Справа № 461/1435/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/514/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000238 від 22.01.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:
ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.03.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за №0000238 від 22.01.2016 року, відносно ОСОБА_7 , котрий обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить відомостей про місце його затвердження. Крім того, у обвинувальному акті у стверджувальній формі зазначається що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 395 КК України, що є порушенням презумпції невинуватості.

Прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а кримінальне провадження повернути для розгляду до Галицького районного суду м. Львова.

В обґрунтування мотивів апеляційної скарги прокурор покликається на те, що в обвинувальному акті наявні відомості про місце та дату складання обвинувального акта, а саме: 26.02.2016 року у СВ Галицького ВП ГУ НП України у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мартовича, 2, де він і був затверджений того ж дня, про що зазначено на титульній сторінці обвинувального акта. Крім того, зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом, а тому виклад фактичних обставин вчинення злочину, а також вказівка на вчинення злочину обвинуваченим не може бути порушенням презумпції невинуватості.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши доводи прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу, думку захисника, який заперечив про задоволення апеляційної скарги підтримавши ухвалу суду першої інстанції, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про дату та місце його складання та затвердження.

Як вбачається, у обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КПК України, наявні відомості про дату та місце його складання, а саме: 26.02.2016 року у СВ Галицького ВП ГУ НП України у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мартовича, 2, а також відомості про дату його затвердження, а саме 26.02.2016 року. Відомості про місце затвердження обвинувального акта у ньому відсутні.

Проте, не заслуговує на увагу колегії суддів покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на те, що висновок суду першої інстанції про повернення обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю у ньому відомостей про місце його затвердження є обгрунтованим, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд може прийняти таке рішення у випадку, коли без усунення виявлених у обвинувальному акті недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

З огляду на те, що відсутність місця затвердження обвинувального акта не впливає на можливість призначення кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , до судового розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта з цієї підстави є незаконною та такою, що впливає на затягування розгляду кримінального провадження.

Разом з цим, колегія суддів вважає необгрунтованою підставу для повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з порушенням презумпції невинуватості через виклад у обвинувальному акті у стверджувальній формі про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 395 КК України, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
З огляду на це, колегія суддів приходить до переконання, що твердження у обвинувальному акті на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину відповідає закону та не порушує принципу презумпції невинуватості, а тому обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 не суперечить вимогам щодо його змісту, передбаченим ст. 291 КПК України, що вказує на незаконність ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору та є підставою для її скасування.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року скасувати, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000238 від 22.01.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, направити до Галицького районного суду м. Львова для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4