АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/680/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/443/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 14 червня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000632, відносно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Софіївка, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, працюючого ПАТ «Північтранс», водієм, з середньо спеціальною освітою, відповідно до ст.89 КК України не судимого, не одруженого, який має неповнолітню дитину 2001 року народження, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 ,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

Прокурор - ОСОБА_7

Обвинувачений - ОСОБА_6

Захисник - ОСОБА_8

Потерпіла - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду у відношенні ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.75, п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без позбавлення права керування транспортири засобами.На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, обвинуваченого звільнено від відбуття призначеного судом основного покарання з випробуванням строком на три роки та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. Питання про речові докази та судові витрати вирішені.
Згідно обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, 25 листопада 2015 року приблизно о 19.00 годині, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по мокрому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги пр. Миру з боку майдану Горького в напрямку майдану Визволення рухався автобус «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .
В цей час, проїжджу частину дороги пр. Миру, в районі магазину «Varus», зліва на право за напрямком руху автобусу «Mercedes Benz Sprinter», переходив пішохід ОСОБА_10 . Під час подальшого руху, водій ОСОБА_6 при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яку він мав об`єктивну можливість виявити, в порушення вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України, відповідно до якого:
12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
своєчасно заходів для зменшення швидкості не вжив, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . ОСОБА_10 перебуваючи на стаціонарному лікуванні у 2-й міській лікарні від отриманих травм помер.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2263 від 08.01.2016 року смерть ОСОБА_10 настала внаслідок внутрішньочерепної травми з переломом кісток носу, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, забою головного мозку, який ускладнився набряком головного мозку.
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 58/27-7 від 20.01.2016 в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автобусом «Mercedes Benz Sprinter» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 « Правил дорожнього руху» України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України і наслідками що настали - спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 вбачається прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Так, незважаючи на те, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , смертельно травмовано потерпілого ОСОБА_10 , до обвинуваченого не застосовано передбачене ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст..12 КК України, інкриміноване ОСОБА_6 покарання відноситься до категорії тяжких злочинів. На думку прокурора, не застосування додаткового покарання ОСОБА_6 може призвести до можливих правопорушень в подальшому та настанню суспільно-небезпечних наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, потерпылу ОСОБА_9 , яка також заперечувала проти доводыв апеляцыйноъ скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Крім того, з вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 основне покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за класифікацією, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше, в силу ст.89 КК України, не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненному, відшкодування шкоди, шляхом компенсації потерпілій витрат на поховання, перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітнього сина.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, судом враховано, що вчинений ОСОБА_6 злочин за формою вини є необережним, а пішохід ОСОБА_10 переходив дорогу в невстановленому для цього місці, чим також допустив порушення правил дорожнього руху.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні основного покарання ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке за своїм видом та розміром відповідає санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Між тим, врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого, наявність на його утриманні малолітньої дитини, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого ( вину визнав повністю, щиро покаявся), наявність пом`якшуючих обставин - щире каяття, відшкодування шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків, та прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного за даним вироком основного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_6 із застосуванням положень ст. 75 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим.

Між тим, згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції в даному провадженні має керуватися статтями 412 - 414 КПК України. Відповідно до змісту вказаної норми закону, підставами для скасування або зміни зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочині (ст..12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, при призначенні покарання, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено лише основне покарання, а додаткове покарання не призначалося та мотивувальна частина вироку не містить належної мотивації такого рішення.

Ті обставини, що ОСОБА_6 не судимий, щиро кається у вчиненому, відшкодував завдану шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину, на що є посилання у вироку, були підставами для призначення йому основного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України, однак, на думку колегії суддів, вони не є достатніми підставами для висновку про не застосування додаткового покарання передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який за класифікацією передбаченою ст..12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. При цьому, в результаті порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.3 ПДР України, потерпілого ОСОБА_10 було смертельно травмовано.
Колегія суддів вважає, що за таких обставин, обвинуваченому слід призначити додаткове покарання та позбавити його права керування транспортними засобами,у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст.420 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати і з метою застосування до обвинуваченого додаткового покарання та ухвалити свій вирок.
Враховуючи наведене, колегія судців вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з ухваленням нового вироку в частині призначення додаткового покарання обвинуваченому, відповідно цо ч. 2 ст. 409 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404 - 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням строком на З (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

В силу ст. 77 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, підлягає реальному виконанню.

В решті вирок суду залишити без змін.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4