Ухвала іменем україни 21 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року,
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернівці, без постійного місця проживання, раніше судимого, останній раз: 25.12.2012 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що 07 листопада 2015 року, у вечірній час між 21 год. та 22 год., перебуваючи в квартирі належній ОСОБА_5 , по АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напоїв, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої останній взяв у руки ніж та розмахував ним у сторону ОСОБА_4 , однак засуджений вирвав з рук ОСОБА_7 вказаний ніж, отримавши при цьому згідно висновку судово-медичного експерта № 1361 від 09.11.2015 року легкі тілесні ушкодженні, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Після цього ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 не має змоги вчиняти активні дії та не представляє на той момент ніякої загрози для його життя чи здоров`я, переслідуючи раптово виниклий прямий умисел протиправно позбавити життя ОСОБА_7 , наніс останньому два удари ножем у грудну клітку з ушкодженням аорти, від отриманих тілесних ушкоджень згідно висновку судово-медичного експерта №718 від 23.12.2015 року, потерпілий помер на місці.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий судовий розгляд. Своє прохання обґрунтовує тим, що судове слідство проведено неповно та з обвинувальним ухилом, судові рішення ухвалено незаконно, без урахування всіх обставин провадження, а висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК УКраїни не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах. Крім того, засуджений ОСОБА_4 указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту наданих судових рішень убачається, що висновок районного суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, суди зробили на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, зокрема на підставі показань самого засудженого ОСОБА_4 , який свої дії розцінює як самозахист, показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , пояснень експерта ОСОБА_10 , а також даних, що містяться у протоколах слідчих дій та інших матеріалах.
Так, згідно висновку судово-медичного експерта №718 від 23.12.2015 року смерть потерпілого ОСОБА_7 , наступила в результаті отриманих тілесних ушкоджень та як наслідку масивної комбінованої кровотечі, яка розвинулась як ускладнення проникаючого колото-різаного сліпого, ножового поранення грудної клітки з ушкодженням грудного відділу аорти.
Незважаючи на невизнання вини засудженим ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України, нанесення зазначених тілесних ушкоджень не оспорюються засудженим, оскільки вони не є характерними для самозахисту по інтенсивності, цілеспрямованості та локалізації.
Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання та застосування знаряддя злочину підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_4 на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Крім того, як зазначено апеляційним судом, ОСОБА_4 під час суперечки з потерпілим вирвав у останнього ножа, що вказує на те, що ним було усунуто небезпеку з боку ОСОБА_7 , а спричинення потерпілому цілеспрямованих ударів ножем в життєво важливий орган, у ліву сторону грудної клітки, їх локалізація, та те, що удар був не єдиний, вказує про наявність умислу в засудженого на вбивство ОСОБА_7 .
Наведені докази в сукупності спростовують зазначені у скарзі доводи засудженого ОСОБА_4 про відсутність доказів його винуватості та за встановлених фактичних обставин справи його дії за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи засудженого ОСОБА_4 , за своїм змістом аналогічні доводам апеляційної скарги засудженого та його захисника, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою, та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2016 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3