Справа №577/3894/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/47/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого

ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000691, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2014 року яким,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, українець,

проживає в АДРЕСА_1 ,

раніше не судимий;

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 6000 грн. матеріальної шкоди, та кожному по 200 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто на користь держави 4 581, 12 грн., витрати за проведення судових експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії із ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про амністію у 2011 році», закривши провадження по справі;

- адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , також вважає необхідним перекваліфікувати дії Приймакова на ч.1 ст. 119 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності відповідно до п «а» ст.ст.1,8 Закону України «Про амністію у 2011 році», кримінальне провадження закрити, скасувавши вирок;

- законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 також просить вирок суду першої інстанції скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ст. 115 ч.1 КК України на ст.119 ч.1 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про амністію у 2011 році», кримінальне провадження закрити.

Згідно вироку суду неповнолітній ОСОБА_12 31 серпня 2010 року близько 11 години, разом зі своїми знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебував в прихожій кімнаті будинку за місцем мешкання ОСОБА_12 в АДРЕСА_1 . Під час спілкування з хлопцями, ОСОБА_7 зайшов в сусідню кімнату, де з- під ліжка взяв двохствольну мисливську рушницю моделі «ТОЗ» 16 калібру, яку він там зберігав та яка була заряджена двома патронами і знаходилася в переламаному стані. Склавши рушницю, вийшов з нею до кімнати, де навів її на ОСОБА_14 , який відвів стволи рушниці від себе в сторону. Після цього ОСОБА_7 звів курки в рушниці та розуміючи, що вона заряджена і передбачаючи, що в разі натиску на спусковий гачок рушниці станеться постріл, навів стволи рушниці в сторону обличчя ОСОБА_13 та з мотивів прояву юнацького хвастівства, бахвальства, зверхності та хизування на ґрунті нерозсудливості, передбачаючи настання такого наслідку, як поранення ОСОБА_13 та настання його смерті, умисно нажав на спусковий гачок. Із рушниці відбувся постріл, від якого дробовий заряд влучив у голову ОСОБА_13 .. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер на місці. З метою приховати сліди злочину ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_14 , з його допомогою тіло ОСОБА_13 відтягнув в нежиле господарство в АДРЕСА_2 , де заховав. Потім намагався труп ОСОБА_13 перемістити в інше місце, щоб там його закопати.

Обвинувачений ОСОБА_7 , мотивуючи апеляцію, вказує на те, що в той день, коли сталося подія, рушницю він не складав, а лише перевів зі стану перелому в бойовий стан і не бачив була вона заряджена чи ні. Його батько, будучи мисливцем, не знайомив його, як поводитись з мисливською зброєю. Наполягає на тому, що на курок рушниці натиснув випадково, зачепивши його. Наступні дії, які полягали у прихованні трупа ОСОБА_13 він разом ОСОБА_14 вчиняв в стані шоку і великого страху від того що сталося. Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_7 визнає себе винним у вбивстві через необережність.

Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначає, що суд, засуджуючи ОСОБА_7 за ст. 115 ч.1 КК України, не вказав у вироку з яким умислом діяв обвинувачений, з прямим чи непрямим. В судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав тяжкі наслідки, бажав чи не бажав їх настання, в чому полягав мотив вчинення ним умисного вбивства. Безпідставними на думку захисника є посилання суду на такі мотиви, як прояв юнацької зверхності та хизування, оскільки вони нічим не підтверджуються. Крім того, захисник ОСОБА_8 погоджується з доводами ОСОБА_7 про те, що останній достовірно не знав, що рушниця є зарядженою, а тому він не розумів і не передбачав настання такого наслідку, як смерть потерпілого. Також вказує на те, що між показами ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 маються суттєві розбіжності на які суд не звернув уваги. На думку захисника висновок судово медичної експертизи узгоджується з показами ОСОБА_7 і свідчить про те, що постріл був здійснений в положенні рушниці, спрямованої знизу вгору, що вказує на ненавмисне прицілювання в потерпілого, який був майже однакового зросту з ОСОБА_7 .. Крім цього, захисник вважає, що суд розглядав покази учасників процесу однобоко і необґрунтовано відмовив в допиті свідка експерта психолога ОСОБА_15 , яка була у складі групи експертів і могла суттєво і неупереджено дати оцінку психічному стану неповнолітнього ОСОБА_7 .. Адвокат вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства, оскільки сукупність всіх обставин свідчать про те, що він проявив злочинну недбалість, а тому висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущена неповнота судового розгляду.

Мотиви апеляційної скарги законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 аналогічні мотивам, викладеним в скаргах адвоката та обвинуваченого.

На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли заперечення від прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_16 , яка діє в інтересах потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та від самих потерпілих, в яких:

- прокурор заперечуючи проти доводів апелянтів, просить апеляційний суд врахувати, що ОСОБА_7 скоїв вбивство ОСОБА_13 діючи з непрямим умислом. Свої доводи мотивує тим, що в момент, коли обвинувачений навів рушницю в частину голови потерпілого, володіючи знаннями про принцип, механізм дії зброї, знаючи, що рушниця заряджена та звівши перед цим курки, він свідомо допускав можливість настання смерті при натисканні на спусковий гачок та влученні дробового заряду у життєво важливі органи, хоча і не бажав настання смерті потерпілого. Також він зазначає, що відповідно висновків експертиз, оскільки постріл був проведений з лівого каналу ствола, то ОСОБА_7 необхідно було саме спеціально надавити на спусковий гачок, тобто випадкове нажаття на гачок виключається. Враховуючи це прокурор вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і неупереджено дослідив докази у справі та постановив законний і обґрунтований вирок і просить його залишити без змін, а подані на нього апеляційні скарги без задоволення;

- захисник ОСОБА_16 зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена в повному обсязі. Доводи викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого, його законного представника та адвоката протирічать фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не кається в скоєному, що є основною підставою для застосування ЗУ «Про амністію у 2011 році». У наданих додатках вказує на те, що ОСОБА_7 наніс на своє тіло татуїровки, які на злочинному жаргоні означають «макруха», тобто вбивство, і розмістив свої фото з татуїровками в соціальних мережах, така його поведінка беззаперечно свідчить про відсутність каяття щодо скоєного. Враховуючи вищезазначені обставини захисник ОСОБА_16 просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, обвинуваченого, адвоката та законного представника в повному обсязі, обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити в силі;

- потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , наводять аналогічні доводи щодо апеляційних скарг обвинуваченого, його законного представника та захисника, що і їх представник ОСОБА_16 і звертають увагу на те, що ОСОБА_7 здійснивши вбивство їхнього сина, жодного разу не вибачився і хоче взагалі звільнитися від кримінальної відповідальності. Вважають, що ОСОБА_7 не має щирості як ні в скоєному, так і каятті, а тому просять відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого, його законного представника та адвоката у повному обсязі, обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його адвоката та законного представника, які підтримали апеляційні скарги у повному обсязі, прокурора , який вважав вирок суду законним, обґрунтованим і просив рішення суду залишити без змін, потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які не погоджуються з апеляційними скаргами обвинуваченого, захисника та законного представника обвинуваченого і просять відмовити в задоволенні апеляційних вимог, обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне правопорушення.

При апеляційному розгляді кримінального провадження та дослідженні апеляційним судом доказів були встановлені наступні обставини.

30 серпня 2010 року неповнолітній ОСОБА_7 , за відсутності членів сім`ї, на горищі будинку за місцем проживання в АДРЕСА_1 , знайшов заряджену мисливську рушницю моделі «ТОЗ» 16 калібру, і переніс в будинок, де сховав під ліжком в спальній кімнаті.

31 серпня 2010 року вранці до будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 , де знаходився обвинувачений, прийшли його знайомі, спочатку неповнолітній ОСОБА_13 , який допомагав ОСОБА_17 збирати на городі картоплю, а пізніше неповнолітній ОСОБА_14 з проханням підвезти на мопеді до школи.

Близько 11 години ОСОБА_7 взяв у спальній кімнаті з-під ліжка мисливську рушницю моделі «ТОЗ» 16 калібру, яка була заряджена мисливськими патронами, з метою похизуватись перед ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не перевіривши чи заряджена рушниця, проявляючи тим самим злочинну недбалість. У прихожій кімнаті, де знаходились ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_7 навів рушницю на ОСОБА_14 , який відвів стволи рушниці рукою від себе.

Після цього ОСОБА_7 , тримаючи рушницю в руках, навів її стволи в сторону ОСОБА_13 , нажав на спусковий гачок, від чого відбувся постріл.

Внаслідок дій ОСОБА_7 з необережності, у виді злочинної недбалості, дробовий заряд з рушниці влучив у голову ОСОБА_18 , в результаті чого він був смертельно травмований і від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 , за допомогою ОСОБА_14 , з метою приховати сліди злочину, тіло ОСОБА_13 відтягнув у нежиле господарство в АДРЕСА_2 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується.

Обвинувачений ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, винним себе визнав частково і пояснив, що 30 серпня 2010 року з горища будинку за місцем проживання дістав мисливську рушницю, яка не була повністю складена і переніс та поклав під ліжко в спальній кімнаті будинку. При цьому він не бачив, чи знаходяться в ній патрони, чи ні.

31 серпня 2010 року зранку до нього прийшов ОСОБА_13 , який допоміг йому збирати на городі картоплю, і потім вони в будинку слухали музику, до них пізніше прийшов ОСОБА_14 , з яким він також перебував в дружніх стосунках, із проханням підвезти до школи. Зайшовши в спальну кімнату, він взяв з-під ліжка рушницю, яка при цьому склалась, і вийшов з нею в прихожу кімнату, де знаходились ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , з метою похвастатись та показати рушницю. Тримаючи рушницю в руках, він навів її в сторону ОСОБА_14 , який рукою відхилив стволи в сторону від себе. Піднімаючи рушницю, він став наводити її в сторону ОСОБА_13 і при цьому, мабуть, зачепив спусковий гачок і стався постріл, але курки він не зводив та не знав, що рушниця заряджена. Заряд патрона влучив ОСОБА_13 в обличчя і він упав на підлогу. Злякавшись став говорив ОСОБА_14 , що не знав про те, що рушниця заряджена, неодноразово телефонував до швидкої допомоги, але не зміг дозвонитись. Перебуваючи в шоковому стані та дуже схвильованим, він разом з ОСОБА_20 , тіло потерпілого перенесли на територію сусіднього двору, де ніхто не проживав та говорив ОСОБА_14 , що ввечері закопають. У будинку намагався витерти сліди крові, а через деякий час в цей же день звернувся в міліцію та повідомив про вчинене.

Позбавити життя потерпілого, він не хотів, ніяких конфліктів з ним не мав, знаходився з ним в дружніх стосунках, вбивство скоїв через необережність.

Також вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:

- показами потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які показали, що 31 серпня 2010 року їм стало відомо, що їх син убитий з рушниці ОСОБА_21 . Під час похорон сина, ОСОБА_14 розповів, що спочатку ОСОБА_7 навів рушницю на нього, він стволи відхилив від себе в сторону, а потім ОСОБА_7 навів стволи рушниці на їх сина, звів курки і зробив постріл йому в обличчя, потім, погрожуючи ОСОБА_20 , примусив перенести тіло сина в сусіднє господарство.

Свідок ОСОБА_22 , допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, підтвердив, що 31 серпня 2010 року в першій половині дня разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_7 знаходився в будинку останнього, з яким він та ОСОБА_13 перебували в дружніх стосунках. Під час розмови ОСОБА_7 пішов в спальну кімнату, з якої вийшов, тримаючи в руці мисливську рушницю, і вони її дивилися. Потім ОСОБА_7 навів стволи рушниці в його сторону, він рукою відвів їх від себе в сторону. Почув, що ОСОБА_7 , нібито звів курки, направив стволи рушниці в сторону ОСОБА_13 і зробив постріл. Від пострілу в голову ОСОБА_13 впав на підлогу і вони зрозуміли, що потерпілий помер. ОСОБА_7 намагався телефонувати на швидку допомогу, але не зміг це зробити. Будучи переляканим ОСОБА_12 йому говорив, що не знав проте, що рушниця заряджена.

Потім ОСОБА_7 висловив на його адресу погрозу, і вони віднесли тіло ОСОБА_13 в сусіднє господарство. Приймаков говорив, що вивезуть тіло і закопають в іншому місці.

Також апеляційним судом були допитані свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , експерт психолог ОСОБА_15 ..

Свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що йому відомо зі слів дружини ОСОБА_29 , в суд вона з`явитися не змогла, оскільки перебуває за межами України, що їх син ОСОБА_30 розповідав їй, що ОСОБА_31 , вийшовши з кімнати з рушницею, спочатку навів її на нього, а після того, як він відвів ствол від себе рукою, навів її на ОСОБА_13 і зробив постріл, та після скоєного говорив йому, що не знав, що рушниця була заряджена.

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_32 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , кожний окремо, підтвердили при апеляційному розгляді провадження, що ОСОБА_30 01 вересня 2010 року, коли привезли тіло ОСОБА_33 в труні додому, розповідав про обставини, за яких ОСОБА_7 здійснив постріл з рушниці в потерпілого, а саме, під час перебування в будинку ОСОБА_12 , останній дістав рушницю, навів її на ОСОБА_20 , а коли той відвів від себе, то звів курки, навів рушницю на ОСОБА_19 і вистрелив йому в обличчя. Також говорив, що ОСОБА_12 погрожував йому, і вони труп віднесли в сусіднє господарство. ОСОБА_12 говорив, що ввечері закопають.

Даючи додаткові пояснення при апеляційному розгляді провадження свідок ОСОБА_20 пояснив, що можливо він таке і говорив на похоронах ОСОБА_19 . Стверджує, що йому було 13 років, близько смерть він бачив вперше, дуже злякався. Стосовно того чи нажимав ОСОБА_12 курки, йому в ході досудового слідства стало відомо, що без цього постріл не відбувся б.

Судом апеляційної інстанції також досліджено в судовому засіданні письмові докази, згідно яких :

- із протоколу огляду місця події та фото таблиці до нього від 31 серпня 2010 року на території нежилого будинку у АДРЕСА_2 виявлено труп чоловічої статі зі слідами насильницької смерті (т.1а.с. 7-18),

- висновком судово-медичної експертизи № 210 від 1.10.2010 року підтверджено, що у ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження у вигляді зіяючої рани з дефектом шкіри з дрібнофітонгатними осадженнями з погано співставляємими краями в ділянці спинки носа з частковим переходом на ділянку переносиці, що має раневий канал з загальним направленням зпереду назад, зліва направо і знизу вгору, по ходу якого виявлені пошкодження кістки лицевого черепа, що локалізується, в основному, в межах середньої і задньої провил черепних ямок з відходячими лінійними переломами на праву половину лобної кістки, праву половину потиличної кістки і на пірамідку лівої лобної кістки. Вказані тілесні ушкодження утворились в результаті сліпого вогнепального дробового поранення, від одного пострілу з гладкоствольної зброї з відстані від одного до трьох метрів, на що вказує наявність вхідного отвору, дефектом шкіри, наявність раневого каналу, по ходу якого виявлений свинцевий деформований шріт (т. 2 а.с. 3-7);

- під час огляду місця події в будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мисливську рушницю, патрон калібру 16 до мисливської рушниці та металічну гільзу, що підтверджується протоколом від 31 серпня 2010 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 21-44);

- згідно протоколу відтворення обстановки і обставин події та фотозйомки до нього від 12 жовтня 2011 року ОСОБА_12 вказав місце на горищі будинку АДРЕСА_1 , де знайшов рушницю, яка була, з його слів, замотана в тряпки та перебувала в розломаному стані. Взяв, переніс у будинок, щоб показати батьку. 31 серпня 2011 року заклацнув стволи, не подивився і не думаючи, що вона може бути заряжена почав показувати хлопцям, припідняв і вона вистрілила.

- згідно протоколу відтворення обстановки і обставин події від 01 вересня 2010 року слідує, що ОСОБА_7 детально розповів, за яких обставин він здійснив вбивство ОСОБА_13 з рушниці. Пояснивши, коли сиділи в хаті із ОСОБА_34 і ОСОБА_35 , то він вирішив показати ружьо. Рушниця лежала під кроваттю. Вона була в розламаному стані, він її підняв, склав, не перевіривши чи заряджена. Рушницю тримав за приклад, пальці були на спускових гачка. Підняв стволи рушниці в сторону ОСОБА_19 і воно вистрилело. Не перевірив, що заряджене. Случайно вистрелив. (т. 1 а.с. 63-70);

- висновок додаткової судово-медичної експертизи № 506 від 13.10.2010 року підтверджує, що ушкодження у потерпілого ОСОБА_13 у виді проникаючого сліпого вогнепального поранення голови можуть відповідати механізму утворення продемонстрованому ОСОБА_7 при відтворенні обстановки і обставин події (т. 2 а.с. 11);

- із висновків судово-імунологічних експертиз слідує , що на тампонах зі змивом з асфальту, підлоги, фрагменті штори, вилучених при огляді місця події, місця проживання ОСОБА_7 виявлено сліди крові, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 24-26, 31-33, 37-40, 45-47);

- висновком медико - криміналістичної експертизи № 398 від 29.09.2010 року підтверджено, що на лоскуті шкіри в області носа ОСОБА_13 мається вхідне дробове вогнепальне пошкодження, та виявлені сліди свинцю та міді. Постріл був здійснений з гладкоствольної зброї на відстані 1-3 метри (т. 2 а.с. 16-19);

- із висновків судово-хімічних експертиз від 18.10.2010 року № 31 та №32 вбачається, що на марлевому тампоні, що був пропущений через лівий ствол рушниці, вилученої при огляді місця події, виявлено сліди пострілу і змащування, а в правому стволі слідів пострілу не виявлено; на відрізку бинта із спиртовим змивом з лівої руки ОСОБА_7 виявлені сліди, що характерні для пострілу зарядом із бездимного пороху ( т. 2 а.с. 66-68, 78-80);

- згідно висновку судово-балістичної експертизи № 126 від 14.10.2010 року представлена на дослідження рушниця виявлена при огляді місця події за фактом смертельного поранення ОСОБА_13 , є вогнепальною зброєю двохствольною гладкоствольною мисливською рушницею 16 калібру моделі «ТОЗ». Дана рушниця виготовлена заводським способом і придатна для стрільби мисливськими патронами 16 калібру. Постріл з даної рушниці без нажаття на спусковий гачок при умовах, близьких до експериментальних, не відбувається. Представлені на дослідження металеві предмети, вилучені з голови ОСОБА_13 , є компонентами патронів до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, а саме шротом, що вистелений із гладкоствольної вогнепальної зброї (т. 2 а.с. 53-62);

- висновок додаткової судово-балістичної експертизи № 63 від 1.06.2011 року підтверджує, що в наданій на дослідження мисливській рушниці моделі «ТОЗ» № НОМЕР_1 , вилученій при огляді місця події по факту смертельного поранення ОСОБА_13 самозведенням курків при приведенні її стволів в складений стан, тобто в «бойове» положення з «переламаного» положення, не можливе; взведення курків вручну на бойовий звід, коли рушниця знаходиться в переламаному стані можливо; дану рушницю можливо зберігати із зведеними курками в такому положенні, щоб відбувся постріл з правого стволу даної рушниці необхідно натиснути передній спусковий гачок, щоб відбувся постріл з лівого стволу необхідно натиснути задній спусковий гачок; здійснення пострілу з рушниці без зведення курків при умовах, близьких до експериментальних, не відбувається; при переламуванні стволів рушниці вниз курки автоматично у зведений стан не стають (т. 3 а.с. 77-79);

- висновки додаткової судово-балістичної експертизи № 63 від 1.06.2011 року спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не натискав на задній спусковий гачок рушниці, оскільки без натискання на вказаний гачок постріл не міг відбутися.

- із висновку судової психолого-психіатричної експертизи № 248 від 13.10.2010 року слідує, що ОСОБА_7 відносно скоєного є осудним і під дії ст.ст. 19, 20 КК України не підпадає. Експерт психолог ОСОБА_15 в даному висновку експертизи зазначила, що в психологічному плані у ОСОБА_7 простежується недооцінювання потенційної небезпеки, слабкість прогностичних, регуляторних форм поведінкових реакцій, емоційно-вольова нестійкість, висока імпульсивність поведінки, труднощі вольового контролю в суб`єктивно складних ситуаціях (т. 2 а.с. 86-90).

Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт-психолог ОСОБА_15 підтвердила даний нею висновок і пояснила, що в діях ОСОБА_7 проявилось хвастовство перед друзями та простежувалось недооцінювання потенційної небезпеки. Щодо поведінки ОСОБА_12 після скоєного, то експерт зазначила, що такі « жорстокі» дії обвинуваченого як перетягування трупа ОСОБА_19 , намагання його сховати не виключають захисну реакцію неповнолітнього, з дещо нестійким емоційним станом.

Апеляційний суд, дослідивши докази в повному обсязі, вислухавши показання учасників судового провадження, свідків, експерта-психолога не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений з мотивів бахвальства, зверхності та хизування на грунті нерозсудливості звів курки в рушниці та, розуміючи, що вона заряджена, умисно нажав спусковий крючок та вчинив умисне вбивство потерпілого, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами у даному провадженні, про що свідчать, обставини події, які передували даному кримінальному правопорушенню та відбулися після нього.

Зокрема, колегія суддів, бере до уваги ті обставини, що стосунки між ОСОБА_36 і ОСОБА_37 були добрими. Напередодні скоєного, вранці 31 серпня 2010 року ОСОБА_38 допомагав ОСОБА_12 на огороді збирати картоплю. Після цього вони перебували в будинку ОСОБА_12 , куди прийшов ОСОБА_20 , слухали музику. Поведінка винного і потерпілого, що передувала події, внаслідок чого ОСОБА_19 був позбавлений життя, не дає суду підстав вважати, що ОСОБА_12 умисно позбавив життя ОСОБА_33 , на що посилається сторона обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого підлягає зміні з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України з призначенням покарання за цим законом.

Згідно вимог п.п. 10, 15, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, вимог ст.ст. 17, 22, 26 КПК України органи досудового розслідування, представники державного обвинувачення повинні довести вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується даній особі.

Із матеріалів кримінального провадження органами досудового розслідування та державним обвинуваченням не доведено обставини, що ОСОБА_7 умисно пострілом з рушниці протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_13 . Показання обвинуваченого, як в ході проведення з ним відтворення обстановки і обставин події, так і в ході розгляду справи в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції щодо обставин вчинення кримінального правопорушення не містять таких розбіжностей, які б вказували на його намагання довести непричетність до позбавлення життя ОСОБА_33 . Він визнає свою вину, проте стверджує, що скоїв убивство з необережності.

З показань обвинуваченого ОСОБА_7 , як даних ним в ході досудового розслідування при відтворенні обстановки і обставин події (слідчого експерименту), т. 1 а.с. 63-67, так і під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що 30 серпня 2010 року він зняв з горища будинку мисливську рушницю, яка не повністю була складена, але не бачив, що вона заряджена та поклав її під ліжко в спальній кімнаті будинку. 31 серпня 2010 року до нього прийшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з якими він перебував в дружніх стосунках. Зайшовши в спальну кімнату, він взяв з-під ліжка рушницю, яка під час цього склалась і вирішив перед хлопцями похвастатись та показати її. Не знаючи, що вона заряджена, він навів її на ОСОБА_14 , але він рукою відвів її від себе. Потім він, тримаючи рушницю, став піднімати та наводити в сторону ОСОБА_13 , але курки не зводив, і в цей час стався постріл і ОСОБА_13 впав на підлогу.

Приймаков не стверджує, що він натискав на спусковий гачок, але цього і не заперечує, пояснюючи, що можливо його зачепив. Злякавшись, та перебуваючи в шоковому стані він сказав ОСОБА_14 , що він не знав, що рушниця заряджена та намагався зателефонувати в швидку допомогу, але не зміг це зробити. Умислу на вбивство потерпілого він не мав, так як з ним не сварився та знаходився в дружніх стосунках.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції також підтвердив, що він, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 знаходились в дружніх стосунках. Коли вони з ОСОБА_13 знаходились в будинку ОСОБА_7 він пішов в спальну кімнату і виніс рушницю, вони її роздивлялись. Потім ОСОБА_7 навів ствол рушниці на нього і він відвів її рукою від себе. Після цього ОСОБА_7 став піднімати рушницю вверх в сторону ОСОБА_13 нажав на спусковий крючок і відбувся постріл в голову останнього, від чого він впав на підлогу. Злякавшись, ОСОБА_7 говорив, що не знав, що рушниця заряджена і декілька разів намагався зателефонувати до швидкої допомоги, але не зміг дозвонитись.

Посилання суду першої інстанції у вироку на показання свідка ОСОБА_14 в тій частині, що ОСОБА_7 звів курки, навів рушницю на ОСОБА_13 і зробив постріл ніяким чином не спростовують показання обвинуваченого, що йому не було відомо, що рушниця була заряджена. Крім цього, і сам ОСОБА_14 пояснив в судовому засіданні, що йому не було відомо чи була рушниця заряджена.

Крім цього, з висновку додаткової судово-балістичної експертизи № 63 від 1.06.2011 року (т. 3 а.с. 77-79) слідує, що в наданій на дослідження мисливській рушниці моделі «ТОЗ» 3 157209, вилученій при огляді місця події, зведення курків вручну на бойовий звід, коли рушниця знаходиться в переламаному положенні можливо, і дану рушницю можливо зберігати зі зведеними курками в такому положенні.

Висновок вказаної експертизи підтверджується поясненнями обвинуваченого, що він курки в рушниці не зводив, оскільки рушниця могла зберігатись в переламаному стані із зведеними курками.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 1.10.2011 року № 210 при дослідженні трупа ОСОБА_13 встановлено, що рановий канал має загальне направлення з переду назад, зліва на право і знизу вгору.

Даний висновок підтверджує показання ОСОБА_7 про те, що, коли він піднімав рушницю знизу вгору, в сторону потерпілого, відбувся постріл в сторону ОСОБА_13 , він можливо нажав спусковий гачок, проте наміру вбивати ОСОБА_39 не мав.

Твердження суду першої інстанції про те, що 30 серпня 2010 року, знімаючи рушницю з горища, ОСОБА_7 не міг не побачити в її стволах патрони, а 31 серпня 2010 року, складаючи її в спальній кімнаті та переносячи рушницю в кімнату, де знаходились ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не міг не бачити, що вона заряджена оскільки його батько є мисливцем та залучав сина до процесу мисливства, у зв`язку з чим останній знав, як доглядати та утримувати зброю, на переконання колегії суддів, ґрунтується лише на припущеннях, оскільки ні органами досудового розслідування, ні судом під час розгляду кримінального провадження не було встановлено безперечних доказів, які б об`єктивно підтверджували вказані висновки суду.

Із висновку судової психологічно психіатричної експертизи (т.2 а.с. 86-90), яка була досліджена в судовому засіданні суду апеляційної інстанції слідує, що були встановлені слабкість прогностичних реакцій у неповнолітнього ОСОБА_7 , незрілість форм, недооцінка небезпеки від зброї, відсутність прогнозу, аналізу на перспективу, емоційна вольова нестійкість, висока імпульсивність, хвастовство. Висновок даної експертизи експерт психолог ОСОБА_15 підтвердила і під час її допиту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Із вироку суду слідує, що суд першої інстанції взагалі не дав оцінки висновку судової психолого-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_7 ..

Аналізуючи висновок даної експертизи та показання експерта психолога ОСОБА_15 в судовому засіданні, колегія суддів приходить до переконання, що неповнолітній ОСОБА_7 , який на час вчинення кримінального правопорушення мав вік, який лише перевищував 16 років, не будучи обізнаним, що рушниця заряджена направляючи її стволи в сторону ОСОБА_19 не дооцінив небезпеки від зброї та при відсутності прогнозу, аналізу на перспективу, маючи емоційно вольову нестійкість проявив хвастовство. Вказана поведінка обвинуваченого призвела до того, що він проявивши злочинну недбалість нажав на спусковий гачок в результаті чого відбувся постріл з рушниці, внаслідок чого потерпілому було заподіяне смертельне поранення.

Колегія суддів встановила, що стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , розуміючи, що рушниця заряджена, навів її стволи в обличчя потерпілого ОСОБА_13 і, передбачаючи, що в разі нажиму на спусковий гачок станеться постріл, з мотивів прояву юнацького хвастовства, бахвальства, зверхності та хизування на грунті нерозсудливості, передбачаючи настання такого наслідку, як поранення потерпілого та настання його смерті, умисно нажав на спусковий гачок, який від отриманого поранення помер на місці. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 стороною обвинувачення не спростовані, а докази, на які посилається сторона обвинувачення, як на такі, що підтверджують його винність в скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних в обвинувальному акті, є непрямими.

Згідно п. 22 Постанови Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідує, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для застосування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З пункту 26 вищезазначеної постанови слідує, що у випадках, коли особа, яка позбавила життя потерпілого, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відведення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати, як убивство через необережність і заподіяння необережного тяжкого чи середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

В свою чергу, у відповідності з ч. 3 ст. 25 КК України, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків (дії або бездіяльність), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Докази виникнення конфліктів чи сварок між ОСОБА_12 і ОСОБА_19 відсутні.

Із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що після того, як потерпілий після пострілу з рушниці впав на підлогу, обвинувачений ОСОБА_7 злякався і знаходячись в шоковому стані говорив, що він не знав, що рушниця заряджена і намагався декілька разів по телефону викликати швидку допомогу, але не зміг це зробити.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку мала місце необережність з боку обвинуваченого у вигляді злочинної недбалості. Приймаков, направляючи рушницю в обличчя ОСОБА_19 повинен був і міг передбачити настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого, у разі пострілу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України за ознаками вбивства особи, вчиненого через необережність внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_7 ..

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та запереченнями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх законного представника та прокурора у кримінальному провадженні на апеляційні скарги в тому, що версія обвинуваченого про заподіяння ним смерті ОСОБА_13 внаслідок необережних дій, не знайшла свого підтвердження в ході судового та досудового розслідування, оскільки судом не наведено доказів та висновків, якими вони спростовуються. Судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доказам по справі з приводу їх належності, мотивувальна частина вироку не містить переконливих мотивів, які б вказували на те, що обвинувачений вчинив умисне вбивство потерпілого.

Із доводами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх законного представника та прокурора у кримінальному провадженні, які викладені в запереченнях на апеляційні скарги про те, що з метою приховати умисне вбивство та сліди злочину ОСОБА_7 разом з ОСОБА_14 відтягли тіло потерпілого в інше нежиле господарство, а потім ОСОБА_7 намагався тіло ОСОБА_13 закопати в іншому місці, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

ОСОБА_7 у показаннях під час досудового розслідування, в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції вказував, що дуже злякався, що заподіяв пострілом з рушниці смерть потерпілому, а тому вирішив відтягти тіло з допомогою ОСОБА_14 до іншого нежилого приміщення. Про те, що ОСОБА_7 після смертельного поранення потерпілого був переляканий та перебував у шоковому стані підтвердив свідок ОСОБА_14 під час його неодноразових допитів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 через незначний період часу після вчиненого розповів своїй матері про заподіяну ним смерть ОСОБА_40 , пояснив де знаходиться тіло ОСОБА_39 , і в цей же день звернувся до райвідділу міліції, де повідомив про скоєний ним злочин, тобто із його послідуючих дій не вбачається намір уникнути відповідальності за скоєне вбивство ОСОБА_13 ..

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані що характеризують особу ОСОБА_7 , те, що кримінальне правопорушення він скоїв у неповнолітньому віці, раніше не засуджувався, добровільно з`явився до органів міліції та зізнався у вчиненому.

Ураховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_12 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у виді позбавлення волі, беручи до уваги те, що він скоїв злочин наслідком якого стала смерть потерпілого.

У матеріалах кримінального провадження є письмова заява ОСОБА_7 , згідно якої він просить звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України, як особу, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення, 31 серпня 2010 року, був неповнолітнім, злочин скоїв з необережності і злочин не є тяжким чи особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а тому він підпадає під дію п. «а» ст. 1, ст. 8 Закону України «Про амністію у 2011 році».

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році»

Що ж стосується цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 на їх користь заподіяної ним матеріальної та моральної шкоди, то ними апеляційні скарги з цього приводу не подавались і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції питань щодо незгоди з розміром вирішеного цивільного позовом не виникло. В апеляційних скаргах обвинуваченого, його законного представника та захисника також не порушувалось питання щодо перегляду вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілих.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі п. «а» ст. 1, ст. 8 Закону України «Про амністію у 2011 році», ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання.

Міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

В іншій частині вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4