Ухвала
іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Мезенівка Краснопільського району
Сумської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Микитівка Донецької області,
який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2015 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції зробив необгрунтований висновок про наявність загрози життю та здоров`ю потерпілого, в результаті чого неправильного перекваліфікував дії його підзахисного та засудженого ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 3 ст. 289 КК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що судові рішення ґрунтуються на припущеннях, судами допущені істотні порушення вимог КПК України. Вказує на відсутність доказів попередньої змови та застосування до потерпілого насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що вирок суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях, в основу судового рішення покладені суперечливі показання потерпілого й свідків. Вказує на те, що апеляційний суд необґрунтовано перекваліфікував дії його підзахисного та засудженого ОСОБА_5 , при цьому не перевірив усіх доказів та належним чином не мотивував свого рішення. Крім того, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання засуджених про проведення судової психофізіологічної експертизи із застосуванням поліграфа.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати та призначити новий розгляд. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що судові рішення ґрунтуються на припущеннях, не встановлено мотиву скоєння злочину.

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2015 року ОСОБА_6 , ОСОБА_5 визнано винуватими за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено їм за цим законом покарання:

- ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна,
- ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року вирок місцевого суду в частині юридичної кваліфікації злочину та призначення покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винуватими за ч. 3 ст. 289 КК України та призначено за цим законом покарання кожному з них у виді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 30 січня 2015 року близько 19.30 год. на автодорозі Пирятин - Гребінка, за попередньою змовою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час руху в якості пасажирів в автомобілі «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням власника автомобіля потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою відкритого заволодіння автомобілем, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволоділи вказаним автомобілем, на якому під керуванням засудженого ОСОБА_6 доїхали до м. Лубни Полтавської області, де біля АЗС ТОВ «Укртатнафта» спричинили дорожньо - транспортну пригоду, пошкодивши при цьому автомобіль та заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 74 410,10 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників на підтримання поданих скарг, пояснення прокурора, який заперечував проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушують питання захисники та засуджені, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та кваліфікацію їх дій саме за даною нормою кримінального закону судом апеляційної інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджені незаконно, за попередньою змовою, у поєднанні з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 та з погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, заволоділи транспортним засобом останнього, підтверджується показаннями потерпілого, зокрема, про те, що засуджені погрожували йому застосуванням ножа, і ці погрози в ситуації, яка склалася, він сприймав як реальні, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , даними, що містяться у протоколах огляду предметів та місця події, висновку автотоварознавчої експертизи.

На думку колегії суддів, висновки суду апеляційної інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційних скарг засуджених та їх захисників про непричетність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до інкримінованого їм діяння, неправильну кваліфікацію їх дій колегія суддів уважає безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд апеляційної інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також дані про їх особи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 покарання, дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за апеляційними скаргами учасників провадження дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України, а вирок відповідає вимогам ст. 420 цього Кодексу.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2015 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3