Номер провадження: 11-кп/785/1054/16
Номер справи місцевого суду: 493/1329/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2016 року по кримінальному провадженню №0000250, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пасицели Балтського району Одеської області, українець, громадянин України, має середню освіту, не працює, неодружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-17.02.2014 року Балтським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.186 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за попереднім вироком Балтського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року та остаточно визначено до відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 січня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього увезення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання стосовно речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він наприкінці грудня 2014 року, більш точна дата в ході досудового слідства та судового розгляду не встановлена, з метою таємного викрадення чужого майна через віконний отвір проник до житлового будинку ОСОБА_9 , розташованого в селі Пасицели Балтського району Одеської області, звідки таємно викрав майно потерпілого на загальну суму 830 грн.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, на початку січня 2015 року, більш точна дата в ході досудового слідства і судового розгляду не встановлена, ОСОБА_7 одним і тим же способом, з одного і того ж місця, з метою таємного викрадення чужого майна через віконний отвір проник до житлового будинку ОСОБА_9 , розташованого в с.Пасицели Балтського району, звідки таємно викрав майно потерпілого на загальну суму 1780 грн.
Крім того, 22 лютого 2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які за вчинення даного злочину засуджені вироком Балтського районного суду від 11.11.2015 року, з метою протиправного заволодіння чужим майном через отвір в стіні прилеглого підсобного приміщення проникли в гараж, що знаходиться на території домогосподарства ОСОБА_13 в с.Пасицели Балтського району Одеської області, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 2087 грн.
Крім того, 23 лютого 2015 року приблизно о 22 год. 45 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які за вчинення даного злочину засуджені вироком Балтського районного суду від 11.11.2015 року, з метою протиправного заволодіння чужим майном через отвір в стіні прилеглого підсобного приміщення проникли в гараж, що знаходиться на території домогосподарства ОСОБА_13 в с.Пасицели Балтського району Одеської області, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 252 грн.
Крім того, 26 лютого 2015 року приблизно о 23 год. 15 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які за вчинення даного злочину засуджені вироком Балтського районного суду від 11.11.2015 року, з метою протиправного заволодіння чужим майном через отвір в стіні прилеглого підсобного приміщення проникли в гараж, що знаходиться на території домогосподарства ОСОБА_13 в с.Пасицели Балтського району Одеської області, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 1252 грн.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання. Зазначає, що висновки суду щодо епізоду крадіжки майна ОСОБА_13 , який мав місце 26 лютого 2015 року, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в той день обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв жодних злочинів, в тому числі і разом з ОСОБА_10 . Також вказує на необ`єктивність його негативної характеристики за місцем проживання, оскільки він перебуває у неприязних стосунках із сільським головою.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні п`яти епізодів злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи ОСОБА_7 про те, що 26 лютого 2016 року він не вчиняв таємного викрадення майна з гаражу потерпілого ОСОБА_13 .
Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного епізоду злочину за ч.3 ст. 185 КК України підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні, зокрема показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які дали свідчення про обставини вчинення крадіжки майна ОСОБА_14 , що мала місце 26 лютого 2016 року спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 .

Крім того, вироком Балтського районного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України. Вказаним вироком суду, який набрав законної сили, було беззаперечно встановлено, що, 26 лютого 2015 року приблизно о 23 год. 15 хв. ОСОБА_10 , неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження ( ОСОБА_7 ), діючи за попередньою змовою та спільно, з метою протиправного заволодіння чужим майном через отвір в стіні прилеглого підсобного приміщення проникли в гараж, що знаходиться на території домогосподарства ОСОБА_13 в с.Пасицели Балтського району Одеської області, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 1252 грн. Допитані в судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 повністю визнали себе винуватими у пред`явленому їм обвинуваченні, в тому числі і за епізодом, що мав місце 26 лютого 2016 року за участю ОСОБА_7 , в зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ст.349 КПК України. Підстав, з яких вказані особи могли б обумовити ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_8 , які вона висловила під час апеляційного розгляду, про те, що протокол огляду місця події від 19 квітня 2015 року (а.к.п.145), відповідно до якого в домогосподарстві ОСОБА_15 був виявлений акумулятор марки «Тюмень Батарі», який, як пояснила ОСОБА_16 , вона придбала у ОСОБА_7 , є недопустимим доказом з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, захисник ОСОБА_8 не обґрунтувала свої доводи, а саме не пояснила які саме порушення кримінального процесуального закону були допущені органом досудового розслідування під час отримання вказаного доказу та не навела обставин, що можуть стати підставою для визнання доказу недопустимим з огляду на положення статей 86-88 КПК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не оскаржував фактичні обставини щодо епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 в січні 2015 року, а тому, у відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України доводи захисника про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом не можуть бути предметом апеляційного перегляду.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своїй постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів та особу обвинуваченого, а також до обставин, що пом`якшують його покарання суд відніс щире каяття обвинуваченого та часткове відшкодування завданих збитків. Обставин, які б обтяжували провину ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, оскільки обвинувачений вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив п`ять епізодів нових злочинів у період іспитового строку.
Вказані обставини негативного характеризують особу ОСОБА_7 і свідчать про його підвищену суспільну небезпеку та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи ОСОБА_7 в частині необ`єктивності його характеристики, наданої сільським головою, оскільки така характеристика співвідноситься з характеризуючи ми даними щодо особи ОСОБА_7 встановленими під час судового розгляду кримінального провадження.
При цьому інші помішуючи обставини на які обвинувачений посилається у своїй апеляційні скарзі не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, в повній мірі відповідає тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких, та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення йому менш суворого покарання.
Враховуючи викладені обставини апеляційний вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим ОСОБА_7 який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді апеляційного суду
Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4