Ухвала
іменем україни
26 квітня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000158 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Борова Борівського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 08 квітня 2015 року Борівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Борівського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Стягнуто з засудженого процесуальні витрати.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 травня 2015 року, близько 13.00 год. у період іспитового строку за попереднім вироком, діючи повторно, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де таємно викрав належне ОСОБА_8 майно на суму 326 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд долучив до матеріалів провадження, надав оцінку та визнав належним доказ, який не був відкритий стороні обвинувачення, як того вимагає ст. 290 КПК. Ухвалу апеляційного суду прокурор вважає невмотивованою та винесеною з порушенням закріпленого у статтях 7, 22 КПК принципу змагальності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні крадіжки за кваліфікуючих обставин, скоєної 12 травня 2015 року.

З таким обвинуваченням погодився у вироку і місцевий суд.

Проте, як встановлено в ході апеляційного розгляду, згідно постанови Борівського районного суду Харківської області від 08 травня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 178 КУпАП, та призначено адміністративний арешт строком на 5 діб з утриманням в ізоляторі тимчасового тримання. Строк утримання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 з 09.40 год. 08 травня 2015 року.

Тобто, згідно вказаної постанови, яка набула законної сили та ніким не скасована, ОСОБА_6 з 09.40 год. 08 травня по 09.40 год. 13 травня 2015 року знаходився під арештом, що виключає можливість вчинення ним крадіжки 12 травня 2015 року, близько 13.00 год.

Доказів на спростування того, що обвинувачений у зазначений період перебував в ізоляторі тимчасового тримання, стороною обвинувачення не надано.

Зважаючи на це, відповідно до вимог ст. 17 КПК тлумачачи всі сумніви на користь обвинуваченого, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в матеріалах справи достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні 12 травня 2015 року злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та закрив кримінальне провадження.

Доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог статей 290, 404 КПК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, копію згаданої постанови було долучено кримінального провадження та досліджено апеляційним судом за клопотанням засудженого.

Вказане судове рішення ОСОБА_6 отримав після постановлення вироку місцевим судом (а.с. 141-142).

З його змістом прокурора було ознайомлено під час апеляційного розгляду.

При цьому жодних застережень щодо дослідження зазначеного доказу, чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду з метою надання часу для його спростування прокурор під час апеляційного розгляду не заявив.

Тому, посилання прокурора у касаційній скарзі на порушення стороною захисту встановленого у ст. 290 КПК порядку відкриття матеріалів, а також порушення апеляційним судом принципу змагальності сторін є необґрунтованими.

Апеляційний суд згідно з вимогами ст. 404 КПК розглянув справу, виходячи з наявних у ній доказів і заявлених учасниками судового провадження клопотань, у результаті чого прийняв умотивоване рішення про скасування вироку місцевого суду і закриття кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3