ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час підготовчого судового засідання в залі суду кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Курган РФ, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник - ОСОБА_6 , інші учасники потерпілий ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
15 вересня 2016 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_5 та інша особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи поблизу будинку № 4 по вул. Прилужній в м. Києві, діючи за попередньою змовою з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за їх спільними діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, демонтували з автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить гр-ну ОСОБА_8 і знаходився на неохоронюваній ділянці біля будинку, кришку капоту, вартістю 2 500 грн., ліву передню фару вартістю 500 грн. та радіатор охолодження вартістю 1 200 грн., а всього у такій спосіб спільними діями заволоділи чужим майном на загальну суму 4 200 грн., після чого з ним майном втекли.
Органи досудового розслідування кваліфікували вказані дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

30 вересня 2016 року між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 в порядку, передбаченому ст. ст. 468,469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно з даною угодою потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з одночасним покладенням на нього обов`язки, які сприятимуть їх виправленню, та отримана згода обвинуваченого на призначення даного покарання, а також звільнення від його відбування з випробуванням. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваним.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також на звільнення від його відбування з випробуванням, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого обвинувачений визнав себе винуватим, цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , умови угоди про примирення, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обох обвинувачених надана правильна правова кваліфікація за ч. 2 ст. 185 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення ОСОБА_12 узгодженого сторонами цієї угоди покарання, а також для його звільнення від його відбування з випробуванням.
Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 122, 373, 374, 474 та 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 30 вересня 2016 року про примирення між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за якою призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. ст. 75 та 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речові докази після набрання вироком законної сили використовувати за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_13