Справа № 203/2655/16-к
Провадження №1-кп/0203/304/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретареві - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000828 від 14.03.2016 р. стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянин України, з неповною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.164 КК України, суд -
В С Т А Н О В И В:
Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2010 року, ОСОБА_5 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03.02.2010 року і до повноліття дитини або зміни у майновому становищі сторін.
Кіровським відділом державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області 31.03.2011 року відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_5 про примусове стягнення з нього коштів на утримання дитини.
Однак, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання неповнолітнього сина, які покладені на нього, як батька ч. 2 ст.51 Конституцією України та статтею 180 Сімейного кодексу України, ігноруючи вимоги державного виконавця щодо необхідності виконання аліментних зобов`язань та його попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, діючи умисно, з 01.02.2010 року по 01.06.2016 року злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дитини. Будучи фізично здоровим, ОСОБА_5 без поважних причин офіційно не працював, заходів щодо свого працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу не вживав, з приводу постановки на облік до місцевого центра зайнятості не звертався. Протягом тривалого часу, працюючи у фізичних осіб - підприємств, приватних осіб та маючи тимчасовий заробіток, ОСОБА_5 , з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу дані про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, аліменти на дитину добровільно не виплачував та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав, не приймав участі у її вихованні, чим посягав на належний рівень життя і нормальний розвиток дитини.
Таким чином, ОСОБА_5 в період часу з 03.02.2010 року по 01.06.2016 року, тобто в сукупності 73 місяці, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, призначених заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2010 року, чим допустив заборгованість в 54653 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят три) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі, пояснивши суду, що дійсно за рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, від 20.10.2010р., він зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

По даному факту, Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, 31.03.2011р. було відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_5 про примусове стягнення з нього коштів на утримання дитини.

Проте, будучи працездатним, він без поважних причин офіційно не працював, з приводу постановки на облік до місцевого центра зайнятості не звертався, призначені аліменти не сплачував в результаті чого утворилася заборгованість за період часу з 01.02.2010 року по 01.06.2016 року в сумі 54653 гривень. На даний час заборгованість не відшкодував.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що за рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, від 20.10.2010р., він зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, призначені аліменти ОСОБА_5 не сплачував, в результаті чого утворилася заборгованість за період часу з 03.02.2010 року по 01.06.2016 року в сумі 54653 гривень. На даний час заборгованість не відшкодував.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорювались і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження.
Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даної справи, у зв`язку із чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.
Підводячи підсумок викладеному суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.164 КК України.
При визначенні виду та розміру покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину та особистості обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується задовільно, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, що суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин.
Обтяжуючих вину ОСОБА_5 обставин під час судового розгляду не встановлено.
Із врахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі із застосування ст.ст.75, 76 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75, п.1 ч.2, 3 ст.76 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на нього наступні зобов`язання: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок можуть подані апеляційні скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1