Справа № 190/432/17
Провадження №1-в/190/95/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Пятихатки Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, має базову загальну середню освіту, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у ПВК №122 за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
До П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області звернувся засуджений ОСОБА_4 із клопотанням про застосування до нього положень ст.81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, 19.05.2017 року надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив задавольнити.
Представник ПВК №122 в судове засідання не з`явився, 12.06.2017 року старший інспектор ГКВСР ДУ ПВК№122 надав до суду заяву, в якій просив подане клопотання розглянути за відсутності представника УВП, у задоволенні клопотання просив відмовити на підставі того, що 30.03.2017 року адміністративною комісією ПВК останньому відмовлено в направлені матеріалів до суду як такому, що своєю поведінкою не довів виправлення, повторний розгляд зазначеного клопотання можливий 30.09.2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання не підтримав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки звсуджений своєю поведінкою не довів виправлення та є таким, що не заслуговує на звільнення.

Заслухавши прокурора, з урахуванням заяв інших учасників, судом встановлено наступне.

Згідно з вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 року, ОСОБА_4 , засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, строк відбуття покарання засудженого обчислюється з часу затримання 03.03.2015 року, вирок набрав законної сили 05.08.2015 року.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.03.2015 року по 04.08.2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в строк відбування покарання за вищевказаним вироком.

Відповідно до характеристики УВП від 30.03.2017 року ОСОБА_4 з 16.08.2015 року і по теперішній час відбуває кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі в П`ятихатській виправній колонії №122, характеризується посередньо, має два погашених у встановленому законом порядку стягнень, до роботи ставиться задовільно.
З матеріалів особової справи вбачається, що комісією ПВК №122 засудженому 31.03.2016 року відмовлено в переведенні за ст.101 КВК України до дільниці соціальної реабілітації. 11.08.2016 року комісією УВП засудженому відмовлено в застосуванні положень ст.82 КК України як такому, який не стає на шлях виправлення, 30.03.2017 року комісією УВП засудженому відмовлено в застосуванні положень ст.81 КК України як такому, що не довів своє виправлення, 31.03.2017 року оголошено подяку.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, а також п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від №2 від 26.04.2002 року головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого є доведеність того, що засуджений як сумлінною поведінкою, так і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Суд зауважує, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

З урахуванням викладеного, оскільки з матеріалів особової справи, наданої заяви представника установи виконання покараннь про недоведеність засудженим свого виправлення, не вбачається, що засуджений ОСОБА_4 як відношенням до праці, так і одночасно сумлінною поведінкою довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, суд відмовляє в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення заявника від відбування покарання.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст. 539 КПК України суд
УХВАЛИВ:
У клопотанні засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи діб з дня проголошення (отримання) ухвали.
Суддя ОСОБА_1