В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.10.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гриців Шепетівського району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
16 липня 2014 року, приблизно о 16 год. 30 хв., обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , разом з невстановленою слідством особою чоловічої статі на ім`я ОСОБА_8 , рухаючись по вул. Швабській в м. Ужгород, перебуваючи напроти вул. Бічної, розташованої перпендикулярно до вул. Швабської, побачивши автомобіль білого кольору, марки «ВМW Х6», реєстраційний номерний знак Словацької Республіки НОМЕР_1 , який був припаркований напроти Управління пенсійного фонду в м. Ужгороді, розташованого по вул. Швабській, 12 Б, зупинилися та усно домовившись про вчинення злочину з метою примушування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є власниками зазначеного автомобіля, до повернення боргу, право на отримання якого ОСОБА_5 було викуплено на підставі цивільно-правової угоди у громадянина Росії ОСОБА_11 , який підписанням договору уступки права вимоги, передав йому право отримати солідарно від боржників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кошти в сумі 4000 євро, діючи незаконно, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без наявності корисливого мотиву та мети, попрямували до вказаного автомобіля та у подальшому у нього сіли, де з погрозою застосування насильства вимагали, тобто викладали в рішучій формі пропозицію до потерпілих негайно повернути борг.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що у м. Хмельницький він познайомився з особою на ім`я ОСОБА_14 , який запропонував йому приїхати у м. Ужгород на відпочинок. Приїхавши до м. Ужгорода ОСОБА_14 зустрів його на вокзалі з потягу. 16 липня 2014 року, приблизно о 15-й год., він разом з ОСОБА_14 йшли з вокзалу і біля спортивного комплексу «Юність» в м. Ужгород зустріли особу на ім`я ОСОБА_8 , з яким він познайомився того ж дня 16 липня 2014 року. Потім утрьох вони йшли по вул. Швабська в м. Ужгород у напрямку центра м. Ужгорода. ОСОБА_14 сказав йому, що там знаходяться люди, які боргують йому гроші, та попросив його щоб він постояв поряд, а він з ними лише поговорить. Вони підійшли утрьох до автомобіля. ОСОБА_8 і ОСОБА_14 перші підійшли до автомобіля і присіли у нього, а він спочатку стояв біля автомобіля, потім його покликали і теж присів у автомобіль на заднє сидіння. Потерпіла сиділа на передньому пасажирському сидінні, а потерпілий на задньому сидінні. У автомобілі він почув розмову як ОСОБА_8 і ОСОБА_14 зверталися до потерпілих з приводу того, що останні заборгували гроші, які повинні віддати. ОСОБА_8 знаходився за кермом автомобіля, а ОСОБА_14 постійно виходив говорити по телефону. Також ОСОБА_8 і ОСОБА_14 розпитували потерпілих про автомобіль, скільки такий коштує, про розмитнення, і сказали, щоб останні віддали гроші. ОСОБА_14 вимагав від потерпілих, щоб вони віддали гроші, на що потерпілі відповіли, що віддадуть гроші, але на даний час грошей не мають. Про вчинене шкодує та просить суд суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, від давання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Про вчинене шкодує та просить суд суворо його не карати і призначити йому покарання у виді штрафу.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 і їх представники в судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час і місце судового розгляду були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув справу у відсутності потерпілих та їх представників.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачені правильно розуміють зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинувачених та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачених як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії кожного з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ст. 355 ч. 2 КК України як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
При призначенні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинення обвинуваченими злочину, дані про особу кожного з винних, які раніше не судимі, мають на утриманні кожен неповнолітню дитину, обвинувачений ОСОБА_4 є молодими за віком, по місцю проживання характеризуються посередньо та на спеціальних обліках не перебуває, обвинувачений ОСОБА_5 приймає активну участь у соціальних та благодійних проектах.

Обставинами справи, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд визнає визнання своєї вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому.

Враховуючи наведене, з урахуванням поведінки самих обвинувачених після вчинення злочину, суд вважає, що виправлення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і попередження вчинення з їх боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо них необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням їх від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 69 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді особистого зобов`язання, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити попередній у виді застави, а після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання грошову заставу повернути заставодавцю.
Керуючись ст.ст. 349, 374, 375 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за ст. 355 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді особистого зобов`язання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за ст. 355 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання грошову заставу в сумі 100000 гривень, яка внесена на спеціальний рахунок згідно до квитанції № ПН1850 від 06.03.2015 р. повернути заставодавцю ОСОБА_15 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1