печерський районний суд міста києва
Справа № 760/5672/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.07.2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва матеріали обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001903 від 30.10.2015р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, який співмешкає з ОСОБА_6 , має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимого

11.01.2012р. вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

07.08.2012р. вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців, звільненого 10.10.2013р. умовно-достроково на невідбуту частину покарання 5 місяців 5 днів,

30.04.2015р. вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, вироком Апеляційного суду міста Києва від 26.11.2016р. вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2015р. скасовано в частині звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та визнано засудженим за ч. 2 ст. 185 КК Країни у виді обмеження волі строком на 2 роки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив крадіжки чужого майна при наступних обставинах.

26.10.2015р. приблизно о 06 год 00 хв ОСОБА_4 , знаходячись на платформі станції метро «Вокзальна» КП «Київський метрополітен», з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, вирішив здійснити крадіжку майна з сумки потерпілої ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 26.10.2015р. приблизно о 06 год 00 хв, перебуваючи на платформі станції метро "Вокзальна" КП "Київський метрополітен", знаходячись поруч з ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, а для потерпілої вони є непомітними, своєю правою рукою повторно таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон «Lenovo A 369i» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , залишкова вартість якого згідно висновку експерта №382 тв від 03.11.2015р., становить 890,00 грн, в якому знаходились сім-картка з підключенням до оператора мобільного зв`язку «Лайф» та сім-картка з підключенням до оператора мобільного зв`язку «Київстар», які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, на рахунку яких гроші відсутні, тим самим повторно таємно викрав чуже майно та спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 890,00 грн, який поклав до кишені своєї куртки, в яку був одягнений, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 29.10.2015 приблизно о 06 год 30 хв ОСОБА_4 , знаходячись у вагоні електропоїзду на станції метро "Хрещатик" КП "Київський метрополітен", з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення вирішив здійснити крадіжку майна з рюкзака потерпілої ОСОБА_9 .

Так, реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 29.10.2015р. приблизно о 06 год 30 хв, перебуваючи у вагоні електропоїзду на станції метро "Вокзальна" КП "Київський метрополітен", знаходячись поруч з ОСОБА_9 , скориставшись тим, що за його неправомірними діями ніхто не спостерігає, а для потерпілої вони є непомітними, своєю правою рукою повторно таємно викрав із рюкзака потерпілої ОСОБА_9 , гаманець, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились гроші в сумі 260,00 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 260,00 грн, після чого викрадене майно поклав до центрального відділення сумки, яка була при ньому та доїхавши до станції метро "Хрещатик» КП "Київський метрополітен", вийшов з вагону на платформу вказаної станції та перейшов до станції метро «Майдан Незалежності» КП «Київський метрополітен», де на платформі у подальшому був зупинений працівниками міліції та запрошений до службового приміщення, розташованого на станції метро "Майдан Незалежності" КП "Київський метрополітен", де у присутності двох понятих викрадене майно було у нього вилучено працівниками поліції.

Крім того, 09.12.2015р. приблизно о 07 год 10 хв ОСОБА_4 , знаходячись у вагоні електропоїзду під час проїзду від станції метро «Кловська» КП "Київський метрополітен" до станції метро «Палац Спорту» КП "Київський метрополітен", з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення вирішив здійснити крадіжку майна з сумки потерпілої ОСОБА_10 .

Так, реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 09.12.2015р. приблизно о 07 год 10 хв, перебуваючи у вагоні електропоїзду під час проїзду від станції метро «Кловська» КП "Київський метрополітен" до станції метро «Палац Спорту» КП "Київський метрополітен", знаходячись поруч з ОСОБА_10 , скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а для потерпілої вони є непомітними, таємно повторно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_10 гаманець, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились гроші в сумі 5000,00 грн, паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 , посвідка на проживання на ім`я ОСОБА_10 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , банківські картки «Сбербанк России», «Альфа-Банк», «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5000,00 грн, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у викраденні 26.10.2015р. із сумки потерпілої ОСОБА_8 мобільного телефону «Lenovo A 369i», який в подальшому на вимогу його дружини здав до відділу поліції з метою його подальшого повернення власнику телефону. Також 29.10.2015р. ОСОБА_4 підтвердив, що перебуваючи у вагоні електропоїзду на станції метро "Вокзальна" таємно викрав із рюкзака потерпілої ОСОБА_9 гаманець, в якому знаходились гроші в сумі 260,00 грн, та 09.12.2015р., знаходячись у вагоні електропоїзду під час проїзду від станції метро «Кловська» викрав із сумки потерпілої ОСОБА_10 гаманець, в якому знаходились гроші в сумі 5000,00 грн, паспорт для виїзду за кордон на її ім`я, інші документи на її ім`я, та банківські картки. Викрадені грошові кошти він залишив собі, витративши їх на власні цілі, документи на ім`я ОСОБА_10 разом із банківськими карками він залишив в гаманці на підлозі в приміщенні станції метро з урахуванням того, що документи інші особи знайдуть та передадуть потерпілій. У судовому засіданні підтвердив, що в гаманці знаходився закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_10 , та розуміє, що на відновлення паспорту, інших документів потерпіла затратила грошові кошти, з приводу чого у повному обсязі визнає заявлені позовні вимоги ОСОБА_10 щодо стягнення на її користь викрадених ним грошових коштів у розмірі 5000,00 грн та грошових коштів, які документально підтверджені нею в позовній заяві та які були витрачені потерпілій для відновлення паспорту на її ім`я.

У вчинених кримінальних правопорушеннях розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти його свободи. Додатково зазначив, що був поставлений на диспансерний облік у лікаря нарколога у зв`язку з тим, що ним було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним оборотом наркотичних речовин, однак жодної наркотичної залежності не має та лікування не потребує. Проживає однією сім`єю зі своєю дружиною, з якою раніше знаходився в зареєстрованому шлюбі та на теперішній час шлюб розірваний, має малолітню доньку, біологічним батьком якої вважає себе, незважаючи на те, що дитина оформлена за вказівкою матері на її прізвище.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті у справі докази, визнає доведеним у судовому засіданні вчинення обвинуваченим середньої тяжкості кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії за всіма епізодами за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його молодий вік, задовільний стан здоров`я, наявність зі слів обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини, той факт, що він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, після звільнення з місць позбавлення волі повторно вчинив крадіжки чужого майна при обставинах, які є тотожними обставинам вчинення попередніх крадіжок майна у потерпілих.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування заподіяної шкоди по епізоду крадіжки телефону у ОСОБА_8 . Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочину, оскільки обвинуваченим, який має непогашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, вчинено нові умисні злочини.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, але не на максимальний строк. При призначенні зазначеного виду покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив повторне кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після призначення йому покарання у вигляді обмеження волі, яке не було виконане на момент затримання обвинуваченого за підозрою у вчиненні інкримінованих йому в вину кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий 30.04.2015р. вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, вироком Апеляційного суду міста Києва від 26.11.2016р. вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2015р. скасовано в частині звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та визнано засудженим за ч. 2 ст. 185 КК Країни у виді обмеження волі строком на 2 роки, та самостійно до Ірпінського виправного центру №132 для відбуття покарання обвинувачений не прибув, покарання відбувати не розпочав, та в подальшому вчинив кримінальні правопорушення, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати до покарання, призначеного за новим вироком суду, невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді одного року обмеження волі. При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків повинно бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При обранні зазначеного виду покарання суд враховує, що останній вчинив повторні кримінальні правопорушення через незначний проміжок часу після ухвалення останнього вироку суду відносно нього, має непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення протиправних дій проти приватної власності, а отже про необхідність в застосуванні покарання у виді обмеження волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою. Строк тримання під вартою обчислювати з моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України з 17.03.2016р.

Зарахувати відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015р.) в строк відбування покарання попереднє ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 з 17.03.2016р. по 06.07.2016р. включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 4 дні обмеження волі. Період знаходження обвинуваченого під вартою із цього розрахунку зараховується в строк відбуття покарання обвинуваченим до дня поміщення його до виправного центру для відбування покарання.

Відповідно до розписки потерпілої ОСОБА_8 від 12.12.2015р. викрадений у неї мобільний телефон «Lenovo A 369i» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , їй повернутий. Відповідно до протоколу огляду гаманця з грошима в сумі 260,00 грн, викрадений 21.12.2015р. у потерпілої ОСОБА_9 гаманець з грошима у розмірі 260,00 грн, повернутий 21.12.2015р. потерпілій за належністю.

В судове засідання потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не з`явилися, заяв про неможливість розгляду кримінального провадження за їх відсутністю не надходило, цивільний позов не заявляють, оскільки заподіяна матеріальна шкода їм відшкодована в повному обсязі та викрадене майно їм повернуто.

На стадії досудового розслідування потерпіла ОСОБА_10 звернулась до суду з цивільним позовом до обвинуваченого про стягнення з обвинуваченого заподіяної вчиненим відносно неї кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди у розмірі 35000,00 грн, яка складається із суми грошових коштів, які підлягають стягненню на її користь у розмірі 5000,00 грн, та які були викрадені разом із гаманцем потерпілої, та 30000,00 грн, які були витрачені потерпілою при відновленні викрадених разом із гаманцем документів на її ім`я, а саме, розходів, які пов`язані з оплатою податків і зборів при отриманні відновлюваних документів, оплати на подорожі Москва-Київ та у зворотньому напрямку, оскільки відновлення паспорту та посвідки на її ім`я, пов`язано із зверненням в посольство РФ та поїздки до відповідних органів РФ з метою відновлення паспорту громадянина РФ.

Заявлений потерпілою ОСОБА_10 цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого на її користь спричиненої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 5000,00 відповідно до вимог ст.1166 ЦК України підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки настання матеріальної шкоди потерпілій доведено матеріалами кримінального провадження. Заявлені потерпілою ОСОБА_10 вимоги щодо стягнення на її користь матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок відновлення викрадених у потерпілої обвинуваченим документів підлягають частковому задоволенню в межах сум, документально підтверджених копіями фіскальних чеків, платіжних доручень, касових та фіскальних чеків, проїзних білетів. Враховуючи, що потерпілою проїзні білети, ряд фіскальних чеків представлені на підтвердження понесених затрат на поїздки в грошовій одиниці російський рубль, суд вважає за необхідне розмір заподіяної матеріальної шкоди по відновленню документів розраховувати відповідно до встановленого курсу НБУ російського рубля по відношенню до української гривні на момент стягнення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989р. (із змінами і доповненнями) передбачено, що суд першої інстанції не вправі передавати вирішення питання про розмір цивільного позову на вирішення в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінально-процесуальним законом України це не передбачено.

У п. 5 Постанови зазначено, що при розгляді цивільного позову у кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК України, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК України. Не підлягають розгляду у кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення. Пунктом 9 Постанови визначено, що вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Так, згідно ч. 2 ст. 31 ЦК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір вимог, відмовитись від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

У відповідності до ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вимоги потерпілої про стягнення із обвинуваченого грошових коштів в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди, пов`язаної із викраденням та подальшим відновленням правовстановлюючих документів на ім`я потерпілої, підлягають задоволенню в частині досліджених судом фактичних обставин справи, в межах пред`явленого обвинувачення та заявлених позовних вимог, підтверджених документально, про що в судовому засіданні підтверджено також обвинуваченим.

Відповідно до п. 12 Постанови при визначенні розміру шкоди необхідно застосовувати ціни (роздрібні, оптові, закупівельні, ціни реалізації та інш.) і відповідні коефіцієнти (поправочні, кратності), чинні на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Статтею 533 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Виходячи з цих правових норм та керівних роз`яснень Верховного Суду України потерпілим повинна відшкодовуватись шкода, визначена на момент прийняття процесуального рішення, а саме постановлення вироку.

Отже, загальна сума, що підлягає відшкодуванню потерпілій, яка була затрачена на відновлення документів на її ім`я, складає відповідно у гривні - 240,99 грн, у російських рублях 60560,40 руб, яка згідно ст. 533 ЦК України перераховується в еквіваленті на національну грошову одиницю України - гривню на момент винесення рішення про відшкодування шкоди.

Офіційний курс НБУ станом на 06.07.2016 року складає 3,8660 гривень за 10 російських рублів.

Таким чином, сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 у відповідності до встановленого курсу НБУ становить: (60560,40 х 3,8660) + 240,99 = 23412,88 + 240,99 = 23653,87 грн, та в цій саме сумі необхідно задовольнити цивільний позов ОСОБА_10 щодо стягнення на її користь заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Процесуальні витрати у справі у вигляді вартості проведеної у справі судової товарознавчої експертизи у розмірі 245,52 грн підлягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2015р. у виді 1 року обмеження волі, і остаточно визначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою. Строк тримання під вартою обчислювати з моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України з 17.03.2016р.

Зарахувати відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015р.) в строк відбування покарання попереднє ув`язнення засудженого ОСОБА_4 з 17.03.2016р. по 06.07.2016р. включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 4 дні обмеження волі. Період знаходження обвинуваченого під вартою із цього ж розрахунку зараховується в строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_4 до дня поміщення його до виправного центру для відбування покарання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_10 спричинену кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 23653,87 грн (двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят три грн 87 коп).

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у вигляді вартості проведеної судової товарознавчої експертизи у розмірі 245,52 грн (двісті сорок п`ять грн 52 коп).

Речові докази у вигляді: гаманця та грошових коштів у розмірі 260 грн, повернутих потерпілій ОСОБА_9 , мобільного телефону «Lenovo A 369i» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , повернутого ОСОБА_8 , залишити їм за належністю.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1