Справа № 638/4544/16-к
Провадження № 1-кп/638/401/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, з середньою - технічною освітою, працював до затримання в ТОВ «Віатек» на посаді швачок - закрійник, розведеного, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.04.1991 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 140, 19, ч. 3 ст. 81, 42 КК України на 3 роки позбавлення волі; 23.11.1993 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 142, 43 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; 08.09.1998 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 140 КК України на 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 45 КК України, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік, штраф; 19.03.1999 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 140, 43 КК України на 4 роки позбавлення волі; 19.01.2004 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; 18.02.2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі; 08.09.2011 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_9 , 29.02.2016р., приблизно об 11.00, проходив поблизу будинку № 18 по пр. Науки в м. Харкові, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 з мобільним телефоном марки «Хіоmі Rеdmі Note 3» у правій руці. Після цього у ОСОБА_9 виник раптовий намір відкрито заволодіти майном ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 , діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи протиправність своїх злочинних дій, несподівано підійшов до ОСОБА_11 зі спини, після чого вихопив з правої руки мобільний телефон, марки «Хіоmі Rеdmі Note 3», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1400 від 17.03.2016, становить 3503 гривні 70 копійок.

Після цього ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3503 гривні 70 копійок.

Таким чином, на думку органу досудового слідства, своїми умисними протиправними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майно, вчинене повторно, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Частиною першою ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 , вину в скоєнні правопорушення не визнав і показав: що 29.02.2016р. він йшов по пр.-ту Науки та побачив дівчину, яка була дуже схожа на його знайому зі спини. Наблизившись до неї він їй сказав: «Ну що, попалася?», дівчина обернулася та закричала, кличучи про допомогу. Обвинувачений злякався, побіг до повороту, забігши за поворот, почав йти спокійним кроком, але обвинуваченого хтось штовхнув в спину, він впав та вдарився лицем об асфальт, на нього навалився якийсь чоловік, підбігла дівчина, яка обвинуваченому зі спини здалася знайомою та сказала чоловікові, який тримав обвинуваченого, що останній нібито хотів на неї напасти. Потім дівчина викликала поліцію, приїхала поліція і ОСОБА_9 відвезли до відділку.

Такі показання обвинуваченого були спростовані судом, шляхом дослідження інших доказів у справі, а саме:

Допитом в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що 29.02.2016р. приблизно о 10.40 йшла по пр. Науки, мобільний телефон тримала в правій руці, потім із за спини помітила руку, яка різко захватила телефон і висмикнула його з руки потерпілої, обернувшись, побачила чоловіка, який побіг на перетин вул. Культури та пр.-т Науки. Потерпіла побігла за ним та кричала: «Стій, тримайте злодія!». В цей час на перетині вул. Культури та пр.-т Науки на пішохідному переході стояв чоловік, який зреагував на крики потерпілої і схопив обвинуваченого за плече і останній, не втримавшись на ногах, впав на асфальт. Весь час обвинувачений не зникав з поля зору потерпілої, утримуючи мобільний телефон в руці. Коли обвинувачений впав на асфальт, у нього з руки випав мобільний телефон, зразу підбігла потерпіла, підняла телефон та викликала поліцію.

Допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка показала, що 28 чи 29 лютого 2016р., приблизно в 10.15, вона йшла по пр. Науки в сторону станції метро і збиралася перейти вулицю, в цей момент почула через спину, що кричала дівчина: «Допоможіть, тримайте злодія, у мене вкрали телефон!», свідок обернулася і побачила, що їй на зустріч біг чоловік, худорлявої статури, одягнений в темний одяг з телефоном в руках, чоловік біг, звернувши з пр. Науки на вул. Культури. Поруч зі свідком, яка стояла на пішохідному переході, стояв чоловік, побачивши обвинуваченого, він швидко вложив його на асфальт, все відбулося дуже швидко. Чоловік обвинуваченого не бив, тільки тримав. Обвинувачений лежав на асфальті та утримував телефон, в цей момент підбігла дівчина яка звала на допомогу та почала говорити, що обвинувачений вирвав в неї з рук мобільний телефон, на що обвинувачений відповів, щоб вона забрала свій телефон, він йому не потрібен і тоді потерпіла забрала у обвинуваченого телефон.

Допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який показав, що весною 2016р. на службовий планшет прийшло повідомлення про крадіжку мобільного телефону, підозрюваний був затриманий чоловіком на вулиці, після прибуття на місце, побачили, що ОСОБА_9 лежить на асфальті, обличчям вниз і його притримує чоловік.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , дав аналогічні покази, які дав свідок в судовому засіданні ОСОБА_13 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що в 2016р., місяць він не пам`ятає, стояв на пішохідному переході, почув через спину крики дівчини, вона кричала: «Врятуйте, він вихопив в мене телефон!», повернувшись на крик, побачив, що біжить чоловік за ним біжить дівчина і коли чоловік пробігав повз свідка, той схопив його за плече і обвинувачений від швидкості розвернувся та не втримавшись на ногах, впав на асфальт. Свідок прижав обвинуваченого ногою до асфальту, зразу підбігла потерпіла, витягла у обвинуваченого телефон із його рук, свідок продовжував утримувати обвинуваченого до приїзду поліції.

Показання потерпілої і свідків отримані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, є допустимим прямим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_9 у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майно, вчинене повторно. Свідки показали, що на розі вулиці, обвинуваченого затримав випадковий чоловік і потерпіла, підбігши до місця затримання, забрала у обвинуваченого телефон. Однак у обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_9 «з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд».

Означені показання знайшли своє підтвердження в тому числі й в досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказами, зокрема:

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.02.2016р. та фотоілюстрацією до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 серед інших вказує саме на ОСОБА_9 , як на особу, яка відкрито заволоділа її мобільним телефоном.

Протоколом огляду предмету від 29.02.2016р., і фототаблицею до нього, а саме мобільного телефону, марки «Хіоmі Rеdmі Note 3».

Постановою про визнання та долучення до матеріалів справи кримінального провадження речових доказів від 29.02.2016р., яким визнано і долучено до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон, марки «Хіоmі Rеdmі Note 3» в якості речового доказу та повернуто на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Протоколом огляду відеозапису від 01.03.2016р., відповідно до якого, на відео видно на 18 секунді особа жіночої статі, зовні схожа на ОСОБА_7 , одягнена у куртку темного кольору, штани темного кольору з жіночою сумкою синього кольору та предметом у правій руці, зовні схожим на мобільний телефон, пройшла проїжджу частину та почала рух по пр. Науки, м. Харків. В цей час за нею, на відстані близько 1 метру активно рухається особа чоловічої статі, ззовні схожу на ОСОБА_9 , одягнена у куртку сірого кольору, штани темного кольору. Далі, на 29 секунді видно, як ОСОБА_9 втікає в протилежному напрямку та повертає у лівий бік, а саме на вул. Культури, ОСОБА_7 женеться за ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майно, вчинене повторно. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України , не погоджуючись при цьому з доводами обвинувачення про необхідність кваліфікації дій підсудного за ч. 2 ст.186 КК України, оскільки як встановлено дослідженими в судовому засіданні доказами, проміжок часу моменту заволодіння ОСОБА_9 мобільним телефоном потерпілої та моментом затримання його на вулиці випадковим свідком не дає підстави вважати, що у обвинуваченого був реальний час обернути викрадене майно на свою користь та розпорядитись ним на власний розсуд.

Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України.

За вказаних обставин, суд оцінивши всі досліджені докази в сукупності, проаналізувавши дані показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, дані протоколів та постанов слідчих дій, прийшов до однозначного переконання, що доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника з приводу відсутності в його діях ознак будь якого правопорушення, є однозначно неправдивими.

Оцінюючи докази, зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що умисні дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Спроби обвинуваченого та його захисника ввести суд в оману, що обвинувачений нібито переплутав потерпілу зі своєю знайомою, натомість остання почала кричати про допомогу і обвинувачений злякавшись, просто почав тікати, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та сприймаються, як спроба обвинуваченого ухилитися від відповідальності.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд враховує, що він на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується формально задовільно, на утриманні має малолітню доньку, неодноразово судимий за корисливі злочини.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання винного згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Враховуюче викладене, суд вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_9 , враховуючи тяжкість вчинених ним злочину, його особу, та усі обставини справи, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства. Тому, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення, попередження вчинення нових злочинів.

Потерпілою цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Рахувати ОСОБА_9 строк відбуття покарання з 29.02.2016 року.

Запобіжний захід, у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_9 , до набуття вироком законної сили - залишити без змін.

Мобільний телефон марки «Хіоmі Rеdmі Note 3», який відповідно до постанови про визнання та долучення до матеріалів справи кримінального провадження речових доказів від 29.02.2016р., визнано і долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу та повернуто на відповідальне зберігання ОСОБА_7 вважати повернутим законному володільцю.

Диск DVD-R, який відповідно до постанови про визнання та долучення до матеріалів справи кримінального провадження речових доказів від 01.03.2016 року, визнано і долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу зберігати в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_9 судові витрати на проведення у справі: судової товарознавчої експертизи за № 1400 від 17.03.2016 року в сумі 351 гривню 44 копійки - в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: