Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/403/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.05.2016 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000010 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_10 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Головківка українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , судимого:

- 11.02.1997 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.140, ст. 44, ст. 142 ч.2, ст. 44, ст. 42 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 26.02.2001 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ст.81 ч.3, ст. 81.ч.2, ст. 42 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 02.02.2005 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі;

- 16.08.2013 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу, у розмірі 850 грн.,

- 18 березня 2014 року Чигиринським районним судом Черкаської області по ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винуватим та призначено покарання:

- за ст.185 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ст.186 ч. 2 КК України на 6 років позбавлення волі;

- за ст.395 КК України на 6 місяців арешту

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання покарання за вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 березня 2014 остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у 6 років виді позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08 лютого 2014 року по дату винесення вироку 25.02.2016 року.

На підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України ОСОБА_8 виправдано в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, по факту крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_11 .

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Олександрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , судимого:

- Фастівським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- 23.03. 2010 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України на 3 років 6 місяців позбавлення волі, Згідно постанови Дзержинського районного суду від 10.02.2012 року на підставі ст.82 КК України замінено покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 13 днів Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська05.02.2013 року, звільнений від відбування покарання умовно-достроково 05.02.2013 року на не відбутий строк 6 місяців 22 дні;

-18 березня 2014 року Чигиринським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 років позбавлення волі,

визнано винуватим та призначено покарання:

- за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ст.186 ч. 2 КК України на 6 років позбавлення волі;

- за ст.395 КК України на 6 місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_12 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання покарання за вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 березня 2014 остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08 лютого 2014 року по дату винесення вироку 25.02.2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 по 2500 грн., з кожного, в рахунок завданої відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно, на користь держави 391 грн. 20 коп. витрат за проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло; відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, вчиненні відкритого викрадення чужого майна(грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно; самовільному залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Так, 21.11.2013 року близько 12 год., ОСОБА_8 , прибув до домоволодіння ОСОБА_14 , розташованого в АДРЕСА_3 , в якому тимчасово проживав. Перебуваючи у будинку, за відсутності власника ОСОБА_14 , у ОСОБА_8 виник умисел на викрадення чужого майна. Скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_14 не спостерігає за ним, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, шляхом вільного доступу, ОСОБА_8 таємно викрав духову піч, вартістю 200 грн., комплект чавунних колісників, вартістю 79 грн., чавунні дверцята, вартістю 60 грн., а всього викрав майна належного ОСОБА_14 на загальну суму 339 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 10.12.2013 року близько 12 год., ОСОБА_8 , прибув до домоволодіння ОСОБА_13 , розташованого по АДРЕСА_4 . Перебуваючи разом із власником житлового будинку, у ОСОБА_8 виник умисел на викрадення чужого майна. Скориставшись тим, що ОСОБА_13 не спостерігає за ним, ОСОБА_8 з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Nокіа 1280», вартістю 240 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 09.01.2014 року близько 21 год., разом із ОСОБА_9 прибув до житлового будинку належного ОСОБА_15 , розташованого по АДРЕСА_5 . Скориставшись відсутністю ОСОБА_15 , з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, шляхом зриву навісного замка на вхідних дверях будинку, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 проникли до домоволодіння, звідки таємно викрали із житлової кімнати чавунну двох камфорну плиту, вартістю 320 грн. Продовжуючи злочинну діяльність обвинувачені ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 шляхом витягування віконного скла у вікні господарського приміщення належного ОСОБА_15 проникли до середини, звідки викрали чавунну двох камфорну плиту, вартістю 320 грн., а всього викрали майна на загальну суму 680 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Крім того ОСОБА_8 , 09.01.2014 року близько 22 год., разом із ОСОБА_9 , прибув до дачного будинку належного ОСОБА_16 , розташованого по АДРЕСА_4 . Скориставшись відсутністю ОСОБА_16 , з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, шляхом зриву навісного замка на вхідних дверях будинку, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 проникли до домоволодіння, звідки таємно викрали із житлових кімнат чавунну двох камфорну плиту, вартістю 320 грн., алюмінієвий рукомийник, вартістю 30 грн., комплект ручного інструменту, вартістю 97 грн., велосипед «Україна», вартістю 750 грн., а всього викрали майна на загальну суму 1197 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 24.01.2014 року близько 05 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , прибули до домоволодіння ОСОБА_13 , розташованого по АДРЕСА_4 , шляхом вибиття вікна в приміщенні веранди та відчинивши засув на вхідних дверях, проникли до приміщення житлового будинку. Знаходячись в будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 змусили потерпілого ОСОБА_13 придбати пляшку горілки та розпити разом із ними. В подальшому ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 в ході розпиття спиртних напоїв наносили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 , в ході чого спричинили тілесні ушкодження у вигляді синців у лівій підочній ділянці і в лівій щічній ділянці з переходом в ділянку нижньої щелепи, які утворилися не менш 5 травматичних впливів та згідно висновку експерта №10 від 28 січня 2014 року та додаткової експертизи № 94 від 10.09.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після розпиття спиртних напоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відкрито, в присутності свідка ОСОБА_17 , заволоділи майном потерпілого ОСОБА_13 і, зокрема: грошовими коштами в сумі 500 грн., телевізором «Супра», вартістю 1069 грн., мобільним телефоном «Nokia» вартістю 230 грн., бензопилою «Good luk» вартістю 707 грн., а всього заволоділи майном на загальну суму 2506 гривень. З місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, згідно постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.06.2013 року відносно ОСОБА_8 , встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з зобов`язанням реєструватися в Олександрівському РВ УМВС України в Кіровоградській області 4 рази на місяць, а також з забороною перебувати в магазинах, де продають спиртні напої на розлив, з забороною виходу з будинку, розташованого в АДРЕСА_6 з 22 год. до 06 год. та виїжджати за межі Олександрівського району Кіровоградської області в своїх питаннях без відповідного дозволу. Не зважаючи на вказані зобов`язання ОСОБА_8 в порушення вимог Закону України «Про адміністративний нагляд» в частині встановлених обмежень особі, відносно якої застосований адміністративний нагляд , залишив своє місце проживання без попередження та дозволу контролюючого органу внутрішніх справ. ОСОБА_8 не прибув на реєстрацію 18.01.2014 року в Олександрівський РВ УМВС України в Кіровоградській області, а з 19.01.2014 року залишив місце проживання за вищевказаною адресою, не повідомивши про це письмово керівництво Олександрівського РВ УМВС, не отримавши дозвіл і не вказавши про мету, термін виїзду та не повідомивши адресу свого місця знаходження, чим умисно порушив правила адміністративного нагляду встановленого відносно нього постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області

Крім того, згідно постанови Самарського районного суду міста Дніпропетровська Дніпропетровської області від 28.01.2013 року відносно ОСОБА_9 , встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з зобов`язанням реєструватися в Олександрівському РВ УМВС України в Кіровоградській області 4 рази на місяць, а також з забороною перебувати в магазинах, де продають спиртні напої на розлив, з забороною виходу з будинку, розташованого в с. Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області з 22.00 години до 06.00 години та виїжджати за межі Олександрівського району Кіровоградської області в своїх питаннях без відповідного дозволу. Не зважаючи на вказані зобов`язання ОСОБА_9 в порушення вимог Закону України «Про адміністративний нагляд» в частині встановлених обмежень особі, відносно якої застосований адміністративний нагляд , залишив своє місце проживання без попередження та дозволу контролюючого органу внутрішніх справ. ОСОБА_9 , 06.08.1974, не прибув на реєстрацію 28.12.2013 року в Олександрівський РВ УМВС України в Кіровоградській області, а з 01.01.2014 року залишив місце проживання за вищевказаною адресою, не повідомивши про це письмово керівництво Олександрівського РВ УМВС, не отримавши дозвіл і не вказавши про мету, термін виїзду та не повідомивши адресу свого місця знаходження, чим умисно порушив правила, встановленого відносно нього постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська Дніпропетровської області адміністративного нагляду.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_10 просив скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, провадження направити на новий судовий розгляд до того самого суду в іншому складі суду, мотивуючи тим, що всупереч вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку суду не містить формулювання обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_8 по епізоду вчинення крадіжки велосипеда потерпілого ОСОБА_11 за ч.2 ст.185 КК України.

Вказав, що виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, суд в обґрунтування свого рішення послався на показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що він придбав велосипед за 100 грн., а тому, на думку суду, розмір шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_11 , слід визначити виходячи з реальних витрат потерпілого на придбання велосипеда, яка становить 100 грн. та є недостатньою для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності. Із наведених вище підстав суд І інстанції не прийняв до уваги висновок судово-товарознавчої експертизи, відповідно до якого вартість велосипеда становить 175 грн., оскільки, на думку суду, вартість велосипеда визначена теоретично, виходячи з розрахунків самого експерта, без урахування реальних витрат потерпілого на придбання майна. Однак, всупереч вимог ч.10 ст.101 КПК України суд І інстанції належним чином не вмотивував своїх висновків щодо незгоди з висновком судово-товарознавчої експертизи, безпідставно, без виклику та допиту в судовому засіданні експерта, який її проводив, послався на те, що вартість викраденого майна визначена експертом теоретично, що відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, вказав, що в порушення вимог ч.ч.3, 4 ст.370, п.1 ч.3 ст.374 КПК України суд І інстанції, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України належним чином, з посиланням на досліджені під час судового розгляду докази, не обґрунтував та не вмотивував свого рішення, крім того мотивувальна частина вироку суду в цій частині взагалі не містить аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого за цим епізодом, та мотивів, з яких суд їх відкинув.

Вказав, що постановляючи вирок та виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України суд зазначив, що в судовому засіданні пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження, а тому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 необхідно виправдати у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. При цьому мотивувальна частина вироку суду, всупереч вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, не містить мотивів, з яких судом відкинуто інші досліджені під час судового розгляду докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні з чого вбачається, що має місце вибіркове ставлення суду до одних доказів, та повне ігнорування інших та їх виваженої оцінки.

Також, всупереч вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку в частині визнання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України не містить належного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Крім того, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, судом у мотивувальній частині вироку не зазначено у повному обсязі формулювання обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, за яким ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 визнано винними, а саме: не зазначено форму вини та мотиви кожного з обвинувачених, обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину.

Також, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, роз`яснень, викладених в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суд І інстанції, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2,3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.395 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.395 КК України, не зазначив які саме із досліджених в судовому засіданні докази підтверджують доведеність вини обвинувачених по кожному епізоду обвинувачення, які суд визнав доведеними, а обмежився лише зазначенням змісту показів обвинувачених, потерпілих, свідків, висновків експертиз та інших матеріалів провадження, не надавши їм аналізу.

В порушення вимог ч.4 ст.95 КПК України суд першої інстанції, як на докази доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 послався на протоколи допиту потерпілого ОСОБА_14 та підозрюваного ОСОБА_8 , що згідно із ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, районний суд, визнавши обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України по епізоду, 10.12.2013 року близько 12 год., крадіжки майна належного ОСОБА_13 , всупереч вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України взагалі не призначив останньому покарання за вказаною статтею, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, всупереч вимог ч.5 ст.72 КК України, суд зарахувавши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.02.2014 року по 25.02.2016 року, не зарахував останнім строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляцію, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та в їх інтересах захисника -адвоката ОСОБА_7 , які просили залишити без задоволення подану прокурором апеляцію, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону під час ухвалення вироку, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, у мотивувальній частині вироку суд встановив та визнав доведеним скоєння ОСОБА_8 крадіжки майна, 10.12.2013 року близько 12 год., належного потерпілому ОСОБА_13 , та визнав винним обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.

Проте, в порушення вимог ч.4 ст.374 КПК, в резолютивній частині вироку суд взагалі не призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вказаною статтею кримінального закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є неприпустимим.

Крім того, виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_11 , суд першої інстанції, в порушення вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку взагалі не зазначив формулювання обвинувачення, пред`явленого органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 по даному епізоду, яке визнане судом недоведеним, тобто не встановив та не зазначив у мотивувальній частині вироку обставини обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України визнані судом недоведеними, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, суд перекваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч.2 ст.186 КК України по епізоду стосовно ОСОБА_13 .

При цьому, у мотивувальній частині, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у вироку ним допущено протиріччя, вказано: «що суд не приймає показання обвинувачених, що вони не скоювали розбійний напад на потерпілого ОСОБА_18 . Суд знаходить, що обвинувачені обрали такий спосіб захисту з метою уникнути покарання за скоєне та поліпшити своє правове становище», що ставить під сумнів законність висновку суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з розбою на грабіж.

Також, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.395 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.395 КК України, в порушення вимог ст.374 КПК України, не зазначив які саме із досліджених у судовому засіданні доказів підтверджують доведеність вини обвинувачених по кожному епізоду обвинувачення, які суд визнав доведеними, а обмежився лише зазначенням змісту показань обвинувачених, потерпілих, свідків, висновків експертиз та інших матеріалів провадження, не надавши їм взагалі ніякого аналізу.

Разом із тим, згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування.
Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон і з фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, вирок суду першої інстанції слід скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.
Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, тому колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі та перевірити всі доводи апеляційних скарг та надати цим доводам належну правову оцінку, а також детально перевірити всі доводи викладені у заявлених клопотаннях по кримінальному провадженню та надати їм належну правову оцінку та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що згідно штатного розпису в Олександрівському районному суді Кіровоградської області працює чотири судді, вирок по даному провадженню виносився колегією суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , суддя ОСОБА_21 , як слідчий суддя під час досудового розслідування ухвалювала рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухвали від 08.02.2014 року, інших суддів у суді не має, а тому з метою забезпечення оперативності і ефективності розгляду кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне направити його на розгляд до найбільш територіально наближеного суду, тобто до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.
При цьому, колегія суддів, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та обставини справи, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити тримання під вартою, продовживши його на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати, призначити новий судовий розгляд у Знам`янському міськрайонному суді Кіровоградської області.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без зміни, тримання під вартою, продовживши його на 60 днів до 28 липня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4