Справа №705/6042/16-к
1-кс/705/1106/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2016 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :
слідчого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Умань скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,
В С Т А Н О В И В :
Скаржник в судовому засіданні доводи своєї скарги підтримав та просив її задоволити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки арешт на автомобіль відповідно до КПК України не було накладено, а тому відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України автомобіль має бути повернутий особі у якої його було вилучено, однак повернення автомобіля повинно бути здійснено під зберігальну розписку.
Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
16.09.2016 року скаржник звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з скаргою.
Згідно вимог ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідної заяви, вказана заява була визначена до розгляду слідчому судді ОСОБА_1
16 вересня 2016 року ухвалою слідчого судді відкрито провадження з розгляду даної скарги.
За змістом ст. 26 КПК, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора визначено главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, параграф №1, ст.ст. 303 308.
Так, ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового провадження, та ким такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений даною нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження є вичерпним. Так, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.. 169 КПК, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначений ст. 306 КПК України. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК, з урахуванням відповідних положень глави 26 КПК України.
Слідчий своєю постановою визнав вилучений автомобіль речовим доказом.
Згідно ст.168 ч.2 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку і огляду.
Стаття 237 ч.7 КПК України говорить про те, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, чи прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі у якої його було вилучено.
Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК. На підставах та в порядку, передбаченому КПК допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
У судовому засіданні також встановлено, що відповідно до вимог ст. 171 КПК України ні прокурор, ні слідчий не звертались до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт майна.
Стаття 100 ч.1 КПК України говорить про те, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (Тимчасовий доступ до речей і документів), 170-174 (Арешт майна) КПК України.
Тимчасовий доступ до речей не надавався, арешт на майно не накладався, підозра у кримінальному провадженні нікому до даного часу не оголошена. Тобто випадки щодо заборони повернення речових доказів, передбачені ст.100 ч.1 КПК України відсутні.
Крім того, стаття 100 ч.6 п.1 КПК України говорить про те, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
За таких обставин суд приходить до висновку, що на досудовому слідстві не в повній мірі дотримуються вказаних положень норм права, що призводить до порушення прав власника та користувача майна.
Відповідно до ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала про зобов`язання вчинити певну дію.
Керуючись ст. ст. 16, 110, 220, 303, 307 КПК України суд,-
УХВАЛИВ :
Скаргу задовольнити частково.
Визнати бездіяльність слідчого Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна незаконною.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1