Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
представника власника майна ОСОБА_4
В ході досудового слідства встановлено, що учасниками ТзОВ «Аскент-Нафта» (станом на 2001 рік) були ТзОВ «ОНІКС-ТД» (частка - 60%), ТОВ «Торгівельні мережі-2000» (частка - 20%), ПП «Редакція журналу «Вісник А»» (частка - 20%).
Відповідно учасниками ТзОВ «ОНІКС-ТД» були ТзОВ «Статус» (частка 70%) ОСОБА_5 (частка 30%), який обіймав також посаду директора товариства.
Учасниками ТзОВ «Статус» був ОСОБА_6 (частка - 5%), який був директором цього підприємства та ОСОБА_7 (частка - 95 %).
На підставі наведеного, ОСОБА_7 належала контрольна частка корпоративних прав наступних товариств: ТзОВ «Статус», ТзОВ «Онікс-ТД», ТзОВ Аскент-Нафта» та відповідно частка у власності вказаних товариств.
Також встановлено, що 20.10.2001 відбулись загальні збори ТзОВ «ОНІКС - ТД», на яких безпосередньо брали участь учасники ТзОВ «ОНІКС - ТД», а саме: директор ТзОВ «Статус» ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як учасник та директор товариства. За результатами проведення зборів товариства вирішено обмежити директора ТзОВ «ОНІКС -ТД» ОСОБА_5 у здійсненні повноважень щодо укладання від імені ТзОВ «ОНІКС-ТД» будь-яких угод на суму, що перевищують 1 тис. грн., та встановлено, що укладання будь-яких угод на суму, що перевищують 1 тис. грн., підлягають попередньому схваленю Зборами Учасників Товариства. Крім цього, на зборах вирішено, що будь-які рішення директора ТзОВ «ОНІКС-ТД» ОСОБА_5 при представництві ТзОВ «ОНІКС -ТД» та реалізації його корпоративних прав шляхом участі у Зборах учасників суб`єктів господарювання, в яких ТзОВ «Онікс-ТД» є учасником, втому числі ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА», в тому числі щодо відмови від збільшення частки ТзОВ «Онікс-ТД» у статутному капіталі таких суб`єктів господарювання, повинно відповідати заздалегідь прийнятому рішенню Зборів учасників ТзОВ «Онікс-ТД», оформленому відповідним протоколом, що містить підписи учасників ТзОВ «ОНІКС -ТД» (або їх представниками) та їх мокрі печатки.
Вказане рішення загальних зборів від 20.10.2001 оформлено відповідним протоколом, з представленням підписів учасників ТзОВ, а саме підпису ОСОБА_6 , як директора підприємства ТзОВ «Статус» та підпису ОСОБА_5 , як учасника та директора товариства, скріплено печатками ТзОВ «Статус» та ТзОВ «ОНІКС-ТД».
Однак, всупереч вказаному рішенню загальних зборів ТзОВ «ОНІКС - ТД» від 20.10.2001, ОСОБА_5 в особі директора ТзОВ «ОНІКС-ТД» (вказаному підприємству належало 60% статутного капіталу), на позачергових зборах учасників ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА», що відбулись 25.07.2003 року, проголосував, підписав та скріпив печаткою ТзОВ «ОНІКС-ТД`рішення загальних зборів ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА» від 25.07.2013 р. щодо відкриття мультивалютної кредитної лінії (гривні/долари США/ ЄВРО) в АКБ «Правекс-Банк» на суму 5 065 210 гривень / 950 тис. доларів США/ 826878 ЄВРО та надання в заставу АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» об`єкт нерухомого майна, що належав ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА», а саме «Розширення плодоовочевої бази з р2 404 т до 26 774 т оптово - роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м. Києва», що знаходиться за адресою: м. Київ, Каховська 64 в забезпечення зобов`язань по мультивалютній лінії.
Таким чином, директор ТзОВ «ОНІКС -ТД» ОСОБА_5 , будучи усвідомлений про рішення загальних зборів ТзОВ «ОНІКС-ТД» від 20.10.2001 року, на яких його, як директора ТзОВ «ОНІКС -ТД» та представника учасника ТОВ «ОНІКС - ТД» було обмежено в корпоративних правах в ТзОВ «АКСЕНТ- НАФТА», не мав права голосувати за прийняття рішення щодо відкриття ТзОВ «АКСЕНТ- НАФТА», вказаної мультивалютної кредитної лінії та надання в заставу АКБ «Правекс-Банк об`єкта нерухомості, без попереднього погодження вказаного рішення на загальних зборах ТзОВ «ОНІКС-ТД».
Крім цього, ОСОБА_5 , всупереч вказаного рішення загальних зборів ТзОВ «ОНІКС-ТД» від 20.10.2001 щодо обмеження реалізації його корпоративних прав в ТзОВ «Аскент - Нафта», 27.08.2003 року на загальних зборах учасників ТзОВ «Аскент - Нафта» голосує та приймає рішення щодо збільшення статутного фонду ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА» та відповідно зменшенню частки ТзОВ «ОНІКС-ТД» в статутному фонді ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА» з 60% до 24%, таким чином умисно, всупереч рішенню загальних зборів, не маючи повноважень щодо реалізації корпоративних прав, позбавляє ТзОВ «ОНІКС- ТД» контрольної частки в статутному фонді та відповідно майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме «Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т до 26 774 т оптово - роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м. Києва», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська 64. Вказане рішення загальних зборів ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА» від 27.08.2003 року ОСОБА_5 також підписує та скріплює мокрою печаткою ТзОВ «ОНІКС -ТД».
Таким чином, намір ОСОБА_5 полягав як в безпосередньому заволодінні об`єктом нерухомості - «Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т до 26 774т оптово- роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м. Києва», загальною площею 9 266,30 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64, так і у спричиненні майнової шкоди ТОВ «Статус» та ОСОБА_7 , оскільки в результаті протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 було позбавлено права володіння та користування зазначеним об`єктом нерухомості.
З урахуванням того, що у разі незастосування даного запобіжного заходу майно може бути втрачене, слідчий просить накласти арешт на зазначені об`єкти нерухомого майна.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, з підстав якими воно обґрунтовується.
Представник ТзОВ «АСКЕНТ-НАФТА» - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти даного клопотання посилаючись на письмові заперечення, та зазначив про відсутність підстав для обмеження власника в управлінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном, а клопотання прокурора вважав не обґрунтованим.
Крім того, зазначив, що до Господарського суду м. Києва з позовом зверталось ТОВ «Онікс-ТД» до ТОВ «Аскент-Нафта», Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про визнання недійсними рішення зборів учасників товариства, визнання недійсними змін до нової редакції Статуту товариства та Угоди про продовження діяльності товариства, зобов`язання вчинити дії. Проте 19.08.2009 року у задоволенні позову було відмовлено. Також, вказав, що протягом останніх семи років, щодо ТОВ «Аскент-Нафта» вчиняються дії спрямовані на обмеження товариства здійснювати господарську діяльність, зокрема шляхом накладння арешту на належне нерухоме майно, про що надав відповідні судові рішення.
Вислухавши доводи прокурора, якими він підтримує клопотання, представника ТОВ «Аскент-Нафта», який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: група нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г», площею 9208,4 кв.м., складова частина об`єкта нерухомого майна нежитлові приміщення в літері`Д» нежитлова будівля ТП літери «Д», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська 64 належить на праві власності ТОВ «Аскент-Нафта». (а.с.25-34).
Згідно із ч. 1-6, 11ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
6. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 173 КПК України, Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
2. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчому судді не надано доказів того, що нерухоме майно, про арешт якого подано клопотання, визнано речовим доказом, санкція ч. 4 ст. 191 КК України не передбачає конфіскації майна, доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження стороною обвинувачення не надано.
Оскільки підставою арешту майна є наявність в сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої ст. 170 КПК України. Проте, прокурором не доведено даних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 131, 170-175 КПК України, слідчий судя, -
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: