АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/568/16 Справа № 709/2548/15-к Категорія: ч.1 ст.389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.03.2016 року, яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ревбинці Чорнобаївського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, гр.України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого міліціонером взводу №3 роти №4 полку патрульної служби міліції особливого призначення "Дніпро-1", раніше судимого Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.190 К України до штрафу в розмірі 850 грн.;

засуджено:

- за ч. 1 ст.389 КК України до 1 (одного) року обмеження волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення нагляду з обов"язковим залученням засудженого до праці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він згідно вироку Чорнобаївського рйонного суду від 23 листопада 2012 року був засуджений за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, будучи ознайомленим з порядком та умовами виконання покарання під час судового засідання 23 листопада 2012 року, діючи умисно, з корисливих мотивів та мотивів явної неповаги до правосуддя в Україні, з метою ухилення від виконання покарання, призначеного судом, не бажаючи виплачувати встановлену судом суму штрафу, в порушенням вимог ч.1 ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до якої засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу, маючи джерела прибутку та реальну можливість його сплатити, не бажаючи виконувати вирок суду, перебуваючи в смт.Чорнобай вул.Набережна,6 Черкаської області та у інших місцях в зв"язку зі зміною постійного місця проживання, умисно ухилявся з 09 грудня 2012 року до 10 серпня 2015 року, тобто упродовж двох років і семи місяців від сплати штрафу та не перераховував зазначену суму в дохід держави.

В апеляційній скарзі адвокат обвинуваченого просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. При цьому зазначає, що штраф ОСОБА_8 сплатив в кінці грудня 2012 року через Банк «Київська Русь», але квитанцію втратив, вдруге штраф сплачено 10 серпня 2015 року, що підтверджується квитанцією № 6/КЗ тому виконав вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2012 року. Повідомлення про кримінальне правопорушення, за рапортом прокурора ОСОБА_7 , внесене до ЄРДР 27 серпня 2015 року, тобто після сплати штрафу, після виконання вироку, після сплину двох років строку давності у відповідності до вимог статті 80 КК України, в період дії Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 8 квітня 2014 року № 1185-VII, що є незаконним. Вважає, що вину ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні у суді не доведено та в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, суспільної небезпеки немає, матеріальної та моральної шкоди нікому не заподіяно, а тому ОСОБА_8 має бути виправданим.

В змінах до апеляції обвинувачений просить вирок суду скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст..ст.48, 49 КК України.

В апеляції прокурор не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання, просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 до покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про підтримання своєї апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції прокурора, при цьому вважає, що апеляція сторони обвинуваченого підлягає до часткового задоволення..

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 про неповноту, однобічність та необ`єктивність проведеного по ній досудового розслідування та судового розгляду не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який був ознайомлений з порядком та умовами виконання вказаного покарання під час судового засідання 23 листопада 2012 року проте умисно ухилявся майже 3 роки від сплати штрафу та не перерахував зазначену суму в дохід держави.

Доводи апеляції сторони обвинуваченого ОСОБА_12 , про те, що останній вдруге сплатив штраф 10 серпня 2015 року, що підтверджується квитанцією № 6/КЗ, а тому виконав вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2012 року є необґрунтованими, оскільки Чорнобаївським районним судом Черкаської області від 22.04.2014 року на адресу ОСОБА_8 було направлено повідомлення про необхідність сплати штрафу та попереджено про кримінальну відповідальність, проте, штраф в сумі 850 грн. був сплачений лише 10.08.2015 року.

Ці заперечення звинувачення, були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Крім того, суд першої інстанції врахував майновий стан обвинуваченого, який працює, а тому, був спроможній сплатити штраф, проте ухилявся від сплати штрафу визначеного судом.

Так мотивуючи висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, суд обгрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_13 ,, який пояснив, що він був головуючим у справі за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.190 КК України і під його головуванням винесений вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.11.2012 року та засуджено останнього до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. При цьому, суддя роз`яснив ОСОБА_8 порядок та строки сплати штрафу, наслідки його несплати у встановлений законом строк, однак засуджений штраф не сплатив. У подальшому ним вживалися заходи до встановлення місця знаходження ОСОБА_8 для вирішення питання заміни міри покарання, виносилася постанова, яку було направлено до органів внутрішніх справ для виконання. Однак встановити місцезнаходження засудженого не видалося за можливе, про що працівники міліції зібрали відповідні матеріали та повідомили суд. Штраф ОСОБА_8 сплатив лише в серпні 2015 року про що надав суду квитанцію;

Згідно показань свідків ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , які працювали на оперативних посадах в Чорнобаївському РВ і виконували постанову Чорнобаївського районного суду від 22.01.2013 щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 у зв`язку з ухиленням від сплати штрафу за вироком суду, однак встановити його місце перебування їм не вдалося;

Згідно даних листа ГУ ДФС у Черкаській області № 310/23-00-11-032 дек від 08.09.2015 року, згідно якого вбачається, що офіційну заробітну плату ОСОБА_8 почав отримувати з липня 2014 року після працевлаштування у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, а в подальшому і в ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.16-17);

За даними листа Черкаського обласного центру занятості № 12/06-4421 від 08.09.2015 року відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_8 перебував на обліку у центрі зайнятості з січня по квітень 2012 року та отримував відповідну допомогу. Був знятий у зв`язку з відмовою від послуг центра зайнятості (а.с.19);

Крім того вина ОСОБА_8 підтверджується і іншими доказами зібраними по справі та дослідженими судом, а саме:

- даними листа відділу державної виконавчої служби Чорнобаївського районного управління юстиції № 5791 від 14.09.2015 року, в якому зазначено, що порядок виконання покарання у штрафу по кримінальним провадженням регулюється ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України;

- даними листа управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Черкаській області № 6 /1897 від 17.09.2015 року, згідно якого надано інформацію про причину надання довідки про відсутність у ОСОБА_8 судимості (а.с.25-26);

- даними листа головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України № 14286/0/15-15 від 21.09.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 подорожував за кордон до Російської Федерації, перетнув останній раз державний кордон України літаком 23.07.2013 року (а.с.139);

- даними обвинувального висновку по кримінальній справі № по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 87-95);

-даними постанови про притягнення ОСОБА_8 як обвинуваченого від 11 серпня 2012 року за ч.І ст. 190 України ;

- даними протоколу судового засідання по справі № 1/2322/172/12 від 23 листопада 2012 року, з якого вбачається, що ОСОБА_12 був присутній в судовому засіданні і йому було головуючим роз,яснено зміст і суть вироку Чорнобаївського райсуду від 23.12.2012 року (а.с. 102 103);

- даними вироку Чорнобаївського районного суду по справі № 1/2333/172/12 від 23.11.2012 року; відповідно до якого ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;

- даними супровідного листа № 1/2322/172/12/25889/1212-Вих від 143.12.2012 року, яким направлено копію вироку щодо ОСОБА_8 для відому та виконання;

- даними постанови судді Чорнобаївського районного суду ОСОБА_13 по справі № 1/2322/172/12 від 22.01.2013 року, встановлено, що після набрання законної сили вироком Чорнобаївського районного суду, яким ОСОБА_12 засуджено до сплати штрафу в розмірі 850 грн., останній у встановлені строки штраф не сплатив, на виклики до суду для заміни покарання не являвся, зі слів дружини з`ясовано, що засуджений перебуває за межами України, у зв`язку з чим територіальному органу внутрішніх справ доручено встановити його місцезнаходження та доставити в суд для вирішення питання про заміну покарання;

- даними повідомлення учасникам процесу по кримінальній справі № 2322/3525/12 за № 2322/3525/12/1184/13-Вих від 11.02.2013 року, яким постанова суду від 22.01.2013 року

направлена в Чорнобаївський РВ УМВС для виконання;

- даними супровідного листа № 1378 від 28.02.2013 року, яким судді Чорнобаївського районного суду ОСОБА_16 направлені матеріали виконаного доручення з додатками;

- даними рапорту старшого оперуповноваженого СКР Чорнобаївського РВ УМВС ОСОБА_14 від 28.02.2013 року, відповідно до якого встановлено, що останній на виконання доручення суду допитав родичів ОСОБА_8 однак встановити його місцезнаходження не видалося можливим (а.с. 114);

- даними рапорту помічника ІНФОРМАЦІЯ_2 . від 27.02.2013 року, згідно якого вбачається, що місце перебування ОСОБА_8 встановити не видалося можливим (а.с.116);

- даними повідомлення по кримінальній справі № 4347/14-Вих/ 1/2322/172/12 від 22.04.2014 року, направленого суддею Чорнобаївського районного суду ОСОБА_17 засудженому ОСОБА_8 . В черговий раз суддя вказує, що станом на квітень місяць 2013 року ОСОБА_8 не сплатив штраф за вироком суду від 23.11.2012 року, хоча сам особисто просив призначити йому покарання саме у виді штрафу. Також зазначено, що в діях ОСОБА_8 вбачаються елементи ухилення від сплати штрафу та роз`яснено, що у відповідності до ст. 27 КВК України у разі ухилення засудженим від сплати штрафу, він притягується до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України. Суддя вказує про необхідність терміново до 20.05.2014 року сплатити штраф в розмірі 850 грн. на рахунок 0501, відкритий в УДКСУ у Чорнобаївському районі Черкаської області, код одержувача - 36782468, банк - ГУДКСУ у Черкаській області, МФО банку - 854018 та надати головуючому оригінал квитанції про сплату штрафу (а.с. 115);

- даними листа Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області № 05-12/176-796 від 05.02.2016, відповідно до якого встановлено, що кошти в сумі 850 грн. від ОСОБА_8 за період з 01.12.2012 року по 01.02.2013 року по коду платежу 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» на рахунок 0501, відкритий в УДКСУ у Чорнобаївському районі Черкаської області, код одержувача - 36782468. банк - ГУДКСУ у Черкаській області, МФО банку - 854018 - не надходили.

- даними квитанції № 6 / КЗ від 10.08.2015 року, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_8 10.08.2015 року заплатив штраф в розмірі 850 грн. за вироком суду (а.с.38);

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України.

Таким чином, по справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, про ухилення ОСОБА_8 від сплати штрафу за що передбачена кримінальна відповідальність відповідно до ч.1 ст.389 КК України.

Що стосується доводів апеляції про сплату ОСОБА_8 штрафу, який він сплатив в кінці грудня 2012 року через Банк «Київська Русь», але квитанцію втрачено, а тому причину ненадходження коштів на рахунок держказначейства встановити не можливо, то колегія суддів оцінює їх критично. Оскільки суд першої інстанції вірно мотивував своє рішення та дав відповідну оцінку про недоведеність даних обставин та спрямованість на уникнення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Доводи апеляції про скасування вироку та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст..48 КК України у зв,язку із зміною обстановки, є необґрунтованими. Так відповідно до ст..48 КК України, від кримінальної відповідальності може бути звільнено особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, при цьому з матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_12 має незняту та непогашену судимість згідно вироку ОСОБА_18 райсуду від 23.11.2012 року.

Доводи апеляції про скасування вироку та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст..49 КК України, також є необґрунтованими. Так відповідно до ст..49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили, минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, при цьому злочин в якому обвинувачується ОСОБА_12 є триваючим, так як ОСОБА_12 умисно ухилився від сплати штрафу з 09.12.2012 року по 10.08.2015 року, тому з урахуванням того, що злочин тривав до серпня 2015 року, підстав для застосування положень ст..49 КК України не вбачається.

Доводи апеляції про застосування положень ст..80 КК України є необґрунтованими, так як відповідно до ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, при цьому судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_12 умисно ухилився від сплати штрафу з 09.12.2012 року по 10.08.2015 року.

Доводи апеляції про те, що повідомлення про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 27.08.2015 року в період дії ЗУ «Про амністію 2014 році» від 08.04.2014 року також є необґрунтованими, так як у даному випадку амністія застосовується до осіб, які вчинили злочини до набрання чинності даним Законом, при цьому злочин вчинений ОСОБА_12 є триваючим до серпня 2015 року, тому відповідно до ст.5 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», ОСОБА_12 не є суб,єктом даного Закону.

Суд першої інстанції при призначенні покарання вірно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, обставини справи, особу засудженого, який вину не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення з призначенням покарання у вигляді обмеження волі на певний строк в межах санкцій ч. 1 ст.389 КК України.

При цьому, висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого з призначенням йому покарання у виді 1 року обмеження волі з реальним відбуттям покарання, є необґрунтованими, а призначене судом першої інстанції покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, оскільки районним судом в повній мірі не враховано, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, позитивно характеризується, має на утримані двох неповнолітніх дітей, є учасником АТО.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що для виправлення обвинуваченого, достатнім є покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням положень ст..75 КК України, а тому вважає, що вирок суду підлягає зміні, апеляція сторони обвинуваченого частковому задоволенню, а апеляція прокурора про погіршення становища обвинуваченого та збільшення йому строку обмеження волі є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.03.2016 року, тому апеляційні скаргу сторони обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а апеляцію прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляцію сторони обвинуваченого ОСОБА_8 зі змінами задовольнити частково, а апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.03.2016 року, відносно ОСОБА_10 змінити. Застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

В решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.03.2016 року, відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Головуючий :

Судді :