В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2013 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя Протасова О. М. ,

при секретарі Хрішкова Н. В.,

за участю прокурора Корнєвої І.В., потерпілого ОСОБА_1, обвинуваченого ОСОБА_2, розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду угоду про примирення у кримінальному провадженні №0003619 щодо

ОСОБА_2, який народився 25.07.79 року у м.Біла Церква Київської області, громадянина України, неодруженого, тимчасово не працює, зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу ст.89 КК України судимості не має,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.13 близько 21 год. 15 хв. до чергової частини Узинського МВМ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області надійшло повідомлення про сварку невідомої особи із ОСОБА_3, проживаючою в ІНФОРМАЦІЯ_2. Виїздом на місце події встановлено, що вказану сварку вчинив ОСОБА_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час зясування обставин сварки членами слідчо-оперативної групи, а саме, слідчим Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 та водієм вказаного відділу ОСОБА_4, ОСОБА_5 висловлюватися на їх адресу нецензурною лексикою. Після цього, взявши предмет, схожий на металеву косу, він почав погрожувати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фізичною розправою та вбивством. Така його поведінка і активні дії були сприйняті ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як реальна загроза життю потерпілих у момент їх вчинення, тому вони залишили територію двору ОСОБА_2 та направились до будинку №53 по вул. Некрасова, де проживала ОСОБА_3.

ОСОБА_5, усвідомлюючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згідно з Законом України «Про міліцію» являються працівниками правоохоронного органу, оскільки вони були одягнуті у формений одяг МВС та виконували свої службові обов'язки, а саме, як члени слідчо-оперативної групи, що перебуває на добовому чергуванні, вживали заходів, спрямованих на проведення перевірки за повідомленням ОСОБА_3, не припинив свої протиправні дії по відношенню до них та навпаки, почав їх переслідувати, при цьому розмахуючи косою та висловлюючи погрози вбивством.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого, які виразились у погрозі вбивством працівників правоохоронного органу у звязку з виконанням ними службових обовязків, кваліфіковані за ч.1 ст.345 КК України.

Підозрюваний беззаперечно визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, у вчиненому щиро розкаявся, з потерпілими примирився.

30.07.2013 року потерпілі у даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 та ОСОБА_4, кожний окремо, з одного боку, та підозрюваний ОСОБА_2, з іншого боку, на підставі ст.ст.42,56,468,469,471 КПК України уклали дві угоди про примирення на наступних умовах:

Обвинувачений ОСОБА_2, розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме, обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов'язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві потерпілого при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України, беззастережно визнав обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді двох років обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбування з випробуванням з іспитом строком на 1 рік , з покладенням обовязку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з"являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення та змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди, а також будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про примирення протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Потрепілий ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не прибув, передав суду заяву з проханням провести судове засідання у його відсутності, угоду про примирення з ОСОБА_2 затвердити.

Вислухавши учасників підготовчого провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угоди підлягають затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.345 КК України.

Злочин, передбачений ч.1 ст.345 КК України, є злочином середньої тяжкості, яким шкода завдана інтересам потерпілих.

Зміст угод відповідає вимогам ст.471 КПК України, підстави вважати, що укладення угод не було добровільним, відсутні.

Щире каяття винного, активне сприяння ним розкриттю злочину, а також примирення з потерпілими дають можливість застосувати до ОСОБА_2 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, враховуючи, що умови угод не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угод не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання підозрюваним взятих на себе зобовязань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угод, передбачені ч.7 ст.475 КПК України, відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 , 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :

Затвердити угоди про примирення:

- від 30.07.2013 року, укладену між потерпілим у кримінальному провадженні №0003619 ОСОБА_1, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_2, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, з іншого боку;

- від 30.07.2013 року, укладену між потерпілим у кримінальному провадженні №0003619 ОСОБА_4, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_2, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, з іншого боку.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, на підставі якої призначити йому узгоджене між сторонами покарання у вигляді двох років обмеження волі.

Згідно з пунктами №6 угод та відповідно до ст.75 того КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з іспитом строком на 1 рік, якщо протягом визначеного судом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього цим вироком обовязки, передбачені п.п.3,4 ст.76 КК України, а саме, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з"являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим - виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди: ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, ч.ч.5-7 ст.474 КПК України, у тому числі, нероз"яснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;

потерпілими - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без їх згоди на призначення покарання; не роз'яснення їм наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами 6-7 ст. 474 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Протасова