.
Що стосується доводів скаржника про порушення строків розгляду даної скарги прокурором, то на думку слідчого судді, вони в даному випадку до уваги не беруться, оскільки з цих підстав дана скарга не може бути задоволенна.
У тому слідчий суддя розглянувши матеріали справи, скаргу, заслухавши думки учасників процесу приходить до висновку, що вказана скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
В задоволенні вимог скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, відмовити.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора(ч. 3 ст. 307 КПК України) не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Слідчий суддя ОСОБА_1