Дата документу Справа № 332/4981/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1459/16
Єдиний унікальний № 332/4981/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0002687, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кримське Сакського району АР Крим, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 19.12.2007 року Залізничним районним судом м. Сімферополя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 22.04.2011 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.08.2015 року за відбуттям строку покарання;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання обвинуваченому обчислюється з дня фактичного затримання з 04 листопада 2015 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.11.2015 року по 14.07.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. В задоволені іншої частини цивільного позову відмовлено.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 27.10.2015 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля першого під`їзду будинку № 37-А по вул. Історичній в м. Запоріжжі, побачив потерпілу ОСОБА_10 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, наніс останній один удар кулаком правої руки в область лівої щелепи, чим заподіяв їй згідно висновку судово-медичної експертизи № 4457 від 28.10.2015 року, крововилив на слизових оболонках обох губ, синець в лівій виличній області, що є легкими тілесними ушкодженнями. Коли від завданого удару ОСОБА_10 впала на землю, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, пригнічуючи волю потерпілої, сів на неї зверху і долонею лівої руки закрив останній рот, так як вона кликала на допомогу та відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав належне потерпілій майно на загальну суму 2 400 гривень.

Крім того, 28.10.2015 року приблизно о 00 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_3 , побачив потерпілу ОСОБА_9 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, наніс останній один удар рукою в потиличну область голови та один удар рукою в праву область верхньої губи, чим завдав потерпілій фізичного болю. Коли від завданого удару ОСОБА_9 впала на землю, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав майно останньої на загальну суму 979 гривень 90 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення через невідповідність викладених в ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема його права на захист, неповноту судового розгляду внаслідок непричетності до вчинених кримінальних правопорушень зазначає, що суд:
- не надав належної уваги фальсифікації працівниками міліції матеріалів кримінального провадження щодо нього, про що свідчили наступні факти: останні без дозволу суду на проведення обшуку, незаконно увірвавшись до його житла, підкинули йому викрадені речі потерпілих, та застосовували до нього фізичне на психологічне насилля; склали протокол затримання 04.11.2015 року, хоча фактично його було затримано 29.10.2015 року; провели впізнання за участю потерпілих у відсутність захисника, хоча його участь, на думку обвинуваченого, є обов`язковою, оскільки він підозрювався у вчиненні тяжких злочинів; в одному випадку в матеріалах провадження зазначали, що викрадені речі були видані свідком ОСОБА_11 , а в іншому, що ці речі видані обвинуваченим добровільно;
- безпідставно поклав в основу вироку в якості допустимих доказів: показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які плутались у своїх поясненнях та не змогли його впізнати, як особу, що здійснила щодо них грабіж; показання свідка ОСОБА_12 , який є працівником міліції, а тому зацікавленою особою, крім того, надав в суді показання, які суперечать його показанням наданим під час проведення перевірки за скаргою обвинуваченого на незаконні дії співробітників міліції; показання свідка ОСОБА_13 , яка надала пояснення про причетність обвинуваченого до злочинів, під впливом співробітників поліції, які її залякали, з огляду на що речові докази, на які послався суд в показаннях цього свідка, як вилучених у помешканні обвинуваченого, також є недопустимими доказами; показання свідка ОСОБА_14 , які не відповідають дійсності, оскільки з огляду на них, обвинувачений в один і той же час передав свідку викрадений телефон на продаж та вчинив грабіж відносно ОСОБА_9 ;
- не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , про те, що він мобільні телефони їм не здавав та не продавав, що зокрема підтверджується відео та фотоматеріалами з ломбарду «Карат», в огляді яких, за його клопотанням, суд відмовив;
- починаючи зі стадії підготовчого судового засідання безпідставно неодноразово відмовляв в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження.
Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а його виправдати за вказаним обвинуваченням.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 в скоєні злочинів згідно з обставинами, викладеними у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, ґрунтується на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх належній оцінці та ґрунтовному аналізі з наданням мотивів прийняття одних доказів і відхилення інших.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 показала, що 27.10.2015 року, приблизно о 22-40, коли вона доставала ключі з сумки перед під`їздом свого будинку, незнайомий чоловік швидко наблизився до неї і вдарив по обличчю в область щелепи, від чого вона впала на землю. Чоловік вирвав з її рук сумку і побіг в бік балки. Під час своїх дій чоловік нічого не казав, тільки закривав рота руками, але вона встигла покликати на допомогу. Вона добре бачила і розгледіла того чоловіка, оскільки місце пригоди добре освітлювалося і вони знаходилися обличчя до обличчя, в залі судового засідання впевнено впізнала ОСОБА_7 по очах і носу. Піднявшись до квартири вона визвала поліцію, в подальшому поліціанти повернули їй викрадене майно, тому цивільний позов вона не заявляла. Згідно з висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлені легкі тілесні ушкодження.
Потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 28.10.2015 року, приблизно о 00-20, вона вийшла до аптеки і йдучи по вулиці, відчула удар ззаду по потилиці, а потім удар в область губи, від чого впала на землю і намагалася утримати свою сумку. Незнайомий чоловік вирвав з її рук сумку і побіг в напрямку школи. Потерпіла повернулася додому і викликала поліцію. Вона бачила чоловіка, який її вдарив і викрав сумку і стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 дуже на нього схожий. На її думку це був саме обвинувачений, впізнає його по рисам обличчя, зазначаючи, що в момент грабіжу у нього було більш довге волосся.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що він є працівником поліції і займається розкриттям грабежів та розбоїв. За інформацією продавця продовольчого магазину «СССР» стало відомо, що вона купила мобільний телефон у чоловіка, якого встановили як ОСОБА_7 за прикметами, що надала продавчиня. Прибувши до місця проживання ОСОБА_7 , він і ще двоє поліцейських запропонували йому видати викрадені речі. Спочатку ОСОБА_7 відмовлявся, але потім сам виніс викрадене і склав їх на стілець в коридорі. До квартири вони не заходили і незаконних методів до ОСОБА_7 не застосовували, а після добровільної видачі речей викликали слідчу групу, яка займалась вилученням речових доказів.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що проживала з ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу близько трьох місяців. Вона не знала чим займається і як заробляє на життя ОСОБА_7 , він казав що ходить на роботу. Двічі він приносив чужі речі: жіночі сумки з косметикою, ліками, а також телефон. Спочатку він говорив, що знайшов сумку, а на другий раз вона зрозуміла, що сумка викрадена. ОСОБА_7 запевняв її, що більше цього робити не буде. Про обставини пограбування їй нічого не відомо, ОСОБА_7 лише казав, що жінок не бив. Їй також відомо, що один телефон ОСОБА_7 продав продавцю магазину «СССР», а другий був схований в коморі і в подальшому вилучений працівниками поліції.
Свідок ОСОБА_14 показав, що він підтримував приятельські стосунки з ОСОБА_7 , в ніч з 27 на 28 жовтня 2015 року той йому зателефонував і попросив вийти з дому, після чого попросив здати до ломбарду мобільний телефон «Нокіа», але оскільки у нього не було паспорта, він звернувся до ОСОБА_16 , на паспорт якого і здали телефон до ломбарду по вул. Історичній. В той же день він викупив телефон з ломбарду і продав його продавцю продовольчого магазину. Через деякий час працівники поліції з`ясували у нього місце знаходження ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_15 підтвердив свідчення ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає ОСОБА_7 як покупця магазину, але телефон їй продав інший чоловік. Вона добровільно видала мобільний телефон «Нокіа Х2-02», про що складений протокол огляду від 02.11.2015 року.
Повно і всебічно дослідивши кожний із зазначених доказів, суд першої інстанції проаналізував доказове значення кожного доказу окремо і їх сукупності, виклав у вироку ґрунтовний аналіз цих доказів і навів мотиви, за якими не прийняв до уваги твердження обвинуваченого. Суд першої інстанції дослідив і проаналізував також і постанову про закриття кримінального провадження від 30.06.2016 року, згідно якої в діях колишніх співробітників міліції не встановлено незаконних дій щодо ОСОБА_7 за заявою останнього.
Колегія суддів вважає, що сукупність наведених доказів поза розумним сумнівом спростовує твердження ОСОБА_7 і однозначно доводить його винність у скоєнні інкримінованих злочинів. Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення доводів апеляційної скарги, оскільки вони не відповідають матеріалам провадження. Так, суд апеляційної інстанції не вбачає ознак фальсифікації доказів працівниками поліції, оскільки в матеріалах провадження не існує істотних суперечностей. Так, покази свідка ОСОБА_12 про те, що він приходив до ОСОБА_7 , який видав викрадені речі, до прибуття слідчої групи, яка здійснювала оформлення речових доказів узгоджуються з показами свідка ОСОБА_13 про те, що зазначені речі переховувались в коморі квартири і були вилучені слідчою групою. Так само узгоджуються і покази свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які суду показали, що саме вони продавали телефон, який їм дав ОСОБА_7 . Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав досліджені докази належними і не вбачає підстав для визнання низки доказів, на які посилаються апелянти недопустимими.
Колегія суддів вважає також що в матеріалах провадження не встановлено істотних порушень вимог процесуального закону, що тягнуть скасування вироку.
Відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України суд апеляційної інстанції зараховує в строк відбування покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 15.07.2016 року по 23.11.2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 15.07.2016 року по 23.11.2016 рокувключно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4