УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1480/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
Зазначає, що ухвала Житомирського районного суду Житомирської області від 14.04.2016 року є незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Також, від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції без змін.
Зазначає, що в обвинувальному акті не зазначені в повному обсязі розмір витрат на залучення експерта по експертизам та неконкретновисунено обвинувачення, оскільки незрозуміло вчинення яких дій сексуального характеру з ухилом на збочення інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 ..
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 14.04.2016 року повернено обвинувальний акт від 23.03.2016 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України, прокурору Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 для усунення викладених у мотивувальній частині даної ухвали недоліків.
Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи є посяганнями на особистість. Згідно зі ст. 16 Конвенції про захист прав дитини від 20.11.1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) жодна дитина не може бути об`єктом свавільного та незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла та має право на таємницю кореспонденції, недопустимість незаконного посягання на недоторканість її честі і гідності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисників, котрі заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору зі стадії підготовчого судового засідання і у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Наведені судом І інстанції положення Конституції і Конвенції кореспондуються із роз`ясненнями, викладеними в п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» про недопустимість натуралізації опису в обвинувальному висновку обставин вчиненого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що унеможливлює його публічне оголошення. Судам необхідно повертати справу прокурору для складання нового обвинувального висновку.
Також суд зазначив, що за змістом ст. 314 КПК України завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. Також ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не передбачено виправлення помилок та внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду.
Відповідно до п. З ч. З ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд порушив вимоги кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Також, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, крім інших обставин, зазначених у цій нормі закону, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Серед іншого, в ухвалі суду не відображено, в якій саме частині обвинувального акту допущено, на переконання суду, натуралізацію обставин вчиненого злочину, що є оціночним поняттям в кожному конкретному випадку.
ОСОБА_7 обвинувачується у не закінченому замаху на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи.
Окрім цього, якщо в обвинувальному акті викласти дії ОСОБА_7 більш узагальнено не вказуючи його активні дії,
вказані обставини призведуть до неконкретного обвинувачення.Разом з тим, під час судового розгляду прокурор в порядку ст. 338 КПК України може більш конкретизувати обвинувачення з метою недопущення натуралізації обставин, які мали місце.
Також необхідно зазначити, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
Викладене в обвинувальному акті обвинувачення відносно ОСОБА_7 належно обґрунтовує ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 15, ч. З ст. 153 КК України.
Сам обвинувальний акт щодо форми і змісту відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Фактичні обставини кримінального правопорушення (місце, час, обстановка), а також його правова кваліфікація викладені належним чином.
Також суд у своїй ухвалі звернув увагу прокурора на необхідність виконання вимог п. 7-8, ч.2 ст.291 КПК України. Зокрема щодо зазначення вартості витрат для проведення експертиз.
Згідно обвинувального акту слідчим зазначено вартість проведення 10 експертиз, які були проведені у ході досудового розслідування. Однак слідчим не зазначено витрати на проведення судово-молекулярно-генетичної експертизи № 10 від 12.01.2016 у зв`язку із тим, що експертом не надано розрахунку вартості проведення вказаної експертизи, що не є підставою для повернення обвинувального акту.
Витрати за виконання вказаної експертизи були оплачені із фонду ГУНП в Житомирській області.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково повернув обвинувальний акт прокурору в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.
На підставі вищевказаного, відповідно до вимог КПК України, ухвала суду про повернення прокурору обвинувального акту не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню, а обвинувальний акт має бути направлений на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст.ст.314 - 317 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
Судді: