АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 635/4758/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2065/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- за участю прокурора ОСОБА_6

- засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02.07.2016 року, матеріали кримінального провадження №635/4758/16-к відносно ОСОБА_7 за заявою засудженого про умовно-дострокове звільнення від покарання,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.07.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від покарання.

Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із матеріалів справи вбачається, що Крахін станом на день розгляду заяви відбув 2/3 строку покарання.

Під час відбування покарання в Темнівській ВК №100 засуджений характеризується задовільно, стягнень не має, двічі заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, у відносинах з персоналом установи ввічливий, але імпульсивно може проявляти грубість, намагається дотримуватись дбайливого ставленні до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, намагається виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх виконання не має.

Працевлаштований до промислової зони установи дільниці виготовлення вагів цеху №2, до праці та до робіт із благоустрою установи відноситься посередньо.

Відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програм диференціального виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться посередньо. Виконавчі листи до установи не надходили.

Крім того, 19.11.2012 року засудженому Крахіну рішенням комісії було відмовлено з питання про зміну умов триманні відповідно до ст.100, 101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

16.09.2015 року комісією розглядалось питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 КК України, однак засудженому було відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

З наведених підстав суд першої інстанції прийшов до висновку, що за час відбування покарання ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення. Крім того злочин, за який засуджений відбуває покарання, вчинений ним після умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що не згоден з рішенням суду першої інстанції і вважає, що відповідно до положень ст.81 КК України засуджений має право на умовно-дострокове звільнення по відбуттю 2/3 призначеного покарання.

Крім того. апелянт вказує, що за час відбування покарання в Темнівській ВК №100 він намагався добросовісно відноситися до всіх видів робіт на виробництві, по самообслуговуванню, з благоустрою колонії, намагався не порушувати встановлений режим тримання, не має стягнень, завжди намагався бути ввічливим та врівноваженим у відносинах із співробітниками колонії та іншими ув`язненими, має заохочення за зразкову поведінку та добросовісне ставлення до праці, приймав участь в реалізації програм диференційованого виховання «Професія» та отримання атестату.

Крім того, зазначає, що раніше був звільнений умовно-достроково на 2 місяці 9 днів, та не вчиняв будь-які правопорушення в той час, а навпаки, був працевлаштований у «Стеклопласт».

Також апелянт зазначає, що не має наміру знову вчиняти будь-які правопорушення або злочини, зробив для себе важливі висновки, і має намір працювати за спеціальністю електрозварювальника, приносити користь державі та допомагати близьким родичам.

Заслухавши думку засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечувавпроти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячиз наступного.

Відмовляючи ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про умовно дострокове звільнення, суд першої інстанції послався на ст. 81 КК України, відповідно до вимог якої до осіб, що відбувають покарання, може бути застосовано умовно дострокове звільнення, і якщо засуджений сумлінною поведінкою і становленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.02.2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено законом.
Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що однією із підстав відмови у застосуванні умовно дострокового звільнення засудженому ОСОБА_8 стало підставою те, що комісією виправної колонії, де він відбуває покарання, йому 16.09.2015 року було відмовлено в застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким що він не став на шлях виправлення, та не довів свого виправлення
Про це свідчить і характеристика, яка мається у матеріалах провадження (а.с.16-17).
Колегія суддів вважає, що сам по собі факт наявність посередньої характеристики на ОСОБА_8 не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився, та не буде вчиняти нові злочини.
Також, як вбачається із цієї ж характеристики, ОСОБА_8 раніше був сім разів засуджений, і двічі звільнявся умовно достроково, але після цього повторно скоював тяжкі злочини, що, на думку колегії суддів, вказує на те, що апелянт не бажає і не бажав скористатися проявленою до нього довірою.
Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою у містах позбавлення волі не надав суду можливості дійти до твердої переконливості в тому, що цілі покарання до нього досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визнано вироком.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи таке рішення законним та обґрунтованим.
Не вбачаючи підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе і необхідне у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 відмовити, у ухвалу суду залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2016 року про відмову ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про умовно дострокове його звільнення від покарання без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді -