АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

скаржника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року було задоволено клопотання слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України про арешт майна, а саме речі і документи, які були вилучені під час проведення обшуку у у кімнаті гуртожитку в якій проживає ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000162 від 22 липня 2016 року.
Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя вказав на те, що слідчим в обґрунтування своїх вимог було вказано, що вилучені під час обшуку речі, гроші та документи можуть бути використані як доказ вчиненого злочину та є необхідність у запобіганні можливості пошкодження , псування, знищення та їх втрати. Крім того слідчим суддею зазначено, що викладені в матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення відшкодування завданих збитків державі та з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення накладення арешту на зазначене майно - є необхідним.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі.
В обґрунтування своєї апеляції, ОСОБА_7 посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки, на його думку не були досліджені матеріали справи, не було з`ясовано підстави та обставини вилучення майна та не було надано належної уваги відсутності підстав та доказів для арешту майна, чим було порушено вимоги ст. 85, 173 КПК України. Вважає, що слідством не надано доказів того, що майно має будь яку причетність до кримінального провадження. також не встановлено потерпілого у матеріалах справи, цивільний позов також відсутній, а тому підстав для арешту майна з метою задоволення позовних вимог, відшкодування шкоди потерпілому, на його думку немає, чого не було враховано слідчим суддею в порушення вимог чинного КПК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення скаржника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, а ухвалу слідчого судді скасувати, з`ясувавши позицію прокурора, який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, з матеріалів вбачається, що 17 серпня 2016 року слідчий військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України звернувсядо Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме:

1. 10 (десять) купюр номіналом 100 (сто) доларів США з серіями та номерами: 1) LF38024246F; 2) LF09457789F; 3) LC06552344B; 4)LJ06787691B; 5)LF17934851C; 6)LF17934850C; 7)LD14835830D; 8)LB29924171J; 9)LB70218495J; 10)LJ07892651B;

2. 9 (дев`ять) купюр номіналом 100 доларів США з серіями та номерами: 1)ДИ9186419К; 2) LB25524065D; 3) LA92207454A; 4)LA 92207455; 5)LF64242267F; 6) LE67457056B; 7)LF64242010F; 8) LF64242009F; 9) DJ00435704A;

3. Мобільний телефон ОСОБА_7 . Samsung model GT-i9500 з чіп картою оператора «Київстар» без номеру;

4. Картку ПАТ КБ «Приватбанк» з номером НОМЕР_1 та картка ПАТ КБ «Приватбанк» з номером НОМЕР_2 ;

5. Мобільний телефон ОСОБА_7 марки Samsung марки GT-i3500;

У клопотанні слідчого вказано на те, що в провадженні слідчого знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000162 від 22.07.2016 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України, відносно слідчого СУ ГУ НП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 .

З метою відшукання грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , виявлено та вилучено майно, на яке слідчий прохає накласти арешт.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, клопотання слідчого визнано обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення їх схоронності, забезпечення проведення слідчих (розшукових) дій та для забезпечення виконання ухваленого судом рішення щодо вирішення долі цих речей, як знаряддя вчиненого кримінального правопорушення.

З вказаним висновком колегія суддів погоджується, оскільки слідчий суддя правильно звернув увагу, що у відповідності до вимог ст. 171 КПК України, слідчим у клопотанні чітко зазначено відомості стосовно реальної наявності підстав у зв`язку з якими потрібно здійснювати арешт вказаного майна.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 170 КПК України, - арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 171 КПК України із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що як слідчим, так і слідчим суддею були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України при його внесенні та розгляді.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту майна перевірялись слідчим суддею. При цьому було вислухано доводи слідчого, прокурора, досліджені матеріали кримінального провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Слід зазначити, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, яке вилучено в ході проведення обшуку, є належно вмотивованим та законним, а тому підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а саме те, що зазначене в клопотанні слідчого майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України.
Отже, з огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Також, колегія суддів зазначає, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна.
В зв`язку з цим, доводи апелянта, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на майно яке ніби то належить батьку підозрюваного, оскільки не встановлено достовірних відомостей про отримання речей, на які накладено арешт, злочинним шляхом, - є безпідставними, оскільки оцінка доказів є завданням послідуючих стадій кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Крім цього всі інші доводи, на які посилається апелянт, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті, остільки оцінка доказів по справі, правильність кваліфікації є завданням послідуючих стадій кримінального провадження, а не даної стадії розгляду апеляції.
Доводи апелянта про явні порушення процесуальних строків слідчим при направленні подання до суду відносяться до дій слідчого, а не слідчого судді, і за своїм характером не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року про накладення арешту на майно та кошти скаржника ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду: