Справа № 372/6206/14-к
Провадження 1-кс-107/16
ухвала
Іменем України

14 березня 2016 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

учасників кримінального провадження представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області скаргу ОСОБА_4 про оскарження постанови прокурора, накладення арешту,

В С Т А Н О В И В:
10.03.2016 року ОСОБА_4 як представник потерпілого ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою про скасування постанови прокурора від 02.03.2016 року про відмову у задоволенні його клопотання. В обгрунтування скарги, посилається на те, що 29.02.2016 року він звернувся до процесуального керівника із клопотанням щодо ініціювання звернення до слідчого суді із клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку, яка є об`єктом шахрайства у кримінальному провадженні, однак прокурор безпідставно виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання. Не погоджуючись з даним рішенням скаржник просить скасувати постанову прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про повну відмову у задоволенні клопотання від 02 березня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001472 від 01.10.2013 року; накласти арешт у кримінальному провадженні на все рухоме і нерухоме майно, майнові права та права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою чи у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного ОСОБА_7 ; накласти арешт на земельну ділянку площею 1,0000 га, розташовану за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Українська міська рада, с.Плюти, кадастровий номер :04:040:0045, та заборонити ОСОБА_8 розпоряджатись будь-яким чином даною земельною ділянкою.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав, посилаючись на те, що прокурор необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання, підозру ОСОБА_7 було пред`явлено, потім двічі незаконно закривалось кримінальне провадження, за цей час було переоформлено земельну ділянку на ім`я матері підозрюваного.

Прокурор заперечив проти скарги, посилаючись на те, що підозра із ОСОБА_7 була знята через недоведеність вини.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_7 втратив статус підозрюваного, земельна ділянка не належить ОСОБА_7 , вимоги про накладення арешту необґрунтовані.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились.

Вислухавши особу, яка подала скаргу, прокурора, захисника, дослідивши надані письмові докази, приймаю до уваги наступне.

01 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001472 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_6 , який вказував на заволодіння ОСОБА_7 належною потерпілому земельною ділянкою площею 1 га в с.Плюти шляхом шахрайства.

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 було пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення коштів на загальну суму 6 687 495 грн. 31 коп., з них відшкодування майнової шкоди 5 887 495 грн. 31 коп. та відшкодування моральної шкоди 800 000 грн. Постановою прокурора від 20.10.2014 року ОСОБА_6 було визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до змісту скарги та доданих матеріалів адвокат ОСОБА_4 є представником ОСОБА_6 , який у кримінальному провадженні має процесуальний статус потерпілого та цивільного позивача, тобто є належним суб`єктом звернення.

З матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2016 року представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0001472 від 01.10.2013 року, звернувся до процесуального керівника прокурора ОСОБА_3 з клопотанням щодо звернення до слідчого судді про накладення арешту на майно.

02 березня 2016 року вказане клопотання було розглянуто прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , повністю відмовлено в його задоволенні, про що винесено оскаржувану постанову.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника потерпілого, прокурор вмотивував свою постанову тим, що підозра з ОСОБА_7 знята, а земельна ділянка перебуває у власності добросовісного набувача.

Вважаю, що відмовляючи у задоволенні клопотання представника потерпілого прокурор діяла необґрунтовано, висновки оскаржуваної постанови є передчасними та не ґрунтуються на законі.

Так, спростовуються поданими слідчому судді належними і допустимими доказами твердження прокурора про втрату ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, оскільки 23 квітня 2014 року ОСОБА_7 було пред`явлено підозру у заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Захисником факт отримання ОСОБА_7 вказаної підозри визнається під час цього судового розгляду. Надалі наявність у ОСОБА_7 статусу підозрюваного зазначається у протоколі затримання, протоколі допиту підозрюваного, постановах прокурорів, ухвалах слідчого судді та інших процесуальних документах.

Адвокат ОСОБА_5 допущений до участі у кримінальному провадженні та розгляді справи саме у якості захисника підозрюваного ОСОБА_7 , на підтвердження чого надав договір про надання юридичної допомоги.

Згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

ОСОБА_7 було вручено підозру у цьому кримінальному провадженні, він затримувався за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, отже у нього виник у встановленому законом порядку процесуальний статус підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001472 від 01.10.2013 року.

Чинним КПК України не врегульовано порядку втрати статусу підозрюваного, окрім як у випадку пред`явлення обвинувачення цій же особі або набуття чинності процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Відомості про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_7 відсутні. Постанови про закриття кримінального провадження двічі скасовувались, тобто чинного процесуального рішення про закриття провадження наразі немає. Питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 взагалі не вирішувалось.

За таких обставин, станом на час розгляду скарги слідчим суддею ОСОБА_7 є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0001472 від 01.10.2013 року, тому доводи прокурора та захисника є безпідставними та суперечать закону.

З поданих письмових доказів вбачається, що ОСОБА_7 є цивільним відповідачем у кримінальному провадженні № 0001472 від 01.10.2013 року за цивільним позовом ОСОБА_6 , що не оспорювалось учасниками процесу. Відтак правові підстави для розгляду слідчим суддею питання про накладення арешту на майно дійсно існують і можливість вжиття таких заходів забезпечення цивільного позову передбачена чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Слідчим суддею в межах кримінального провадження задовольнялись клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , однак арешт майна було скасовано постановою про закриття кримінального провадження, яка згодом була визнана незаконною.

Доводи прокурора у оскаржуваній постанові про належність майна добросовісному набувачеві є необґрунтованими, оскільки судове рішення про це відсутнє, в матеріалах справи немає доказів подібних обставин, висновки прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є передчасними і виходять за межі його компетенції.

Відповідно до п.п.10,15,16 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Під час розгляду скарги не доведено факт належного розгляду прокурором клопотання представника потерпілого та цивільного позивача у кримінальному провадженні, оскаржувана постанова винесена передчасно і є необґрунтованою, що вказує на порушення прав та законних інтересів потерпілого (цивільного позивача) та його представника у кримінальному провадженні.

При наданні правової оцінки обраному у скарзі способу захисту порушених прав потерпілого, слід зважити на те, що в межах цього судового розгляду вирішується скарга, а не клопотання представника потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Враховуючи викладене, правові підстави для вирішення питання про накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні за ініціативою цивільного позивача дійсно існують, однак у встановлений законом спосіб шляхом подання до слідчого судді із відповідним клопотанням цивільний позивач ОСОБА_6 або його представник ОСОБА_4 не звертались, відтак задовольнити у цій частині вимоги скарги не вбачається можливим. Крім того, не втрачено можливість ініціювання звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна в межах повторного розгляду оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню.

Вважаю, що на прокурора слід покласти обов`язок повторно розглянути неналежно вирішене клопотання у кримінальному провадженні та надати обґрунтовану відповідь представникові потерпілого за наслідками розгляду, що є достатнім способом відновлення порушених прав особи, що звернулась зі скаргою.

За таких обставин, скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 170-173, 303-307, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про повну відмову у задоволенні клопотання від 02 березня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001472 від 01.10.2013 року.

Зобов`язати прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 повторно розглянути клопотання представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_4 від 29 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001472 від 01.10.2013 року, та надати обґрунтовану відповідь представнику потерпілого за наслідками розгляду.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1