Провадження №: 1-кп/752/905/16

У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
21.11.2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в cкладі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання за кримінальним провадженням № 0009751 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :
до Голосіївського районного суду м. Києва передано обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України
Прокурор вважав обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК України та просив призначити справу до судового розгляду. Потерпілий та обвинувачений підтримали думку прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Так, зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до встановлених обставин.
Так, відповідно до обвинувального акту, в частині встановлених прокурором фактичних обставин, описується вчинення ОСОБА_5 відкритого викрадення чужого майна (грабіж). В той час, як відповідно до встановлених прокурором фактичних обставин, не знайшло свого відображення чому ж цей злочин є саме відкритим викраденням чужого майна. В обвинувальному акті не зазначено ким та у який саме час був помічений ОСОБА_5 під час вчинення інкримінованого йому злочину. Одночасно в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 різким ривком вихопив мобільний телефон, який лежав на столі, проте так само не зазначено, які саме зусилля міг застосовувати обвинувачений, щоб вирвати у потерпілого вказаний телефон, адже телефон знаходився не у потерпілого, а на столі.
Вказані невідповідності є істотним порушення вимог закону, зокрема права на захист, зокрема обвинуваченого, і позбавляє суд можливості призначити дане провадження до судового розгляду.
В той же час, враховуючи відсутність клопотань від сторін кримінального провадження і закінчення граничних строків дії існуючого запобіжного заходу обраного обвинуваченому, суд вважає за необхідне прийняти рішення, керуючись вимогами ст. 315 КПК України, обраний на досудовому розслідуванні обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та вважати продовженим до 20.01.2017 року.
Керуючись ст.ст. 314, 315, 395 КПК України, суд
у х в а л и в :
обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009751 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва.
Продовжити дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 20.01.2017 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в частині повернення обвинувального акту до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1