Справа № 442/2520/16-к
Провадження № 1-кп/442/172/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі об`єднане кримінальне провадження №0000426 від 23.02.2016 року та №0002480 від 08.11.2015 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо - спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого востаннє 10.12.2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.2 ст. 186, ст. 389,КК України, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі та 20.11.2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ст. ст. 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки.

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

- з участю прокурора - ОСОБА_4 ,

- обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

31.10.2015 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_3 будучи раніше судимим, знаходячись по вул. Пилипа Орлика, навпроти будинку №18, що в м. Дрогобичі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом злому замка лівої передньої дверки автомобіля марки « Форд Ескорт», д.з. НОМЕР_1 , проник у салон даного транспортного засобу, звідкіля повторно таємно викрав належне власнику цього транспортного засобу ОСОБА_5 майно на загальну суму 620 грн., зокрема фотоапарат марки «Conon PowerShot A480», вартість якого становить 400 грн., магнітофон чорного кольору марки «Pioner» вартістю 140 грн. та модулятор вартість якого становить 80 грн.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна «крадіжка» вчинене повторно, тобто за ч. 2 ст. 185 КК України.

Разом з тим, 07.11.2015 року близько 01.год. ОСОБА_3 знаходячись по вул. Коновальця, навпроти будинку №17 в м. Дрогобичі маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою збагачення, шляхом злому замка правої передньої дверки автомобіля марки «Daewo Matiz» д.з. НОМЕР_2 , проник у салон даного транспортного засобу, звідки повторно таємно викрав належне власнику цього транспортного засобу ОСОБА_6 майно на загальну суму 240 грн., зокрема магнітофон марки «JVС CKD G333» вартість якого становить 140 грн. та чотири колонки марки «JVС» вартістю 100 грн.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна «крадіжка» вчинене повторно, тобто за ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та дав послідовні покази, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальних актах. У вчиненому щиросердечно розкаюється, обіцяє в майбутньому більше кримінальних правопорушень не вчиняти, просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

При цьому, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушеннях. Його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно таємно викрав майно ОСОБА_5 , завдавши збитки 620 грн. та повторно таємно викрав майно ОСОБА_6 , завдавши збитки в розмірі 240 грн.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності. у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи".

В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому до обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд ураховує те, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальними правопорушеннями.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, що позитивно характеризує його особу, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та за змістом ч.4 ст. 70 КК України частково приєднати до обраного покарання, невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 20.11.2015 року.

Разом з тим, виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75, п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обраний у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку у законну силу залишити без змін.

Судових витрат та речових доказів по справі немає.

Керуючись ст. ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 4 ( чотири ) роки позбавлення волі;

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 20.11.2015 року і остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1