Справа №586/817/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/560/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне переправлення осіб через державний кордон України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на обвинувальний вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого за ч.2 ст.332 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 в яких:

прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст.332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки;

обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, виправдати його у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 332 КК України та прийняти рішення про повернення йому автомобіля.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений попередній застава.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України, ухвалено конфіскувати в дохід держави речовий доказ автомобіль «Toyota», моделі «Land Cruiser», д.н. НОМЕР_1 , техпаспорт на автомобіль УАЗ, дві довіреності, страховий поліс повернути ОСОБА_7 .

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вказує про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Оскільки визнані судом обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, відсутність судимостей, сімейний стан, соціальний статус, характеристика за місцем проживання, є відомостями про особу обвинуваченого, а обставин, які давали б підстави для застосування положення ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , встановлено не було. Зазначає також про помилковість рішення суду першої інстанції про недоцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, оскільки інкримінований злочин обвинувачений вчиняв, керуючи власним автомобілем, реалізовуючи надане йому право керування транспортними засобами, а тому призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є необхідним.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки до вчинення інкримінованого злочину він не причетний, бо в період часу 30-31 травня 2015 року рибачив на водоймі в н.п. Зноб Новгородське, що знаходиться на відстані 12 км від ймовірного місця перетину іноземними громадянами державного кордону в районі інформаційного покажчика №2402, після чого на прохання ОСОБА_9 підвіз від автобусної зупинки с. Стягайлівка до м. Середина-Буда трьох осіб, про наміри ОСОБА_9 переправити через державний кордон іноземців обізнаний не був, будь-якої попередньої домовленість про вчинення злочинних дій не існувало, що підтверджує також те, що з ОСОБА_10 він знайомий не був, будь-яку грошову винагороду не отримував, заздалегідь автомобіль не готував, не дізнавався номер телефону іноземця. А те, що він є колишнім працівником Державної прикордонної служби, не доводить можливість переправлення ним або переведення будь-кого через державний кордон, оскільки він 9 років не служить, місцевість, порядок та методи охорони державного кордону кардинально змінилися.

Апелянт вказує, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його вини у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України. Так ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі і за контрабанду наркотичних засобів, обмовив його у вчиненні злочину, оскільки він, працюючи на посаді помічника начальника прикордонної застави «Середина-Буда» у 2002 році, складав протоколи щодо незаконного перетину останнім державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. Органами досудового розслідування не було доведено того, що він чекав іноземців в районі інформаційного покажчика №2042, як і не встановлена належність йому телефонного номеру НОМЕР_2 , а також не встановлено, що протекторам шин саме його автомобіля залишені сліди біля річки. Крім того, вказує, що іноземці прямо не вказали на нього, жоден з них не вказав марку або ж реєстраційний номер автомобіля. З огляду на те, що ОСОБА_9 видав свій телефон через значний проміжок часу, не виключена можливість підроблення контакту з його іменем.

Обвинувачений ОСОБА_7 наголошує на принципових розбіжностях в показах свідків прикордонників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , зокрема щодо місця перетину іноземцями державного корону України, коли останній стверджував, що місцем перетинання мігрантами державного кордону є місцевість в напрямку н.п. Біла Берізка н.п. Нововасилівка, інформаційний покажчик невідомий, саме цю місцевість впізнали іноземці, така сама інформація щодо місця перетину міститься і в протоколі допиту свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки саме в цьому місці державний кордон проходить по річці, а не за 700 м, тоді як в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стверджували, що місце незаконного перетину кордону розташоване в районі інформаційного покажчика №2402 в напрямку н.п. Знобь (РФ) Зноб-Трубчевська (Україна). Більш того, іноземці вказували, що біля місця перетину кордону є якесь поселення, вони бачили будинки, чули гавкіт собак, і це є напрямком Біла Берізка Нововасилівка, бо в районі покажчика 2402 ніяких будівель чи то будинків немає. Долучені до матеріалів провадження фото, додані до протоколу проведення слідчих експериментів з іноземцями, де останні вказують місце перетину кордону, так само не доводять, що кордон вони перетнули в районі покажчика 2402, оскільки на фото цей знак відсутній, взагалі відсутня будь-яка прив`язка до місцевості.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що виклад обставин незаконного переправлення іноземців через державний кордон в постанові Сердино-Будського районного суду Сумської області від 02 червня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_14 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, та вироку суду містить істотні суперечності. Так, згідно постанови вказаного іноземця 31 травня 2015 року, о 01:00 год., на відстані 700 м. від лінії державного кордону, в районі інформаційного покажчика №2402, було затримано працівниками прикордонної служби, тоді як за вироком, даних громадян було виявлено в будинку ОСОБА_9 31 травня 2015 року близько 10:30 год., що свідчить про фабрикування даного кримінального провадження.

Так само, на думку апелянта, є неналежним доказом схема маршрутів пересування абонентів 31 травня 2015 року, оскільки аудіозапис розмов між цими абонентами прослухано не було, експертизи автентичності його голосу не проводились, до того ж на схемі відсутні географічні координати точного місця знаходження базових станцій, відсутній масштаб самої схеми, що унеможливлює проведення будь яких замірів. Крім того, ця схема не співпадає з маршрутом руху на схемах затримання іноземців, наявних в матеріалах справ про адміністративне правопорушення.

Недопустимим доказом, на думку апелянта, є також протоколи проведення слідчих експериментів за участі іноземців, датований 03 червня 2015 року, оскільки свідок ОСОБА_11 повідомив, що цей слідчий експеримент працівниками міліції був проведений 01 червня 2015 року.

Обвинувачений наголошує, що покази свідків викладені у вироку суду неповно та неточно, оскільки свідок ОСОБА_15 пояснював, що в ході проведення особистого розслідування виїздив на місцевість поблизу інформаційного покажчика № 2402 та бачив, що кордон не демаркований, знаки відсутні. Вказаний свідок, а також ОСОБА_16 не надавали ніяких свідчень щодо того, що він перевозив іноземних громадян. Так само неповно викладені покази свідка ОСОБА_11 .

Згідно долученого до матеріалів кримінального провадження протоколу зустрічі помічника прикордонного представника РФ по Брянській дільниці та помічника прикордонного представника України по Сумській дільниці від 01 червня 2015 року, під час спільного огляду місцевості в напрямку Зноб (РФ) Зноб Трубчевське (України) ознак перетину державного кордону не виявлено, в зв`язку з чим російська сторона факт порушення державного кордону не визнає. Судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в задоволенні його клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на предмет дописування в тексті цього протоколу частки «от» при визначенні напрямку доріжки слідів відносно державного кордону, що, в свою чергу суттєво змінює сенс речення, і напрямок доріжки слідів йде до державного кордону України, а не від нього.

Обвинувачений ОСОБА_7 наголошує на тому, що стороною обвинувачення не встановлено місця перетину іноземцями державного кордону України, лінія державного кордону на місцевості не встановлена, кордон не демаркований, належність виявлених відбитків босих ніг саме цим іноземцям не доведена, з огляду на різницю у встановленій відстані між річкою ОСОБА_17 та державним кордоном, коли ОСОБА_18 казав про 150-200 м., під час допиту в суді 300 м., згідно Протоколу представницької зустрічі 500-600 м., згідно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 700 м. Відстань від р. Чернь до державного кордону України становить до 300 м, а тому відбитки босих ніг залишити міг будь хто, не перетинаючи державний кордон України. Вказує про недопустимість доказу - схеми затримання ОСОБА_19 та складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки він складався у присутності перекладача ОСОБА_20 , який згідно довідки, наявної в матеріалах провадження, вільно володіє російською та арабськими мовами, тоді як іноземець бажав давати свідчення англійською мовою.

Крім того, згідно вироку Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , він незаконно переправив через державний кордон України трьох іноземних громадян, а згідно пред`явленого йому обвинувачення через кордон іноземців він безпосередньо не переправляв, що також свідчить про фабрикування матеріалів кримінального провадження та про те, що вирок суду побудований на припущеннях.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 вказує що, зазначена скарга необґрунтована, суперечить матеріалам провадження та наявним доказам, а тому просить залишити її без задоволення.

Як встановив суд, ОСОБА_7 вчинив сприяння незаконному переправленню кількох осіб через державний кордон України, надавши власний транспортний засіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, за наступних обставин.

Так, в травні 2015 року за невстановлених слідством обставин ОСОБА_10 , засуджений вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року за ч.2 ст.332 КК України (надалі ОСОБА_10 ), дізнавшись, що трьом іноземним громадянам необхідно незаконно потрапити з м. Москва (Російська Федерація) на територію України для подальшого слідування до м. Львова, а звідти - до Європи, вирішив допомогти їм в цьому, розуміючи, що іноземці можуть поїхати залізницею у напрямку України лише до станції «Суземка», оскільки в них немає відповідних документів, які б давали їм законні підстави перетину державного кордону України з Російською Федерацією, для з`ясування можливості переправлення у незаконний спосіб іноземних громадян через державний кордон України він 28 травня 2015 року, приблизно о 17-44 год., зателефонував своєму знайомому ОСОБА_9 (телефон номер НОМЕР_3 ), засудженого вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року за ч.2 ст.332 КК України (надалі ОСОБА_9 ), проживаючого в м. Середина-Буда Сумської області, що розташоване в безпосередній близькості від державного кордону України, з метою підшукання інших співучасників для вчинення незаконного переправлення трьох іноземних громадян через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, який пообіцяв знайти відповідних осіб, що можуть безпосередньо переправити іноземців через державний кордон України.

30 травня 2015 року ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що його знайомий ОСОБА_7 є колишнім співробітником Державної прикордонної служби України і може безперешкодно, в обхід встановлених пунктів пропуску, незаконно переправити іноземних громадян через державний кордон України, зателефонував йому (телефонний номер НОМЕР_2 ) та запропонував переправити трьох іноземних громадян від станції «Суземка» (Російська Федерація) через державний кордон України на територію України поза встановленими пунктами пропуску, на що ОСОБА_7 погодився, тим самим вступивши у злочинну змову з ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_7 , за невстановлених слідством обставин, не повідомляючи ОСОБА_9 , домовився з невстановленими слідством особами про те, що вони забезпечать доставку трьох іноземців від залізничної станції «Суземка» (Російська Федерація) до державного кордону України, безпосередньо переведуть їх через державний кордон України в обхід пунктів пропуску з території Російської Федерації на територію України на напрямку н.п. Знобь (Російська Федерація) - н.п. Зноб-Трубчевська (Україна), а ОСОБА_7 відвезе їх власним автомобілем «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від державного кордону України до вказаного ОСОБА_9 будинку в м. Середина-Буда.

Цього ж дня ОСОБА_7 попросив ОСОБА_9 дізнатися у ОСОБА_10 номер мобільного телефону одного із трьох осіб, яких потрібно незаконно переправити через державний кордон України, для того, щоб з ними можна було в подальшому зв`язатися. ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_7 відразу зателефонував ОСОБА_10 , який 30 травня 2015 року, приблизно о 16-12 год., надіслав смс-повідомлення ОСОБА_9 ( НОМЕР_3 ) такого змісту: « НОМЕР_4 ОСОБА_21 ». Даний номер та ім`я особи ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7

30 травня 2015 року у м. Москва (Російська Федерація) провідник пасажирського потягу сполученням Москва-Миколаїв» №61 ОСОБА_10 розмістив у купе вагону №9 на місцях за № 20, 22, 24, відповідно придбаних квитків, громадянина Королівства ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадян Федеративної Демократичної Республіки Непал ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких необхідно було переправити у незаконний спосіб через державний кордон України поза пунктами пропуску, та яких в цей же день, приблизно о 22-55 год., висадив на залізничній станції «Суземка» (Брянська область, Російської Федерації) з метою їх передачі невстановленим слідством особам для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

На залізничній станції «Суземка» невстановлені слідством особи зустріли трьох іноземних громадян, доставили їх до державного кордону Російської Федерації з Україною, переправили через нього у пішому порядку на напрямку н.п. Знобь (Російська Федерація) - н.п. Зноб-Трубчевська (Україна) та передали ОСОБА_7 , який чекав на них на власному автомобілі «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території України поблизу державного кордону з Російською Федерацією, в районі інформаційного покажчика №2402. Розмістивши у автомобілі ОСОБА_25 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , ОСОБА_7 вночі 31 травня 2015 року під час телефонних розмов повідомив ОСОБА_9 про те, що нелегальні мігранти вже перебувають на території України. Потім на автомобілі, заздалегідь підготовленому для сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом перевезення до завчасно узгодженого з ОСОБА_9 місця їх тимчасового сховища в м. Середина-Буда, привіз їх до м. Середина-Буда Сумської області, де на вул. Новгород-Сіверська зустрівся з ОСОБА_9 , який сів на переднє сидіння до автомобіля ОСОБА_7 та вказав маршрут слідування до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де мали бути тимчасово переховані нелегальні мігранти.

Прибувши до вказаного будинку, ОСОБА_9 розмістив трьох іноземних громадян в даному помешканні, де вранці 31 травня 2015 року вони були виявлені співробітниками Середино-Будського РВ УМВС України в Сумській області разом з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та суть апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримавши свою апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, за обставин, викладених у вироку, встановлена у передбаченому законом порядку, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема, надані під час судового розгляду покази обвинуваченого та свідків.

Відповідно до показів обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, та пояснив, що 30 травня 2015 року в обідній час на власному автомобілі марки «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав на озеро, розташоване поблизу населеного пункту Зноб-Новгородське на рибалку. 31 травня 2015 року вночі він зібрав риболовецькі знаряддя та поїхав додому, на прохання незнайомого чоловіка, що телефонував від ОСОБА_26 , по дорозі біля автобусної зупинки с. Стягайлівка зупинився та забрав трьох незнайомих осіб. Проїхавши невелику відстань, намагаючись з ними поговорити, зрозумів, що вони на українській чи російській мовах не розмовляли. Приблизно через одну годину він приїхав до м. Середина Буда, де на вул. Новгород-Сіверська зустрів ОСОБА_9 , який сказав, що людей необхідно довезти до будинку на АДРЕСА_2 , під`їхавши до якого, троє незнайомих осіб вийшло з його автомобіля і пішли в будинок, а він поїхав додому. Хто ці люди і з якою метою вони приїхали до м. Середина Буда він не знає.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину суд обґрунтовано послався на показання свідків, які були допитані у суді першої інстанції у встановленому законом порядку, та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від показань, а також показання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 , засуджений вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року за ч.2 ст.332 КК України, пояснив, що добре знає ОСОБА_7 , вони були однокласниками в школі, знає, що ОСОБА_7 раніше служив прикордонником. За тиждень до 30-31 травня 2015 року, після дзвінка ОСОБА_10 з приводу можливості вирішити питання про переправлення трьох нелегалів з Російської Федерації через державний кордон України до України, він звернувся до ОСОБА_7 , на що той відповів, що зможе вирішити дане питання, при цьому хто це буде робити, чи особисто ОСОБА_7 чи хтось інший, він з ним не обговорював. 30 травня 2015 року, коли іноземні громадяни на ст. Москва сіли в потяг сполученням «МоскваМиколаїв», йому на телефон від ОСОБА_10 надійшло смс-повідомлення з текстом: Абдел та номером телефону, про що він повідомив ОСОБА_7 . Вранці 31 травня 2015 року по телефону ОСОБА_7 повідомив, що іноземці вже на території України, він під`їхав на вул. Новгород-Сіверська в м. Середина Буда, де зустрівшись з ОСОБА_7 сів до нього в автомобіль, в якому на задньому сидінні знаходилися троє іноземних громадян і вони всі поїхали в будинок на АДРЕСА_2 , де розмістились іноземні громадяни. Через деякий час до нього додому прийшли працівники міліції і попросили його проїхати до будинку по АДРЕСА_2 , де були виявлені іноземні громадяни.

ОСОБА_10 , засуджений вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року за ч.2 ст.332 КК України, пояснив, що працював провідником пасажирських вагонів потягу «Миколаїв-Москва», в травні 2015 року на ст. «Москва» до нього підійшов його знайомий та запитав чи зможе він допомогти трьом іноземцям потрапити до Львова, після чого він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_9 , який відповів що надасть відповідь приблизно через тиждень. 30 травня 2015 року, коли був у черговому рейсі, він знову зателефонував ОСОБА_9 з приводу переміщення іноземців через кордон, на що ОСОБА_9 відповів, що людей готові зустріти. До нього на ст. «Москва» підійшли троє незнайомих іноземних громадян, яких він згідно білетів та паспортів посадив у вагон потягу «Москва-Миколаїв». Як потяг вирушив в дорогу, він зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що люди вже їдуть, а потім передав по мобільному телефону смс-повідомлення з вказівкою ОСОБА_21 та номер мобільного телефону одного з іноземців. Трьох іноземних громадян він висадив на ст. «Суземка», Російської Федерації і більше їх не бачив, з ОСОБА_9 також більше не спілкувався.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_11 , який працює на посаді начальника відділу прикордонної служби Зноб-Новгородське, в кінці травня на початку червня 2015 року, точного числа він не пам`ятає, на виконання усного завдання свого керівництва встановити місце перетину державного кордону України трьома іноземними громадянами в межах ділянки відповідальності його відділу, він виїхав на ділянку, де трьома іноземними громадянами на місцевості було вказано місце перетину державного кордону, яке вони впізнали по тому, що саме в тому місці вони спочатку пішком проходили ліс, потім невелику річку, на березі якої залишилися відбитки їх слідів, потім вийшли на галявину. Місце перетину державного кордону іноземцями знаходилося в районі інформаційного покажчика №2402. На другий день з співробітниками міліції він також виїздив на місце перетину державного кордону трьома іноземними громадянами для відтворення обстановки і обставин події, особисто участі в слідчих діях не приймав, в районі інформаційного покажчика №2402 іноземні громадяни показали на місцевості місце переходу через ліс, річку і слідчий проводив слідчі процесуальні дії. Також свідок пояснив, що в місці перетину державного кордону іноземцями, паралельно державному кордону протікає невелика річка ОСОБА_17 , яка знаходиться від кордону на відстані 150-200 м, поблизу місця перетину озер, річок, водоймищ для риболовлі не має, лінія державного кордону між РФ та Україною на місцевості визначена кілочками, а наближення до кордону позначено інформаційними показчиками «Увага! Державний кордон України».

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 , який в травні 2015 року працював на посаді старшого оперуповноваженого ПОРВ ВПС «Середина Буда», 31 травня 2015 року згідно оперативних даних йому стало відомо, що група іноземних громадян з Російської Федерації перетнула державний кордон України на ділянці кордону Середино-Будського району. Отримавши від свого безпосереднього керівника вказівку здійснити заходи щодо відпрацювання отриманої інформації, вранці цього ж дня він разом з співробітником міліції, слідчим ОСОБА_27 , хто ще з ним був, точно не пам`ятає, в житловому будинку АДРЕСА_1 , виявили трьох іноземних громадян: двох громадян Непалу та одного підданого Королівства Марокко та з`ясовано, що даним житловим будинком розпоряджався ОСОБА_9 . При виїзді на встановлення місця перетину державного кордону, іноземні громадяни вказали місцевість, де вони проходили пішки, показали їх сліди на березі річки, яку вони переходили, це була дільниця відділу прикордонної служби Зноб-Новгородське (Україна), інформаційний покажчик від місця перетину кордону іноземцями знаходився на відстані 20-50 м. Також іноземні громадяни, в присутності перекладача розповіли, що вони з Москви доїхали до ст. «Суземка», де їх зустріли та повезли на автомобілі, потім незнайома особа проводила їх пішки приблизно 300 м, вони перейшли річку, незнайома особа довела їх до автомобіля, вони сіли в автомобіль, білий «внедорожник» і їх повезли далі, де ділась та незнайома особа, яка їх проводила, не пояснювали. Також видно пом`яту траву, що по траві проїзджав автомобіль, але протекторів шин автомобіля на траві.

Свідок ОСОБА_13 - старший оперуповноваженим прикордонної служби «Середина Буда» пояснив, що вранці 31 травня 2015 року в належному ОСОБА_9 будинку АДРЕСА_1 , було виявлено трьох іноземних громадян, які, за участю перекладача, розповіли, що їм необхідно було добратися до Європи, потягом вони доїхали до ст. «Суземка», де їх зустріли на автомобілі і довезли до певного місця, потім невідома особа пішки перевела їх через ліс та річку і показала, що з однієї сторони Росія, а з другої Україна і що вони вже на території України. Недалеко від річки вони сіли в білий великий легковий автомобіль, де не було задніх сидінь, їх чимось накрили та повезли. Місце перетину державного кордону іноземці показали на місцевості, впізнавши його за тим, що вони проходили через річку, один з них показав місце, де він падав, бо залишився слід від падіння. Недалеко від річки була прим`ята трава і вони сказали, що там стояв автомобіль, в який вони сіли і їх повезли на Україну. Іноземні громадяни чітко встановили і показали місце, де вони проходили через кордон України.

Свідок ОСОБА_15 , який був присутнім в якості понятого в липні 2015 року при відтворенні обстановки і обставин події за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснив, що під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_7 пояснював, що 30 травня 2015 року він ловив рибу і коли повертався додому, то підвозив іноземних громадян до м. Середина Буда. Точно, що розповідав при проведенні слідчої дії ОСОБА_7 , він вже не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_16 , який був присутнім в якості понятого при проведенні слідчого експерименту влітку 2015 року, числа він точно не пам`ятає, за участю ОСОБА_7 пояснив, що під час проведенні цієї слідчої дії ОСОБА_7 пояснював, що вночі, число він не пам`ятає, він на власному автомобілі, білій Тойоті, підвозив двох чи трьох іноземних громадян до м. Середина Буда.

Відповідно до показань допитаного в порядку ст. 225 КПК України свідка ОСОБА_23 - громадянина Республіки Непал, в січні 2015 року він приїхав з Непалу до м. Москва, з Росії намагався потрапити в Європу. У м. Москва познайомився з чоловіком на ім`я ОСОБА_26 , який розповів, що спочатку треба доїхати до м. Львів, а звідти можна потрапити до Європи, допоміг купити білет на потяг. Цей чоловік разом з білетом повернув йому не його паспорт, а іншої особи, що він виявив, коли сів в потяг, з ним було ще два громадянина, один з Непалу, а інший з Республіки Марокко, яким також необхідно було доїхати з Росії до України, потім через Україну до Європи. 30 травня 2015 року вони втрьох на потязі виїхали з м. Москва, на якій станції їм необхідно було виходити, повідомив провідник потягу. На станції їх зустрів невідомий чоловік і на автомобілі сірого кольору, можливо «Форд», їх повезли лісом, через деякий час в лісі вони пересіли на інший автомобіль, кольору мілітарі, позашляховик і поїхали далі, бачили стовпи з номерами, болото, знак з написом «Стоп», через декілька хвилин автомобіль зупинився і особа, яка їх перевозила, провела пішим ходом через ліс, потім вони пройшли невеличку річку, на галявині вони сіли в автомобіль білого кольору, марки «Toyota» моделі «Land Cruiser» на заднє сидіння, цей автомобіль привіз їх до будинку, де вони були затримані. Також іноземець пояснив, що вони розуміли, що нелегально потрапили в Україну, документів, на підставі яких вони б легально потрапили до України, у них не було.

Аналогічні показання надали допитані в порядку ст. 225 КПК України свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_24 .

Наведені показання обвинувачених та свідків цілком узгоджуються з дослідженими у встановленому порядку письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 31 травня 2015 року, згідно якого в належному ОСОБА_9 будинку АДРЕСА_2 , виявлено троє іноземних громадян, які, як пояснив ОСОБА_9 , в ніч з 30 на 31 травня 2015 року були незаконно переміщені через державний кордон України (т.2 а.с.3-5);

- протоколом слідчого експерименту від 21 липня 2015 року з додатками, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_9 , з якого вбачається, що в ході проведення цієї слідчої дії останній розповів, що 30 травня 2015 року з свого мобільного телефону він зателефонував ОСОБА_7 та запропонував йому переправити трьох іноземних громадян з Російської Федерації через державний кордон України на територію України поза пунктами пропуску, на що той погодився, того ж дня на прохання ОСОБА_7 дізнався у ОСОБА_10 номер мобільного телефону одного з іноземних громадян. 31 травня 2015 року по телефону ОСОБА_7 йому повідомив, що троє іноземних громадян переправлені через державний кордон України і знаходяться на території України, після чого на вул. Новгород-Сіверська він зустрівся з ОСОБА_7 , в автомобілі якого на задньому сидінні знаходилися троє іноземних громадян, він сів до нього в автомобіль на переднє сидіння і вони поїхали на АДРЕСА_2 , де він надав тимчасове сховище трьом іноземним громадянам (т.2 а.с.213-223);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 03 червня 2015 року з фототаблицями, які проводилися за участю свідків: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , громадян Республіки Непал, ОСОБА_14 , громадянина Королівства ОСОБА_28 , згідно яких кожен окремо, розповіли, як вони виїхали зі ст. Москва на потязі «Москва-Миколаїв» до невідомої їм станції, яка розташована на території Російської Федерації з метою перетину державного кордону України, на цій станції їх зустрів невідомий чоловік і на автомобілі повіз в невідомому напрямку, потім їх пересадили на «Джип» зеленого кольору і інший невідомий чоловік повіз їх через лісний масив, як вони зрозуміли, що їх повезли до місця перетину державного кордону між Україною і Російської Федерацією. Через деякий час автомобіль зупинився, вийшли з автомобіля, невідомий чоловік запропонував йти пішки, через декілька хвилин пішого ходу на їх шляху була невеличка річка, яку вони перейшли в брід, в декількох метрах від річки стояв автомобіль «Джип» білого кольору, в який вони сіли на заднє сидіння і їх повезли до будинку, в якому вони були затримані співробітниками міліції та прикордонниками. Іноземні громадяни при проведенні слідчого експерименту показали його учасникам місце, де вони проходили через ліс, річку і де їх чекав автомобіль «Джип» білого кольору (т.2 а.с.48-56);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21 липня 2015 року за участю ОСОБА_7 , згідно якого обвинувачений підтверджував, що дійсно в ніч з 30 на 31 травня 2015 року на власному автомобілі він підвозив трьох іноземних громадян до м. Середина Буда (т.2 а.с.224-240);

- копіями паспортів іноземців та проїзними документами, з яких вбачається, що білети на потяг №61 датовані 30 травня 2015 року, 15-33 год. з ст. Москва до ст. Суземка, місця №№20, 22, 24, видані на імена: ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 (т.2, а.с.86-100);

- протоколом огляду від 05 червня 2015 року мобільних телефонів iPhone, А1306 IMEI НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора МТС НОМЕР_6 , та SAMSUNG IMEI НОМЕР_7 , IMEI НОМЕР_8 та сім-карти мобільного оператора «Київстар», які добровільно видав ОСОБА_9 (т.2 а.с.68);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 червня 2015 року, згідно якого ОСОБА_9 з пред`явлених йому фотознімків впізнав на фотознімку ОСОБА_7 по рисам обличчя, волоссю, очам, додавши, що ОСОБА_7 в теперішній час виглядає старшим за віком (т.2 а.с.85);

- протоколом огляду від 08 червня 2015 року трьох мобільних телефонів з сім-картами, які належали ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , відповідно до якого, в мобільному телефоні «SAMSUNG» модель SM-G1900H було виявлено сім-карту оператора «Билайн» з номером телефону НОМЕР_9 (т.2 а.с.69);

- протоколом огляду від 23 червня 2015 року двох належних ОСОБА_9 мобільних телефонів та сім-карт, згідно якого в мобільному телефоні марки «SAMSUNG DUOS» ІМЕІ НОМЕР_10 та ІМЕІ НОМЕР_11 з двома сім-картами операторів «Київстар» та «Діджус» в розділі «Контакти» було виявлено контакт підписаний « ОСОБА_31 », який має номер НОМЕР_12 та контакт « ОСОБА_32 » номер НОМЕР_2 . В розділі «Дзвінки» було виявлено з`єднання з абонентом НОМЕР_2 ( ОСОБА_32 ), а саме 29 травня 2015 року о 19-56 год.; 30 травня 2015 року о 14-38 год., 14-39 год., 16-14 год. та о 23-42 год.; 31 травня 2015 року о 00-01 год., 02-42 год., 02-49 год., 02-59 год. В розділі «Повідомлення» було виявлено повідомлення від абонента НОМЕР_13 , надіслане 30 травня 2015 року о 16-12 год., змісту « НОМЕР_4 ОСОБА_21 » (т.2 а.с.103-117); в розділі «Контакти» було виявлено контакт підписаний « ОСОБА_33 » з номером НОМЕР_14 , в розділі «Вхідні дзвінки» було виявлено з`єднання з абонентом НОМЕР_14 , а саме: 31 травня 2015 року о 09-01 год., 10-26 год. та 10-46 год. (т.2 а.с.103-117);

- протоколом огляду від 13 липня 2015 року та додатками до нього, компакт-диском з інформацією щодо з`єднань абонентних номерів НОМЕР_3 , належного ОСОБА_9 та НОМЕР_14 , належного ОСОБА_10 , наданого в ході тимчасового доступу до речей і документів, що перебували у володінні ПрАТ «МТС Україна», встановлені дата, час, тривалість, місце телефонних дзвінків мобільних телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_14 в період з 28 травня 2015 року по 31 травня 2015 року (т.2 а.с.169-185);

- протоколом огляду від 13 липня 2015 року з інформацією про з`єднання абонентних номерів мобільних телефонів НОМЕР_15 , належного ОСОБА_9 та НОМЕР_2 , належного ОСОБА_7 , під час з`єднань між цими абонентами 31 травня 2015 року о 00-01 год., 02-42 год., 02-49 год., 02-59 год. абонент НОМЕР_2 перебував у зоні дії базової станції мобільного зв`язку, що розміщена в смт. Зноб-Новгородське з азимутами 330 і 50 (т.2 а.с.150-159);

- протоколом огляду від 23 липня 2015 року та доданої до нього схеми маршрутів пересування абонентів 31 травня 2015 року з інформацією щодо з`єднань абонентних номерів НОМЕР_15 , належного ОСОБА_9 , та НОМЕР_2 , належного ОСОБА_7 , наданого в ході тимчасового доступу до речей і документів, що перебували у володінні ПрАТ «Київстар», згідно якої 31 травня 2015 року з телефону НОМЕР_16 о 00-01 год., 02-49 год., 02-59 год. відбувалися контакти з № НОМЕР_17 і з телефону НОМЕР_2 о 02-42 год. відбувся контакт з телефоном НОМЕР_18 , при цьому телефон НОМЕР_17 знаходився в зоні дії базових станцій оператора мобільного зв`язку, азимут яких був спрямований на напрямку Зноб-Новгородське (Україна), телефон № НОМЕР_18 постійно перебував у зоні дії базових станцій м. Середина Буда. Також визначено маршрут пересування абонента НОМЕР_19 , з зазначенням часу та місця його перебування, а саме: вказаний вище абонент 31 травня 2015 року о 00-01 год. знаходився в зоні дії Зноб-Трубчевська, в 02-49 год. знаходився біля населеного пункту Стягайлівка, в 09-55 год. в м. Середина Буда (т.2 а.с.31-35);

- протоколом обшуку від 08 червня 2015 року житла та іншого володіння ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено автомобіль «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.2 а.с.61-62); протоколом огляду від 09 червня 2015 року автомобіля «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору (т.2 а.с.63); постановою слідчого від 09 червня 2015 року про приєднання до кримінального провадження автомобіля «Toyota» моделі «Land Cruiser», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як речового доказу (т.2 а.с.64); згідно облікової картки № НОМЕР_20 від 19 серпня 2014 року, реєстраційної картки транспортного засобу та інформації управління ДАІ УМВС України в Сумській області автомобіль «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору належить на праві власності ОСОБА_7 (т.2 а.с.195,210);

- повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, згідно якого іноземні громадяни ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 в період з 30 по 31 травня 2015 року державний кордон України через встановлені пункти пропуску не перетинали (т.2 а.с.80).

- протоколом зустрічі помічника Прикордонного представника Російської Федерації по Брянській дільниці і помічника Прикордонного представника України по Сумській дільниці від 01 червня 2015 року, українською стороною було підтверджено, що 31 травня 2015 року в напрямку н.п. Знобь (Російська Федерація) - н.п. Зноб-Трубчевська (Україна) в районі українського інформаційного показчика №2402 виявлено сліди перетину державного кордону України декількома особами (т.3 а.с.25-26);

- витягом зі Схеми ділянки відповідальності ВПС «Зноб-Новгородське» з позначенням лінії кордону на місцевості на напрямку н.п. Знобь (Російська Федерація) н.п. Зноб-Трубчевська (Україна), з якого вбачається ділянка кордону між Російською Федерацією і Україною, яка позначена на місцевості з вказівкою інформаційного показчика №2402, тобто місце, де приблизно в ніч з 30 на 31 травня 2015 року зафіксований перетин державного кордону України поза пунктами пропуску трьома нелегальними мігрантами (т.3 а.с.134-141);

- копіями матеріалів про притягнення ОСОБА_25 , ОСОБА_24 до адміністративної відповідальності та оглянутих в судовому засіданні оригіналів адміністративних справ на цих осіб, згідно постанов судді Середино-Будського районного суду Сумської області від 02 червня 2015 року ОСОБА_14 , ОСОБА_24 були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.204-1 ч.2 КУпАП у виді штрафу, постанови набрали законної сили 18 червня 2015 року (т.2 а.с.118-138);

- вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року, яким затверджені угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з кожним окремо, і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні, кожним з них, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України (т.3 а.с.80-82).

Наведені докази в їх сукупності спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також доводи сторони захисту про необізнаність ОСОБА_7 про наміри ОСОБА_9 незаконно переправити через державний кордон України іноземних громадян та про те, що на прохання останнього підвіз від автобусної зупинки с. Стягайлівка до м. Середина-Буда трьох осіб.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно поклав в основу обвинувачення ОСОБА_7 показання ОСОБА_9 , оскільки підстав оговорювати обвинуваченого у нього не було, про що останнім зазначалося під час судового засідання, що не заперечував і сам обвинувачений, показання ОСОБА_9 є послідовними та узгоджуються з іншими зібраними у даному кримінальному провадженні доказами. Більш того, ОСОБА_9 за вказані вище дії вже засуджений вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року, що також свідчить про відсутність підстав у нього оговорювати ОСОБА_7 . Враховуючи також те, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знайомі ще зі школи, на час інкримінованих дій підтримували дружні відносини, про причини обмови у вчиненні злочину у суді першої інстанції обвинувачений не заявляв, а версія обвинуваченого про помсту ОСОБА_9 за складання відносно нього протоколів щодо незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску на час, коли ОСОБА_7 обіймав посаду помічника начальника прикордонної застави «Середина-Буда», з`явилася вже на стадії апеляційного оскарження вироку суду і об`єктивно не підтверджується жодним доказом по мправі.

З журналу судового засідання, а також в ході прослуховування носіїв технічної інформації, на яких фіксувався перебіг судового засідання, вбачається, що судом першої інстанції в повній мірі під час допиту обвинуваченого, свідків, в тому числі заявлених і стороною захисту, дослідження письмових доказів, заявлених за клопотанням сторони захисту, досліджувались обставини даного кримінального провадження, зокрема, така складова об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 332 КК України, як місце перетину іноземними громадянами державного кордону України, та встановлено місце перетину державного кордону саме в районі інформаційного походження № 2402 в напрямку н.п. Знобь (Російська Федерація) н.п. Зноб-Трубчевська (України), що слідує із показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколів проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , протоколом зустрічі помічника Прикордонного представника РФ по Брянській дільниці та помічника Прикордонного представника України по Сумській дільниці від 01 червня 2015 року, витягу зі схеми ділянки відповідальності ВПС «Зноб-Новгородське».

При цьому, суд першої інстанції навів підстави, з яких не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_13 в частині перетину державного кордону України трьома іноземними громадянами по напрямку Біла Береза (Російська Федерація) Нововасилівка (Україна), оскільки ці показання суперечать всім іншим зібраним у справі доказам, в тому числі і показанням свідка ОСОБА_11 , враховуючи також те, що ОСОБА_13 є співробітником прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_7 , а не Зноб-Новгородська, в зоні відповідальності якої відбувся перетин державного кордону України, а тому не міг детально знати місцевість і населені пункти, в зоні відповідальності ВПС Зноб-Новгородська. Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно протоколу допиту свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_13 , місцем перетину державного кордону є місцевість в напрямку н.п. Біла Берізка н.п. Нововасилівка, інформаційний покажчик невідомий, не заслуговують на увагу колегії судді, оскільки судом першої інстанції цілком правомірно взято до уваги показання вказаних свідків, отриманні у судовому засіданні безпосередньо, а не показання свідків, надані під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

А так само не заслуговують на увагу колегії суддів доводи обвинуваченого, що іноземці впізнали місце перетину державного кордону в напрямку н.п. Біла Берізка н.п. Нововасилівка, через наявність неподалік якогось поселення, гавкоту собак, оскільки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 є громадянами іноземних держав, які не могли детально знати місцевість та населені пункти, їх переправлення через кордон здійснювалося у нічний час, а свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зазначили, що іноземні громадяни при виїзді на місце перетину державного кордону на місцевості показали місце переходу через ліс, річку, на дільниці відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_8 в районі інформаційного покажчика № 2402.

Посилання сторони захисту на відсутність демаркації державного кордону, відсутність лінії державного кордону на місцевості, не встановлення приналежності виявлених відбитків ніг іноземним громадянам, різницю в показаннях свідків щодо відстані між річкою Чернь та державним кордоном України, жодним чином не спростовує факту незаконного перетину ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 державного кордону України та не впливає на доведеність вини ОСОБА_7 у сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України, використовуючи власний транспортний засіб.

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів, є також доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він підвозив не ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , яких згідно відповідних постанов Сердино-Будського районного суду Сумської області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, 31 травня 2015 року, о 01:00 год., на відстані 700 м від лінії державного кордону, в районі інформаційного покажчика № 2402, було затримано працівниками прикордонної служби, а інших людей - знайомих ОСОБА_9 . Так, під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції було встановлено, що вказані іноземні громадяни незаконно перетнули державний кордон України у пішому порядку 31 травня 2015 року близько 01- 00 год., а виявили їх цього ж дня, близько 10-30 год. в належному ОСОБА_9 будинку, при цьому апеляційний суд в даному кримінальному провадженню не уповноважений надавати оцінку постановам про притягнення до адміністративної відповідальності, дані постанови не мають преюдиціального значення у даному кримінальному провадженні, а згідно пояснень ОСОБА_9 , який підсів до автомобіля ОСОБА_7 під час слідування останнього з іноземцями до будинку АДРЕСА_2 посьолок, в автомобілі перебували саме ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , а не будь-які інші особи.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які прямо не вказували, що він перевозив іноземних громадян саме з метою незаконного їх переправлення через державний кордон, то вони не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вказані свідки надавали пояснення з приводу проведення слідчого експерименту, у якому приймали участь в якості понятих, та під час якого ОСОБА_7 пояснював, що підвозив іноземних громадян. При цьому суд навів підстави, з яких не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в частині того, що ОСОБА_7 в ніч з 30 на 31 травня 2015 року підвозив трьох іноземних громадян, яких підібрав біля автобусної зупинки «Стягайлівка», оскільки такі показання відповідають показанням обвинуваченого, які були ним надані під час проведення цього слідчого експерименту, та суперечать зібраним по кримінальному провадженню доказам.

Щодо неповноти викладення у вироку пояснень вказаних свідків, а також свідка ОСОБА_11 , то діючим кримінальним процесуальним законом не передбачений обов`язок суду першої інстанції в повному обсязі відображати надані показання свідків у вироку, кримінальне провадження у суді першої інстанції під час судового провадження зафіксоване за допомогою технічних засобів, наявний журнал судового засідання, а в ході прослуховування на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду наявних в матеріалах кримінального провадження носіїв технічної інформації встановлено, що короткий виклад показань свідків у вироку цілком відповідає тим показанням, які надавалися ними у судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_7 щодо недоведення належності йому телефонного номеру НОМЕР_2 були предметом перевірки суду першої інстанції, висновки з цього приводу відображені в оскаржуваному вироку суду, з якими цілком погоджується колегія суддів. Так, вказаний довід повністю спростовується показаннями ОСОБА_9 , які він давав в судовому засіданні з приводу того, що телефонний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та протоколом огляду належного йому мобільного телефону, виданого ним добровільно. До того ж колегія суддів бере до уваги, що на спростування приналежності номеру НОМЕР_2 , обвинувачений не повідомив суду телефонного номеру, яким користувався на час інкримінованих дій, пояснивши, що втопив мобільний телефон у водоймі під час рибалки, перебуваючи в м. Дніпропетровськ.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу неналежності доказу - схеми маршрутів пересування абонентів 31 травня 2015 року, оскільки аудіозапис розмов між цими абонентами прослухано не було, експертизи автентичності його голосу не проводились, до того ж на схемі відсутні географічні координати точного місця знаходження базових станцій, відсутній масштаб самої схеми, що унеможливлює проведення будь яких замірів, та через те, що ця схема не співпадає з маршрутом руху на схемах затримання іноземців, наявних в матеріалах справ про адміністративне правопорушення. Так, даний документ містить інформацію щодо з`єднань абонентних номерів НОМЕР_15 , належного ОСОБА_9 , та НОМЕР_2 , належного ОСОБА_7 , згідно якою 31 травня 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи в зоні дії базових станцій оператора мобільного зв`язку, азимут яких був спрямований на напрямку Зноб-Новгородське (Україна), починаючи з 00:01 до 10:09 години, підтримував телефонний зв`язок лише з ОСОБА_9 (о 00:01, 02:49, 02:59 год.). Зміст розмови між абонентами не встановлювався, а тому відсутня необхідність проведення дослідження на підтвердження голосу обвинуваченому, а не будь-кому іншому. Даний доказ підтверджує встановлені судом першої інстанції обставини щодо перебування ОСОБА_7 вночі 31 травня 2015 року в районі н.п. Зноб-Новгородське та підтримання зв`язку з ОСОБА_9 з приводу незаконного переміщення іноземців через державний кордон України, що також підтверджує наявність попередньої згоди між ними на вчинення вказаних дій. Додана до протоколу огляду схема маршрутів пересування абонентів від 31 травня 2015 року має допоміжний характер для полегшення сприйняття наведеної в ній інформації, а тому відсутні підстави для визнання її недопустимим доказом через відсутність географічних координат точного місця знаходження базових станцій, відсутність масштабу самої схеми та невідповідність її схемам затримання іноземців, наявних в матеріалах справ про адміністративне правопорушення.

Так само колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності преюдиційного значення для кримінального провадження відносно ОСОБА_7 вироку Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2015 року, ухваленого на підставі угоди, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 через невідповідність обставин пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення встановленим вказаним вироком обставинам. Більш того, під час судового розгляду прокурором у кримінальному провадженні в порядку ст.338 КПК України було змінено обвинувачення, згідно якого ОСОБА_7 не обвинувачувався у переведенні ним іноземних громадян через державний кордон України. При цьому зміна обвинувачення в ході судового розгляду справи є правом прокурора і не суперечить КПК України, а також ніяким чином не підтверджує факту фальсифікації матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є також доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу недоведеності його вини у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, через те, що іноземці не вказали прямо на нього, не назвали марку його автомобіля або ж його реєстраційний номер, не встановлено, що сліди біля річки залишені саме його автомобілем. Оскільки така слідча дія, як пред`явлення особи для впізнання, проведена не була, а згідно показів допитаних в порядку ст. 225 КПК України свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , після перетину кордону вони сіли в автомобіль білого кольору, марки «Toyota», яким їх було перевезено до будинку, де в подальшому їх було затримано. Такі покази свідків узгоджуються з показами ОСОБА_9 , який вказував, що ОСОБА_7 перевозив іноземців на своєму автомобілі. Щодо не встановлення приналежності залишених біля річки слідів протекторів шин його автомобілю, то згідно пояснень допитаних прикордонників дані сліди були нечіткими та такими, що не підлягали ідентифікації. Навіть за умови невстановлення приналежності виявлених слідів протекторів шин автомобілю ОСОБА_7 , стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження встановлених судом обставин та визнання вини останнього в інкримінованому йому злочині.

Щодо недопустимості доказу протоколів проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 через те, що він датований 03 червня 2015 року, коли свідок ОСОБА_11 вказав, що вказана слідча дія проводилась 01 червня 2015 року, то вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки протоколи проведення вказаної слідчої дії складені у відповідності до вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України, у присутності понятих та перекладача, та не містять будь-яких зауважень з боку учасників проведення вказаної слідчої дії, в тому числі і щодо дати її проведення.

Погоджується також колегія суддів з рішенням суду першої інстанції відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту провести почеркознавчу експертизу протоколу зустрічі помічника Прикордонного представника Російської Федерації по Брянській дільниці і помічника Прикордонного представника України по Сумській дільниці від 01 червня 2015 року на предмет дописування в тексті цього протоколу частки «от» при визначенні напрямку доріжки слідів відносно державного кордону, що, в свою чергу, істотно змінює сенс речення, оскільки даний документ сумнівів у його достовірності не викликає, а вказані питання, що ставилися стороною захисту на вирішення експертного дослідження, не мають значення для встановлення обставин даного кримінального провадження.

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів, є також доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу недопустимості доказу - схеми затримання ОСОБА_19 та складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки він складався у присутності перекладача ОСОБА_20 , який згідно довідки, наявної в матеріалах провадження, вільно володіє російською та арабськими мовами, тоді як іноземець бажав давати свідчення англійською мовою. Оскільки в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції покладено показання останнього, надані слідчому судді в порядку ст. 225 КПК України в присутності перекладача ОСОБА_36 , а також протокол проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_19 , проведеного в присутності цього саме перекладача, всі необхідні заходи по залученню перекладача з дотриманням вимог ст. 68 КПК України органом досудового розслідування було виконано. А як вже наголошувалося раніше, надавати оцінку постановам про притягнення до адміністративної відповідальності вказаного іноземця, правильності складених матеріалів, колегія суддів не уповноважена при апеляційному розгляді даного кримінального провадження.

Неспроможними є також доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що вирок суду побудований на припущеннях, оскільки висновки суду щодо оцінки доказів в обвинувальному вироку відносно ОСОБА_7 викладені в точних і категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, судом належним чином вмотивоване прийняття одних і відхилення інших доказів.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , то, на думку колегії суддів, відсутні підстави для визнання призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає вимогам закону внаслідок його м`якості.

Так, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, а також не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, як обов`язкове.

Наведені вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції в повній мірі дотримані.

Обираючи ОСОБА_37 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що пом`якшують покарання.

При цьому, до обставин, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно відніс, те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, виключно позитивно характеризується, є військовим пенсіонером, має на утриманні матір-пенсіонерку, яка тяжко хворіє та перебуває на диспансерному обліку, вагітну співмешканку (яка на час апеляційного розгляду справи народила дочку), доньку якої виховує; обґрунтовано визнавши наведений ряд обставин, що пом`якшують покарання, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного виду покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.332 КК України, без призначення додаткового покарання, яке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав вважати його занадто м`яким немає.

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 щодо необ`єктивної оцінки судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки суперечать матеріалам кримінального провадження.

Крім цього в судовому засіданні суду апеляційної інстанції також були досліджені довідка виконкому С-Будської міської ради, згідно якої ОСОБА_7 мешкає разом з ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив наявність у нього на утриманні матері, а також з ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Сумніви в достовірності наведених даних, зокрема щодо проживання однією родиною ОСОБА_7 з ОСОБА_38 в колегії суддів відсутні, а зазначена в довідці ЛКК інша адреса мешкання ОСОБА_38 наведеного вище не спростовує.

А тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання з обов`язковим призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами за наведених в апеляційній скарзі прокурором підстав не вбачається.

Крім того, оскільки судом встановлено, що автомобіль марки «Toyota» моделі «Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_21 , використовувався як засіб вчинення злочину для перевезення осіб в ході незаконного переправлення їх через державний кордон України, судом першої інстанції прийняте передбачене законом рішення про його конфіскацію, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і в частині повернення йому вказаного автомобіля.

Істотних порушень норм кримінально - процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.