Справа № 359/1592/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/15/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 21 24.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
24 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляцію прокурора на вирок Бориспільского міськрайонного суду від 26.11.2015р., яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковськ, Дніпропетровської області, гр-на України, на утриманні якого перебувають неповнолітні діти ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146 КК України, ч.3 ст.189 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.146 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.189, 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 днів з конфіскацією всього особистого майна.

Цивільний позов ОСОБА_10 - залишено без розгляду,
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 лютого 2010 року о 15 год., діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_11 , засудженим за вчинення цього злочину іншим вироком, перебуваючи у м.Борисполі, на перехресті вулиць Ватутіна та Горького незаконно викрав ОСОБА_10 , 1946 року народження, який проходив по вулиці, застосовуючи фізичну силу, всупереч волі потерпілого та подолавши його опір заштовхав у невстановлений слідством автомобіль «Фольцваген» та перевіз до м.Переяслав-Хмельницького. Примусово утримуючи ОСОБА_10 у будинках, готелях та квартирах, не даючи йому змоги втекти та вільно вибирати місце свого перебування, ОСОБА_6 погрожував потерпілому вбивством та вимагав від останнього продати свою квартиру у м.Борисполі та віддати йому гроші. 12 березня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11 привезли ОСОБА_10 до приватного нотаріуса ОСОБА_12 у м.Борисполі для укладання договору кутвлі-продажу належної останньому квартири, однак ОСОБА_10 відмовився підписати договір. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 привезли ОСОБА_10 на цвинтар м.Борисполя, де завдали останньому численні удари руками та ногами, заподіявши йому фізичний біль, вимагаючи при цьому продати квартиру та віддати їм гроші, на що ОСОБА_10 , усвідомлюючи загрозу для свого життя, вимушений був погодитися.

26 березня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11 привезли ОСОБА_10 у м.Бровари до приватного нотаріуса ОСОБА_13 , де ОСОБА_10 , усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , змушений був підписати договір купівлі- продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 , вартість якої становила 247515грн, покупцю ОСОБА_14 за 160000 грн. Отримані від продажу квартири кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_11 обернули на свою користь та розпорядились на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 шкоду на суму 247515грн., що є великим розміром. Після продажу належної ОСОБА_10 квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_11 примусово утримували ОСОБА_10 за невстановленими слідством адресами у Полтавській області та за місцем проживання ОСОБА_15 у м.Переяслав-Хмельницькому до встановлення місця перебування потерпілого працівниками міліції 31 травня 2010 року.

Прокурор в апеляції, просив скасувати вирок Бориспільского міськрайонного суду від 26.11.2015р. в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, постановити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.146 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.189КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна та на підставі ч.1 ст.70КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Прокурор вважає вирок незаконним, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, вважає, що суд першої інстанції неправомірно застосував до ОСОБА_6 ст.69 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який апеляцію не підтримав, засудженого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненому, а також кваліфікація його дій за ч.2 ст.146 КК України, ч.3 ст.189 КК України грунтується на зібраних по справі, досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах і сторонами не оспорюється.

Вирішуючи питання щодо домірності призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вимог ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при судовому розгляді справи в суді першої інстанції прокурором постановою від 06.11.2015 року змінено обвинувачення та ОСОБА_6 обвинувачується за ч.2 ст.146, ч.3 ст189 КК України, тобто змінено обвинувачення з ч.4 ст.189 КК України на ч.3 ст.189 КК України (т.3 а.с.205-209).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 міри покарання, обгрунтовано застосована ст.69 КК України, оскільки судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро кається у вчинених злочинах, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відшкодував потерпілому завдану шкоду, квартира повернута потерпілому, у зв`язку з чим потерпілий в суді першої інстанції відмовився від цивільного позову та просив суд звільнити підсудного з-під варти в залі суду (т.3 а.с.189-192).

Порушень вимог закону, які можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

На підставі наведенного, керуючись ст.365, 366, 367 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Вирок Бориспільского міськрайонного суду від 26.11.2015р. щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання залишити без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили.

С УД Д І: _____(підпис)_____ _____(підпис)_____ _____(підпис)_____