1 із 4 Справа №303/4314/16-к
Провадження 1-КП/303/394/16
Номер рядка статистичного звіту-19
ВИРОК
29 липня 2016 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ростовятиця Мукачівського району, Закарпатської області та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого не працюючого, раніше судимого:
-12 квітня 2010 року Мукачівським міськрайонний судом за частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 186 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;
-22 квітня 2012 року Мукачівським міськрайонний судом за частиною 2 статті 190 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
-24 грудня 2014 року Мукачівським міськрайонний судом за частиною 2 статті 185, КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
-26 квітня 2016 року Мукачівським міськрайонний судом за частиною 1 статті 185 КК України до 100 (ста) годин громадських робіт, (вирок оскаржено до апеляційної інстанції), громадянина України,
обвинуваченого за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
31 травня 2016 року, близько 15 години 10 хвилин ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні кухонної кімнати квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого ОСОБА_5 , у якого перебував в гостях, намагався таємно викрасти зі столу належний останньому мобільний телефон марки "KENESKI-S9", чорного кольору, бувший у використанні, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №169/2 від 25 червня 2016 року, становить 480 гривень, в середині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора МТС, вартість якої, згідно оціночної довідки, наданої фахівцем товарознавцем, становить 25 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти на суму 15 гривень.
Довести свої дії до кінця ОСОБА_3 не зміг, з причин, які не залежали від його волі, оскільки під час спроби покинути місце вчинення злочину з викраденим майном, був помічений потерпілим ОСОБА_5 ., який припинив подальші його дії на заволодіння майном, у зв`язку із чим ОСОБА_3 , викинув із карману штанів вищевказаний мобільний телефон та втік із місця вчинення злочину.
В результаті крадіжки ОСОБА_3 міг завдати потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 520 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факти і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище. При цьому зазначив, що дійсно 31 травня 2016 року знаходився в будинку АДРЕСА_3 , вдома у свого знайомого ОСОБА_5 , який є потерпілим. Приблизно о 15 годині 10 хвилин, намагався викрасти належний потерпілому телефон, однак будучи поміченим самим потерпілим та його сином, викинув мобільний телефон та втік з місця вчинення злочину. На теперішній час телефон потерпілому повернуто.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення статті 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу відповідно до частини 3 статті 349 КПК України.
При цьому, суд враховує позицію потерпілого який не звертався до суду з цивільним позовом, міру покарання, яку необхідно обрати обвинуваченому, за вчинений злочин, залишив на розсуд суду.
Згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи ОМ-169/2 від 25 червня 2016 року вартість мобільного телефону марки «"KENESKI-S9", чорного кольору, бувшого у використанні, становить 480 гривень, вартість SIM-карти становить 25 гривень.
Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, що останній раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до наступного.
Відповідно до частини 1 статтею 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
При цьому, відповідно до частини 2 цієї статті повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 квітня 2010 року за №7 за змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.
Не утворює повторності раніше вчинений злочин, за який особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, засуджено без призначення покарання або зі звільненням від покарання, а також злочин, судимість за який було погашено чи знято.
Судом встановлено, що на момент вчинення злочину, з урахуванням вимог статтей 88-90 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, що має судимість.
Крім того, вироком Мукачівського міськрайоного суду від 26 квітня 2016 року ОСОБА_3 засуджений за частиною 1 статті 185 КК України, як такий, що 03 лютого 2016 року вчинив таємне викрадення чужого майна. Справа знаходиться на розгляді в апеляційній інстанції.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 квітня 2010 року за №7 також визначено, що для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.
Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 КК України , а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка, вчинений повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Пунктом 3 зазначеної вище Постанови визначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він скоїв злочин, передбачений частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 КК України, який в силу статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості. В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив злочин у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів призначити йому покарання в межах санкції статті. При цьому, при призначенні покарання, суд враховує вимоги частини 3 статті 68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення злочину, за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, але враховуючи,
наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статтей 75,76 КК України.
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 11 липня 2016 року запобіжний захід відносно ОСОБА_3 обрано у вигляді домашнього арешту строком до 08 вересня 2016 року.
З урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне для забезпечення виконання вироку та з метою уникнення наявних у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України (вчиняти інші кримінальні правопорушення) залишити запобіжний захід у вигляду домашнього арешту без змін.
Долю речового доказу вирішити в порядку статті 100 КПК України.
Судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 2(двох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2(два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності пунктів 2,3 частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
онтроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
До вступу вироку в законну силу, засудженому ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити без змін.
Речовий доказ: мобільний телефон марки "KENESKI-S9", чорного кольору, повернути потерпілому ОСОБА_5 , у якого він знаходиться на зберіганні.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Мукачівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Головуюча ОСОБА_1