Справа № 344/4575/16-к
Провадження № 11-сс/779/75/2016
Категорія ст. 309 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000104 за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.04.2016 року про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №000104 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діяннях працівників Івано-Франківського МВ УМВС України в області та охоронця прокуратури м. Івано-Франківська складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

заявника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, прийняти нову, якою скасувати постанову старшого слідчого про закриття кримінального провадження. Свої вимогу аргументувала тим, що ухвала слідчого судді прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки постанова старшого слідчого прийнята з порушенням вимог закону та без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин. Посилається на те, що слідчий не допитав жодного із свідків на предмет наявності на її тілі та одязі слідів застосування до неї фізичного насильства, не допитаний свідок ОСОБА_9 , яка 20.05.2013 року була на прийомі в прокуратурі, а також свідка ОСОБА_10 . Вважає, що показання свідка ОСОБА_11 повинні враховуватися слідчим як достовірні. На думку апелянта, не з`ясоване питання про те, чому 20.05.2013 року в приміщенні прокуратури області не працювали камери відео спостереження, не має жодних підтверджень того, що журнал реєстрації на прийом 20.03.2013 року втрачений.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 закрито кримінальне провадження №000104 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діяннях працівників Івано-Франківського МВ УМВС України в області: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та охоронця прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_17 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.365 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- заявник ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор не підтримав доводи апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованої та просив залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення.

Зі змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Згідно із ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів закритого кримінального провадження, старшим слідчим при винесенні рішення про закриття кримінального провадження, зазначені вимоги закону були дотримані, ним вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, перевірка ним проведена в повному обсязі, тому постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Так, з матеріалів закритого кримінального провадження вбачається, що в повідомленні про кримінальне правопорушення рапорту начальника управління процесуального курівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області ОСОБА_18 зазначено, що 24.06.2014 року на особистому прийомі у прокуратури Івано-Франківської області перебувала громадянка ОСОБА_6 , яка у своєму усному звернені вказувала на неправомірні дії працівників Івано-Франківського МВ УМВС України в області, які мали місце 20.05.2013 року та охоронця прокуратури м. Івано-Франківська. Зокрема зі слів заявниці працівники міліції вчинили замах на її здоров`я, супроводжували її від виходу з прокуратури області до облдержадміністрації, при цьому намагалися затягнути в автомобіль. В діях працівників органів внутрішніх справ вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, вирішено провести за даним фактом досудове розслідування (а.п. 3 т. 1).

24.06.2014 року вказане відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України та 05.01.2014 року розпочато досудове розслідування (а.п. 1, 10 т.1).

01.07.2014 року ОСОБА_6 допитана на досудовому розслідуванні в якості потерпілої та по суті заявлених питань остання розповіла про події, що відбувались 20.05.2013 року у приміщенні прокуратури Івано-Франківської області та 18.02.2014 року у приміщенні прокуратури м. Івано-Франківська, зокрема щодо застосування до неї фізичного насильства з боку працівників прокуратури. На додаткові запитання ОСОБА_6 пояснила, що 20.05.2013 року внаслідок застосування до неї фізичного насильства працівниками міліції в неї були синці на плечах обох рук, подряпини, а 18.02.2014 року синці на колінах, коли вона падала на землю. Проте за медичною допомогою після вказаних подій потерпіла не зверталась (а.п. 87-92 т. 1).

Під час досудового розслідування були допитані свідки: 15.07.2014 року ОСОБА_19 пояснив, що на той час він працював на посаді начальника відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури Івано-Франківської області. 20.05.2013 року у приміщення прокуратури Івано-Франківської області прийшла ОСОБА_6 , яка мала бажання записатись на прийом до прокурора області, проте за її зверненнями було прийнято рішення пр. припинення переписки, про що він повідомив її та роз`яснив, що вона не може бути прийнята прокурором області. ОСОБА_6 відреагувала на це агресивно та сказала, узор у випадку, коли її не прийме прокурор області, вона вчинить акт самоспалення, що для цього в неї в сумці є все необхідне. Про це він повідомив прокурора області, який дав вказівку повідомити про цей факт органи внутрішніх справ. Після чого приїхала слідчо-оперативна група Івано-Франківського МВ УМВС України в області у складі кількох працівників. Він не бачив, щоб в приміщенні прокуратури до ОСОБА_6 органи міліції застосовували фізичного насильства. Що відбувалось на вулиці між ними йому не відомо. В його присутності працівники міліції відносились до ОСОБА_6 толерантно та ввічливо (а.п. 123-124 т. 1).

26.09.2014 року начальник МВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області ОСОБА_20 , допитаний в якості свідка показав, що 20.05.2013 року у журналі єдиного обліку за №2231 зареєстроване повідомлення про намагання ОСОБА_6 вчинити акт самоспалення у приміщенні прокуратури Івано-Франківської області (а.п. 125-128 т. 1).

Аналогічні пояснення надав 26.09.2014 року свідок ОСОБА_21 , що працював на посаді заступника начальника МВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області (а.п. 129-132 т. 1).

Свідок ОСОБА_14 , що працював заступником начальника МВ УМВС України в області, в ході його допиту 29.08.2014 року та додатково 03.09.2014 року в якості свідка показав, що 20.05.2013 року він за викликом виїжджав до прокуратури області, оскільки за отриманим повідомлення невідома громадянка намагається вчинити акт самоспалення у приймальній прокуратури області. Він особисто був присутній в кімнаті прийому громадян під час коли прокурор області ОСОБА_19 повідомив ОСОБА_6 про припинення розгляду її звернень, та попросив останню покинути приміщення прокуратури області, на що ОСОБА_6 відреагувала в агресивній формі, висловлюючи своє незадоволення, погрожуючи у словесній формі працівникам правоохоронних органів звільненням з їх місць роботи. Після цього ОСОБА_22 самостійно вийшла з приміщення кабінету та приміщення прокуратури області. При цьому будь-яке фізичне насилля з боку працівників прокуратури та міліції до неї не застосовувалось, ніхто її з приміщення прокуратури не виштовхував. З метою попередження неадекватної поведінки ОСОБА_6 начальник ДІМ Івано-франківського МВ УМВС України в області ОСОБА_15 поїхав на автомобілі вслід за нею. У подальшому ОСОБА_15 повідомив мені, що ОСОБА_6 прийшла у приміщення Івано-Франківської ОДА, проте до приміщення нікого не пускали, оскільки перед входом у будівлю відбувалась акція протесту. Оскільки ОСОБА_6 не вчиняла будь-яких неадекватних дій, він наказав ОСОБА_15 займатись надалі службовими питаннями . Цей факт був зареєстрований у журналі єдиного обліку 20.05.2013 року за №2231 за результатами розгляду якого був складений висновок про відсутність підстав про внесення інформації до ЄРДР. Під час додаткового допиту показав, що разом з ОСОБА_15 він знаходився на вул. Грюнвальдській біля приміщення прокуратури область. У подальшому, за його вказівкою, ОСОБА_15 продовжував супровід ОСОБА_6 до приміщення ОДА., він на той час знаходився у приміщенні Івано-Франківського МВ УМВС України в області (а.п. 133-140 т. 1).

Свідок ОСОБА_12 , що працював слідчим СВ УМВС України в Івано-Франківській області, під час допиту 01.10.2014 року показав, що коли він прибув 20.05.2013 року по вказівці до прокуратури області, то в кімнаті прийому громадін побачив ОСОБА_6 , яка поводила себе збуджено, висловлювала своє незадоволення прийняти рішення щодо припинення переписки по розгляду її звернень, після чого вона самостійно, без будь-якогго морального чи фізичного тиску з боку працівників міліції та прокуратури вийшла з приміщення прокуратури області у напрямку вул. Грюнвальдської, при цьому ніхто їз працівників міліції фізичного контакту з нею не мав (а.п. 141-144 т. 1).

Допитаний в якості свідка 02.09.2014 року та додатково допитаний 21.10.2014 року начальник ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС України в області ОСОБА_15 показав, що 20.05.2013 року за вказівкою заступника начальника МВ УМВС України в області ОСОБА_14 прибув з працівниками міліції до прокуратури області, оскільки за отриманим повідомленням невідома громадянка намагається вчинити акт самоспалення у приміщенні прокуратури. На час його прибуття до прокуратури області громадянка ОСОБА_6 вийшла з приміщення прокуратури області, при цьому будь-яке фізичне насилля з боку працівників прокуратури та міліції до неї не застосовувалось, ніхто з приміщення прокуратури її не виштовхував. Він разом із ОСОБА_14 супроводжували її по вулицях Грюнвальдської та Грушевської до приміщення Івано-Франківської ОДА з метою попередити з її боку неадекватну поведінку. Під час перебування ОСОБА_23 біля приміщення ОДА працівники міліції стосовно неї будь-яких насильницьких дій чи спеціальних засобів до неї не застосовували, тілесні ушкодження не спричиняли. ІФказаний факт від 20.05.2013 року був зареєстрований у журналі єдиного обліку за №2231 за результатами розгляду якого був складений висновок про відсутність підстав про внесення інформації до ЄРДР. При додатковому допиті додав, що ОСОБА_14 не супроводжував з ним Величко до приміщення ОДА. Він не пригадує хто з ним здійснював супровід (а.п. 149-155 т. 1).

В ході допиту 12.09.2014 року свідок ОСОБА_13 , що працював начальником відділу УКР УМВС України в Івано-Франківській області, показав, що коли він 20.05.2013 року прибув до приміщення прокуратури області побачив жінку, що виходила з приміщення прокуратури. З приміщення також вийшов заступник начальника МВ УМВС України в області ОСОБА_14 . Він бачив як працівники міліції супроводжували цю жінку по вул. Грюнвальдська. Як йому стало відомо у подальшому це була ОСОБА_6 (а.с. 145-148 т. 1).

Свідок ОСОБА_17 , що займав посаду охоронця приміщення прокуратури м.Івано-Франківська під час допиту 22.08.2014 року показав, що в середині лютого в приміщення прокуратури приходила постійна скаржниця ОСОБА_6 , він зареєстрував її у журналі відвідувачів та дав перепустку на прийом до заступника прокурора ОСОБА_24 , та вона пішла до нього. Через 5-10 хвили заступник прокурора зателефонував йому та сказав піднятись до його кабінету, де він побачив ОСОБА_6 , яка сиділа на кріслі та голосно, емоційно кричала та висловлювала погрози і образливі, нецензурні слова в адрес заступника прокурора. На його зауваження та пропозицію припинити крик та заспокоїться ОСОБА_6 не реагувала і продовжувала провокувати конфлікт і кричати. За вказівкою заступника прокурора він запропонував ОСОБА_6 залишити приміщення прокуратури та пройти з ним. Вона погодилась. При цьому всю дорогу продовжувала кричати образливі слова та погрози. Додав, що спеціальні засоби та фізичну силу до неї він не застосовував, вона добровільно погодилась покинути приміщення прокуратури. ОСОБА_6 є літньою людиною, ходить опираючись на топірець, тому безпідставно було застосовувати до неї спецзасоби чи фізичну силу. Ніхто до ОСОБА_6 не застосовував фізичної сили, погрози не висловлювали (а.п. 188-191 т. 1).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 , що працював заступником начальника відділу ДІМ в м. Івано-Франківську дав аналогічні показання та додав, що 20.05.2013 року він азом із начальником відділу ОСОБА_15 супроводжували на автомобілі ОСОБА_6 , яка погрожувала вчинити самоспалення. Біля вхідних дверей приміщення Івано-Франківської ОДА ОСОБА_6 присіла на підлогу та почала голосно кричати що її б`ють. Вони намагалтсь її заспокоїти, проте вона не реагували. Потім ОСОБА_6 направилась до приміщення «Просвіти». Фізичного насильства до неї не застосовувалось (а.п. 206-209 т. 1).

З наведеного вбачається, що як працівники прокуратури, так й працівники міліції, що приймали участь під час події, що склалась 20.05.2013 року за участю ОСОБА_6 , були допитані органами досудового розслідування, відповідно слідчим в постанові про закриття надана оцінка вказаним показанням.

Доводи апелянта ОСОБА_6 про непроведення слідчим допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є безпідставні, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що з метою повного та неупередженого досудового розслідування, слідчим неодноразово були прийняті заходи щодо виклику ОСОБА_9 для допиту, а саме 24.11.2014 року, 05.12.2014 року, 26.12.2014 року, проте за викликом остання не з`являлась (а.п. 28, 63, 74 т.2).

23.12.20145 року слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_25 в порядку ст. 40 КПК України надано доручення начальнику Івано-Франківського МВ УМВС України. (а.п. 72 т.2), а також 30.12.2014 року начальнику ВВБ в Івано-Франківській області ДВБ МВС України (а.п. 89-90 т. 2) щодо допиту в якості свідка ОСОБА_9 .

Проте, згідно рапорту ДІМ Івано-Франківського МВ УМВС України в області ОСОБА_26 громадянка ОСОБА_9 відмовилась отримувати повістку про виклик 26.12.2014 року до прокуратури області, та з`являтись в прокуратуру області для дачі показів у кримінальному провадженні (а.п. 75 т. 2).

Відповідно до рапорту оперуповноваженого в ОВС ВВБ в Івано-Франківській області ОСОБА_27 від 31.12.014 року, в ході виконання ним вказаного вище доручення, не представилась можливість допитати ОСОБА_9 , оскільки остання категорично відмовилась давати покази з приводу постановлених їй запитань, мотивуючи це тим, що вона не бажає цього робити та не пригадує обставин події, які відбувались 20.05.2013 року за участю ОСОБА_6 та працівниками міліції (а.п. 92 т. 2).

Таким чином, слідчий вживав передбачені законом процесуальні можливості для виклику ОСОБА_9 для допиту, проте, остання відмовилась з вищевказаних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 також посилається на те, що слідчий не допитав ОСОБА_10 , який 20.05.2013 року був присутнім на прийомі в прокуратурі, але з матеріалів кримінального провадження не вбачається, щоб ОСОБА_6 заявляла клопотання слідчому з цього приводу.

Стосовно доводів апелянта ОСОБА_6 про те, що показання свідка ОСОБА_11 щодо наявності в неї тілесних ушкоджень повинні враховуватися слідчим як достовірні, на думку колегії суддів не є слушними, оскільки відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови слідчого, свідок ОСОБА_28 під час її допиту 26.11.2014 року показала, що бачила у ОСОБА_6 у травні 2013 року подряпини на двох руках та у ділянці плечей, а також почервоніння шкіри, походження яких, остання повідомила як отриманих від дій працівників міліції, яки схопили її за руки і намагались силоміць затягнути до службового автомобілю в той час коли вона була на прийомі у прокуратури області, проте та вирвалась від них (а.п. 50-53 т. 2).

Між тим, закон має на меті отримання доброякісних доказів, здатних з достовірністю встановлювати обставини справи, тобто саме висновок медичного закладу, встановлює наявність тілесних ушкоджень, ступень їх тяжкості, період отримання тощо.

Проте, зі слів ОСОБА_6 за медичною допомогою вона не зверталась, що унеможливлювало орган досудового розслідування іншим шляхом перевірити факт отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень під час події, що відбулась 20.05.2013 року.

З пояснення лікаря та фельдшера швидкої допомоги ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , що приїхав за викликом 20.05.2113 року до будинку «Просвіта», вбачається, що ОСОБА_6 відмовилась від медичного огляду та надання їй медичної допомоги. Будь-яких зовнішніх видимих тілесних ушкоджень та її тілі не виявлено (а.п. 52, 163-170 т. 1).

Відповідно листа головного лікаря Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні від 10.09.2014 року, ОСОБА_6 упродовж 2013-2014 роки в ЦМКЛ на лікуванні не перебувала, за медичною допомогою не зверталась (а.п. 49 т. 1).

Адміністрація міської поліклініки №1 у листі від 26.11.2014 року також повідомила, що ОСОБА_6 за медичною допомогою в період з 20.05.2013 року по 29.05.2014 року та в період з 18.02.2014 року по 27.02.2014 року не зверталась, в електронній базі не числиться (а.п. 18 т. 2).

З листа заступника головного лікаря з експертизи непрацездатності ОСОБА_31 Івано-Франківської поліклініки №2 встановлено, що ОСОБА_6 зверталась за медичною допомогою з загальними захворюваннями, а не з приводу отримання тілесних ушкоджень від дій працівників (а.п. 20 т. 1).

Інші свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , на які вказувала ОСОБА_6 як на осіб, що бачили в неї синці і подряпини на руках, в своїх показах від 30.12.2014 року зазначили, що не бачили у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень у (а.п. 81-84, 85-88 т. 2).

Таким чином, на думку колегії суддів, вищенаведена сукупність доказів, які викладені в постанові про закриття, свідчить про те, що слідчим було вжито всі передбачені законом заходи для встановлення обставин справи та зібрані матеріли кримінального провадження містили достатньо даних для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Щодо непроведення слідчим одночасного допиту свідків, колегія суддів встановила наступне: з матеріалів провадження вбачається, що заявниця ОСОБА_6 буда повідомлена слідчим про можливість проведення такої слідчої дії, проте вона відмовилась від неї, про що також заявниця підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду, з наведенням відповідних мотивів такої відмови.

Таким чином, органами досудового розслідування вжито вичерпного переліку всіх можливих заходів щодо перевірки факту спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень правоохоронними органами.

Крім того, за фактом наявності запису на внутрішніх та зовнішніх камер відеоспостереження Івано-Франківської ОДА, а також відеозаписів із камер відеоспостереження прокуратури Івано-Франківської області слідчим були направлені листи до відповідних органів з прохання надати ці записи для вивчення з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення по кримінальному провадженню, проте жодних відеоозаписів не збережено (а.п. 129, 131, 137 т. 2).

Доводи апелянта про те, що слідчим не з`ясоване питання, чому 20.05.2013 року в приміщенні прокуратури області не працювали камери відеоспостереження, а також відсутності доказів втрати журналу реєстрації на прийом 20.05.2013 року, є такими, що не відповідають матеріалам справи.

Крім того, на думку колегії суддів, встановлення причини за якою не працювали відеокамери не є предметом розгляду вказаного кримінального провадження.

Щодо доводів апелянта з приводу непроведення впізнання осіб, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки слідчим встановлено коло осіб, які були присутні під час події за участю ОСОБА_6 , вони були належним чином допитані, та їх показанням дана відповідна оцінка в оскаржуваній постанові.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий дослідив обставини кримінального провадження, досудове розслідування проведено повно, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а постанова слідчого про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи скарги заявника, дав їм належну правову оцінку, та правильно дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги, з наведенням відповідних мотивів, які є обґрунтованими.

Як вбачається з оскарженої ухвали, при вирішенні питання про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дав в ухвалі вичерпної відповіді на доводи скарги, зокрема належним чином перевірив доводів скаржника з приводу незаконності дій працівників Івано-Франківського МВ УМВС України в області та охоронця прокуратури м. Івано-Франківська та дав належної оцінки висновку слідчого щодо відсутності у діяннях цих осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.365 КК України.

Відтак, належні докази, які б підтверджували неправомірність дій працівників міліції по відношенню до ОСОБА_6 в матеріалах кримінального провадження відсутні.

За висновком слідчого судді, з якими погоджується колегія суддів, в рамках даного кримінального провадження слідчим було вжито всіх процесуальних заходів, здобуто всі можливі докази, які могли бути досліджені в цьому провадженні.

Інших належних доказів стороною скаржника, ані слідчому судді, ані колегії судді апеляційного суду не наведено та не надано.

Крім того колегія суддів звертає увагу також і на те, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя, до повноваження якого належить здійснення порядку судового контролю за дотримання прав, свобод, інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Завданням слідчого судді відповідно до вимог чинного КПК України є контроль законності рішень, дій чи бездіяльності, зокрема слідчого, на досудовому розслідуванні.

Отже, здійснюючи судовий контроль слідчий суддя не може втручатись у дискреційні повноваження слідчого щодо аналізу доказів, зібраних у кримінальному провадженні, здійснювати вибір варіанта рішення відповідно до власних міркувань та правової кваліфікації діянь, оскільки це означало би підміну функцій слідчого.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , а ухвали слідчого судді - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.04.2016 року про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №000104 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діяннях працівників Івано-Франківського МВ УМВС України в області: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та охоронця прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_17 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.365 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3