Справа № 1-304/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/2/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

засудженої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 368 КК України за апеляціями прокурора, захисника засудженої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
раніше не судима, проживає за
адресою:
АДРЕСА_1 ,

засуджена за ч.1 ст. 190 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_10 звільнена від призначеного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_10 визнана винною та засуджена за те, що вона 28 січня 2008 року, перебуваючи на посаді міського голови м. Соснівки Львівської області, з метою заволодіння чужим майном грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 1000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 28.01.2008 становило 5050 грн., шляхом обману надала потерпілій обіцянку у сприянні в отриманні дозволу на оренду земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності та території Соснівської міської ради, хоча надання такого дозволу та виділення земельної ділянки не входило у її компетенцію та від неї не залежало. Отримавши від потерпілої зазначені гроші в сумі 1000 доларів США, ОСОБА_10 незаконно привласнила їх.

На вирок суду прокурор ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить вирок змінити, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною за ч.2 ст. 368 КК України та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади на три роки. Вважає, що вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, доведена зібраними у справі доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 , даними під час досудового розслідування. Хоча в судовому засіданні ОСОБА_8 показання змінила, однак їх необхідно оцінювати в сукупності з іншими. Незмінними залишилися показання ОСОБА_8 щодо перебігу подій 28 січня 2008 року в службовому кабінеті міського голови Соснівської міської ради ОСОБА_10 та попередніх зустрічей з міським головою впродовж другого півріччя 2007 року. Згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . ОСОБА_10 надавала допомогу, в тому числі консультативну (використовуючи службове становище), а також сприяла в оформленні заяви про виділення земельної ділянки. Під час допиту потерпіла ОСОБА_8 вказала, що діяла у тісній співпраці з працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області. Оцінюючи дані показання ОСОБА_8 , необхідно взяти до уваги, що остання була заарештована по кримінальній справі щодо вчинення нею злочину у 2006 році за ч.1 ст.190 КК України, у травні 2012 року звільнена по амністії, після чого вирішила змінити показання. Поштовхом до цього стала зустріч з адвокатом ОСОБА_10 і тяжке захворювання. До уваги необхідно взяти погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , тяжкі сімейні обставини останньої. Потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_10 під час її перебування в службовому кабінеті міського голови м. Соснівка 28 січня 2008 року мала достатньо часу для відмови від одержання хабара та повернення грошей, проте цього не зробила. Такі показання ОСОБА_8 підтверджуються іншими доказами у справі, зокрема, відеозйомкою та записом розмови ОСОБА_10 і ОСОБА_8 від 28.01.2008, показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , протоколом огляду грошових коштів від 28.01.2008, протоколами огляду місця події від 28.01.2008 та від 31.01.2008, висновком судово-технічної експертизи документів №356 від 29.02.2008, висновками криміналістичної експертизи спецбарвника №374 від 28.02.2008, № 375 від 28.02.2008, № 376, 377, 378, 379, 402 від 04.03.2008, № 380 від 28.02.2008, висновком матеріалів та засобів відео звукозапису №765/766 від 31.03.2008, протоколом відтворення обстановки і обставин події із свідком ОСОБА_8 від 31.01.2008, протоколом відтворення обстановки та обставин події із обвинуваченою ОСОБА_10 від 28.01.2008, протоколом огляду документів від 02.04.2008, протоколами огляду предметів від 02.04.2008, 07.04.2008, протоколом перегляду відеозапису подій, які відбувалися 28.01.2008. Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст. 368 КК України є вірною й доведеним є факт одержання 28 січня 2008 року ОСОБА_10 саме хабара, оскільки, демонструючи значущість своєї посади перед потерпілою ОСОБА_8 , а також наявність зв`язків та можливостей для вирішення нього питання, ОСОБА_10 телефонує в її присутності спеціалісту Держземагенства ОСОБА_13 та з`ясовує процедуру оформлення земельної ділянки; пропонує ОСОБА_8 подати письмову заяву, зміст якої диктує сама, та накладає відповідну резолюцію, яка є підставою для реєстрації секретарем ради (без запису ОСОБА_8 до журналу особистого прийому громадян, що також підтверджує наявність позаслужбових стосунків, а також без попередньої реєстрації цієї заяви у секретаріаті); одержує 1000 доларів США, у присутності ОСОБА_8 переміщує хабар у верхню першу шухляду робочого столу та лише після цього телефонує в присутності ОСОБА_8 головному архітектору ОСОБА_12 , якого просить про надання допомогти її знайомій ОСОБА_8 в оформленні містобудівної документації.

Захисник засудженої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати і закрити кримінальну справу на підставі п.2 ст. 6 КПК України 1960 року в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу злочину. Вважає, що вина ОСОБА_10 в інкримінованому їй злочині судом не доведена, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, вирок є необґрунтованим та винесеним з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та судом неправильно застосовано кримінальний закон. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи полягає у тому, що висновки суду щодо винуватості ОСОБА_10 не підтверджуються доказами, дослідженими в суді; судом не взято до уваги докази, які фактично спростовують її вину. На підтвердження винуватості ОСОБА_10 суд першої інстанції посилається на показання потерпілої ОСОБА_8 на досудовому слідстві (пояснення від 28.01.2008, протокол допиту як свідка від 31.01.2008, протокол допиту потерпілої від 16.08.2008), не дивлячись на те, що безпосередньо в суді потерпіла заявила, що під час досудового слідства вона давала неправдиві (установчі) показання (допит потерпілої та очна ставка), чим фактично спростувала обставини, які були покладені в основу обвинувачення. Судом не взято до уваги ту обставину, що потерпіла ОСОБА_8 , виходячи з її показань, даних у судовому засіданні 01 жовтня 2014 року, неодноразово брала участь у спеціально змодельованих комбінаціях працівників УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області по врученню хабарів посадовим особам; ОСОБА_8 фактично була міліцейським агентом у той час, коли сама ж була обвинуваченою у кількох кримінальних справах. На протязі 2007 2008 років ОСОБА_8 , перебуваючи у розшуку, неодноразово залучалася в якості псевдопотерпілої у справах щодо вимагання у неї хабара, й дані обставини безпідставно не взяті судом до уваги.

Правдиві показання ОСОБА_8 почала давати з 03 вересня 2012 року, коли вперше самостійно прибула в судове засідання, а до цього, 20 травня 2012 року, перебуваючи під вартою, вона розповідала частину обставин у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_22 . ОСОБА_10 грошей у ОСОБА_8 не вимагала, ніколи не казала про гроші, навіть натяку не було, не було жодних обіцянок про те, що вона вирішить якісь питання. Єдине, що ОСОБА_23 сказала, чим може допомогти, так це базар, де можна орендувати торгове місце. ОСОБА_8 себе потерпілою не вважає, оскільки вона для себе нічого не хотіла, не мала наміру реалізовувати будь які права, діяла винятково за вказівкою працівників міліції для викриття ОСОБА_10 , для себе вона переконана, що мала місце підстава з боку працівників міліції. Крім того ОСОБА_10 не вводила в оману ОСОБА_8 , не обманювала її, своїми діями потерпілій не заподіяла жодної шкоди. В оскаржуваному вироку суд посилається як на доказ винуватості ОСОБА_10 на показання потерпілої ОСОБА_8 , дані нею під час досудового слідства, не зважаючи на те, що остання в суді фактично спростувала вину ОСОБА_10 у вимаганні хабара чи шахрайстві та підтвердила наявність в діях працівників міліції та в своїх діях ознак провокації хабара. При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги показання ОСОБА_8 , дані суду. На переконання суду такі показання не підтверджені іншими доказами у справі, натомість спростовуються фактичними даними, що нібито виключають провокативний характер дій працівників міліції щодо ОСОБА_10 , а саме:

- заявою та поясненнями ОСОБА_8 від 28.01.2008, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 31.08.2008, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 16.08.2008. Однак, зі слів ОСОБА_8 , такі її показання є неправдивими;

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 31.01.2008 з участю ОСОБА_8 . Між тим захист не заперечує самого факту вручення коштів у службовому кабінеті ОСОБА_10 , що і було підтверджено в ході проведення відтворення, коли потерпіла відтворила події 28.01.2008, а саме вручення коштів, однак даний доказ ні в якому разі не підтверджує наявності в діях підзахисної вимагання хабара чи заволодіння коштами шляхом обману;

- показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколами допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 . Такі показання мали бути судом відкинуті, оскільки останні є працівниками міліції, а якщо вірити показанням ОСОБА_8 , даним нею в суді, то вони вчинили злочин. Крім того показання працівників міліції суперечать показанням, даним в суді ОСОБА_8 , однак суд першої інстанції не обґрунтував у вироку, чому взято до уваги саме показання працівників міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , даними в суді. Проте суд першої інстанції трактує показання свідка упереджено та неоднозначно, зазначаючи, що нібито зі спливом часу свідок достовірно відповісти не зміг щодо хронології подій 28.01.2008. Показання цього свідка є цілком логічними та узгоджуються з показаннями ОСОБА_8 в частині, що вся «операція» була запланована заздалегідь та все розпочиналось з обласного управління міліції, звідки їхали безпосередньо в м. Соснівку, а в м. Сокаль попали вже після вручення коштів;

- поясненнями ОСОБА_25 від 28.01.2008, протоколом допиту як свідка від 30.01.2008. Проте такі показання мають бути відкинуті судом з тих же підстав, що і показання ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , оскільки останнього безпосередньо в суді допитано не було, його показання були оголошені, а ОСОБА_10 не мала можливості поставити йому запитання, очних ставок з останнім під час досудового слідства проведено не було.

Захист вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 , дані нею в суді, є логічними та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_24 та ОСОБА_10 . Суд безпідставно не взяв їх до уваги та не врахував, що мала місце саме провокація хабара з боку працівників міліції, що могло істотно вплинути на висновки суду першої інстанції. Суд неправильно застосував кримінальний закон, оскільки визнав ОСОБА_10 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, хоча в діях останньої відсутні істотні ознаки цього злочину. В даному випадку мова не може йти про шахрайство, оскільки, згідно з показаннями ОСОБА_8 , ОСОБА_10 її не обманювала; повідомляла, що вирішення питання про надання земельної ділянки під кіоск не в її компетенції, про жодне сприяння у вирішенні питання не говорила, не давала ніяких обіцянок і вимоги про передачу коштів не ставила. Таким чином ОСОБА_8 , передаючи грошові кошти, достовірно знала, що вирішення питання про надання ділянки під кіоск не в компетенції ОСОБА_10 і остання не може посприяти потерпілій у цьому та не має наміру це вчиняти. ОСОБА_8 було відомо, що така передача коштів є неправомірною, у зв`язку з цим вона нібито і звернулась до правоохоронних органів із заявою про вимагання в неї хабара. У даному випадку не може бути мови про завдану діями ОСОБА_10 шкоду потерпілій, зважаючи на таке: 1) передані кошти не належали ОСОБА_8 ; 2) згідно з показаннями потерпілої жодної шкоди ОСОБА_10 їй не заподіяла; 3) ще до вручення коштів ОСОБА_8 усвідомлювала, що не має наміру будь-що отримувати у м. Соснівці, кошти дає винятково з метою викриття посадової особи; 4) не її обманюють, а саме вона прагне увійти у довіру посадової особи та обманом за будь-яку ціну вручити їй кошти. Важливим при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_10 за ч.1 ст.190 КК України є та обставина, що кошти в сумі 1000 доларів США не були власністю потерпілої, такі кошти були надані їй працівниками правоохоронних органів саме з метою викриття ОСОБА_10 .

В апеляції потерпіла ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_26 скасувати і закрити кримінальну справу у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_26 складу злочину. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що її показання, дані під час досудового слідства, не відповідають дійсним обставинам справи, були дані нею за вказівкою працівників УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області, про що вона повідомила під час допиту в суді. З проханням про виділення земельної ділянки в оренду вона звернулася до міського голови м. Соснівки ОСОБА_10 за вказівкою працівника міліції ОСОБА_27 та інших працівників ГУ МВС України у Львівській області. Підприємницькою діяльністю вона не займалась, відповідне свідоцтво їй допомогли отримати зазначені вище особи. ОСОБА_10 при першій зустрічі повідомила їй, що жодної вільної ділянки у м. Соснівка немає, обліком землі займаються землевпорядники Червоноградської міської ради, а тому допомогти вона не може, й повідомила, що можна орендувати місце для торгівлі на ринку. Проте вона продовжувала їздити та дзвонити до ОСОБА_10 і просити допомогти з отриманням ділянки в оренду, бо про це їй ( ОСОБА_8 ) говорили працівники міліції. Вона змушена була на той час виконувати їх вказівки, оскільки щодо неї були порушені кримінальні справи. Грошей від неї ОСОБА_10 не вимагала. Гроші в розмірі 1000 доларів їй дали працівники міліції, і ці гроші їй не належали. 28 січня 2008 року близько 06.00 год. її забрав з дому ОСОБА_15 та повіз в управління міліції на пл. Григоренка у м. Львові. Після чого вони поїхали в м. Соснівку, де вона мала за вказівкою працівників написати ОСОБА_10 яку-небудь заяву та залишити гроші в кабінеті. Потерпілою у справі вона себе не вважає, хабар ОСОБА_10 вона не давала, оскільки для себе нічого не хотіла, ОСОБА_10 її не обманювала та ніякої шкоди їй не заподіяла.

Провівши у справі судове слідство, заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_8 , засуджену ОСОБА_10 на підтримку поданих стороною захисту та потерпілою апеляцій; прокурора, який просить апеляцію прокурора залишити без задоволення й кримінальну справу повернути на додаткове розслідування для з`ясування повідомлених потерпілою обставин; обговоривши наведені в апеляціях доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а апеляції захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 слід задоволити частково.

Постановлений судом першої інстанції вирок підлягає скасуванню, а справа поверненню на додаткове розслідування з таких підстав.

При апеляційному розгляді справи встановлено таку однобічність і неповноту досудового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 367, п.4 ч.1 ст. 374 КК України 1960 року є підставою для скасування вироку та повернення справи на додаткове розслідування.

Істотна неповнота досудового слідства залишилася поза увагою суду першої інстанції, який в свою чергу допустив однобічність і неповноту судового слідства та постановив необґрунтований вирок.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року №2 „Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Органами досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що вона, працюючи відповідно до постанови Соснівської міської територіальної виборчої комісії №3 від 30.03.2006 року «Про результати виборів міського голови м. Соснівка» на посаді міського голови м. Соснівка Львівської області, будучи службовою особою та особою, яка займає відповідальне становище, з використання наданої їй влади і службового становища, з корисливою метою, всупереч інтересам служби, в порушення вимог п.1 ч.3 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; п.7 ч.3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», відповідно до якого міський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; п.14 ч.3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», відповідно до якого міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства, впродовж липня 2007 року - січня 2008 року вимагала та 28 січня 2008 року отримала від ОСОБА_8 хабар в сумі 1000 доларів США.

ОСОБА_10 впродовж липня 2007 року - січня 2008 року при особистих зустрічах з ОСОБА_8 , яка є фізичною особою-підприємцем, переслідуючи корисливі мотиви, створивши умови, за яких ОСОБА_8 була змушена дати їй хабар та створивши видимість своєї значимості, переконавши ОСОБА_8 в тому, що вона як міський голова м. Соснівка може посприяти їй в отриманні дозволу на оренду земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності на території Соснівської міської ради, вимагала у ОСОБА_8 хабар в розмірі 1000 доларів США за сприяння в отриманні дозволу на оренду земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності на території Соснівської міської ради.

28 січня 2008 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні свого службового кабінету, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , особисто продиктувала ОСОБА_8 текст заяви на своє ім`я, як міського голови м. Соснівка, про виділення земельної ділянки площею 0,03 га для влаштування кіоску з продажу продуктової групи в м. Соснівці в районі вулиць 22 Січня - Театральна, а після написання ОСОБА_8 даної заяви власноручно поставила на ній резолюцію «Не заперечую» та завірила її своїм підписом, після чого отримала від ОСОБА_8 хабар у розмірі 1000 доларів США, що в національній валюті України згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 5050 грн., за сприяння в отриманні дозволу на оренду земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності на території Соснівської міської ради.

В суді першої інстанції ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_10 не мала наміру отримувати від неї гроші, а 28 січня 2008 року вона, перебуваючи у кабінеті міського голови м. Соснівки, поклала на стіл ОСОБА_10 гроші, коли та говорила по телефону, й швидко вибігла з кабінету, сказавши, що повернеться. До таких дій її підштовхнули працівники міліції для свого показника по хабарництву, у зв`язку з чим вона у липні чи серпні 2007 року була на прийомі у міського голови м. Соснівки, під час якого повідомила, що хоче у цьому місті під брендом « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відкрити магазин та реалізовувати товар. Після цього вона з працівниками міліції періодично приїжджала та телефонувала до ОСОБА_10 , з якою в неї згодом виникли товариські відносини. При цьому на її пропозицію віддячити за позитивне вирішення питання ОСОБА_10 постійно відмовлялася, мовляв, немає за що. Щодо подій 28 січня 2008 року, то вранці за нею додому на львівську адресу приїхав працівник міліції ОСОБА_15 , й вони поїхали в Головне управління міліції, що на пл. Григоренка, 3 у м. Львові. Там були ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_17 . Пізніше її відвели в технічний відділ, де на неї одягнули апаратуру. Після цього вони поїхали у м. Соснівку, де усе й відбулося, а пізніше - у Сокальський РВ, де вона написала заяву про вимагання у неї ОСОБА_10 хабара в сумі 1000 доларів США та давала пояснення з цього приводу.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 , давши пояснення аналогічні наведеним та викладеним в апеляції, доповнила, що вона неодноразово брала участь в організованих працівниками міліції комбінаціях по врученню хабарів посадовим особам. У справі щодо ОСОБА_10 вона діяла виключно за вказівками працівників міліції, наполегливо, протягом тривалого часу, неодноразово приїжджала до неї з проханням про виділення земельної ділянки, телефонувала, розмовляла про сім`ю, викликаючи до себе жалість. Розмов про гроші між нею і ОСОБА_10 не було. Заяву в Сокальський РВ ГУ МВС України у Львівській обл., що ОСОБА_10 вимагає від неї гроші, вона написала вже після передачі коштів і 28 січня 2008 року, до затримання ОСОБА_10 , вона в Сокальському РВ не була. Даючи ОСОБА_10 кошти, вона виконувала свою роботу і за це їй дали 100 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України 1960 року слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого.

Разом з тим всупереч зазначеної вимоги закону при проведенні досудового слідства не були вжиті усі необхідні заходи для встановлення фактичних обставин справи, в тому числі щодо наявності чи відсутності провокації вчинення злочину (що має істотне значення для вирішення питання винуватості особи у вчиненні злочину), та не дано оцінки з точки зору практики Європейського Суду з прав людини.

З огляду на викладене суд позбавлений можливості всебічно, повно і об`єктивно дослідити обставини справи з дотриманням передбаченого ст. 16-1 КПК України 1960 року принципу змагальності сторін, згідно з яким при розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і вирішення справи не можуть покладатися на один і той же орган.

Оскільки допущена при проведенні досудового слідства неповнота не може бути усунута в судовому засіданні, вирок суду слід скасувати, а справу повернути прокуророві на додаткове розслідування для вжиття всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляції захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 задоволити частково, апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 скасувати, а справу про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 368 КК України повернути прокуророві Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області на додаткове розслідування.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4