АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 661/2420/14-к
Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/482/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України
У Х В А Л А
іменем України
25 квітня 2016 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001378 за апеляційними скаргами прокурора Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості;
засуджено: за ч.1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід не обрався.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості;
засуджено: за ч.1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід не обрався.
в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано винними та засуджено за те, що вони 13.06.2013 року о 8.00 год., знаходячись у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 , діючи у групі, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті неприязних стосунків, умисно нанесли декілька ударів дерев`яним поручнем по ногах та руками і ногами по голові останньому, заподіявши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді перелому тіла лівої виличної кістки з розбіжністю скулолобного шву без зміщення з розвитком лівостороннього гемосінусіта; перелому правої п`яткової кістки,що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини, кваліфікацію дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурор порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів вказує, що суд безпідставно застосував ст. 75 КК України, оскільки судом при призначенні покарання не враховано, що протягом тривалого часу між обвинуваченими та потерпілим існують неприязні стосунки та виникали конфлікти, в ході досудового розслідування обвинувачені ухилялися від слідства, на підставі чого відносно них обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, їх дії були сплановані та реалізовані, не взято до уваги показання свідка ОСОБА_11 про те, що він бачив як обвинувачені били палкою по спині потерпілого. Крім того, судом не встановлено обставини, що пом`якшують покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України реальне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 посилаються на необґрунтованість вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказують, що судом дана неправильна оцінка показанням потерпілого, які суперечать показанням свідка ОСОБА_12 , який був очевидцем конфлікту, і бачив, як ОСОБА_10 під час конфлікту наносив удари ОСОБА_13 , а останній намагався схопити того за руки. Інші свідки не були очевидцями конфлікту і бачили лише наслідки, які спростовують показання потерпілого в частині того, що за ним до під`їзду заходила медсестра, що ставить під сумнів достовірність його показань щодо обставин конфлікту. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили неправомірність поведінки ОСОБА_10 , який переслідував ОСОБА_9 за пошкоджений автомобіль і кожний раз мав намір вчинити бійку. Свідок ОСОБА_16 підтвердила показання ОСОБА_17 щодо їх наміру припинити неправомірне посягання ОСОБА_10 шляхом його відштовхування. Зазначають, що висновки додаткових судово-медичних експертиз та показання експерта не виключають можливість перелому правої п`яткової кістки у момент зіткнення з бетонною поверхнею підлоги, а перелом тіла лівої щелепної кістки міг утвориться після події 13.06.2013 року, яким суд не дав належної оцінки, які спростовують показання потерпілого. Вважають, що судом не прийнято до уваги їх показання про те, що вони діяли у стані необхідної оборони, що підтвердив свідок ОСОБА_12 .. Крім того, цей факт встановлено вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28.08.2014 року, який набрав законної сили, яким ОСОБА_10 визнано винним у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що мало місце 13.06.2013 року під час конфлікту. Відсутнє в матеріалах кримінального провадження знаряддя, яким начебто наносились удари ОСОБА_10 .. Доказова база обвинувачення містить виключно показання потерпілого. Просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисника, які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченими в апеляційній скарзі, просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора, просив апеляційну скаргу обвинувачених залишити без задоволення, в дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам провадження.
Доводи обвинувачених про те, що вони діяли у стані необхідної оборони, захищаючись від протиправних дій потерпілого, є непереконливими.
У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не визнаючи себе винними, не заперечували той факт, що між ними та ОСОБА_10 відбувся конфлікт на ґрунті неприязних стосунків. Вони стверджували, що лише виштовхували ОСОБА_10 з під`їзду, при цьому останній ударявся об стіни та двері, а потім впав, від чого у нього могли утворитися тілесні ушкодження.
Ці їх заперечення проти обвинувачення були предметом перевірки у судовому засіданні і спростовуються детально наведеними у вироку доказами.
Потерпілий ОСОБА_10 показав, що 13.06.2013 року вранці він зустрівся з ОСОБА_9 , з яким у нього раніше виник конфлікт з приводу його автомобіля. Останній наніс йому декілька ударі по голові, а потім його почали бити обидва ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , наносячи удари в різні частини тіла, збили з ніг та били ногами. Яковлев ОСОБА_19 зірвав дерев`яний поручень, яким бив його по спині. Коли він лежав на спині, ОСОБА_20 наніс удар дерев`яним поручнем в п`ятку правої стопи. Після чого, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 продовжували наносити йому удари по голові і руках. Знаходячись біля під`їзду, він покликав про допомогу. Потім приїхала швидка допомога і його забрали до лікарні.
Він же, при проведенні слідчого експерименту підтвердив свої показання та продемонстрував, як обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяли йому тілесні ушкодження, наносячи удари руками і ногами, дерев`яним поручнем у різни частини тіла.
Зазначені показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами.
Свідок ОСОБА_21 показала, що 13.06.2013 року біля під`їзду бачила ОСОБА_10 , який сидів на лавці з побитим обличчям, якого забрала швидка допомога.
Свідок ОСОБА_22 показала, що 13.06.2013 року біля дитячого садка бачила ОСОБА_10 , який стрибав на одній нозі до лавки, сидів на лавці, а потім, опираючись на одну ногу, дійшов до свого автомобіля, після чого приїхала швидка допомога і його забрали до лікарні.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 показали, що між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 існували неприязні стосунки через те, що останній вимагав у ОСОБА_9 гроші у відшкодування шкоди, завданої його автомобілю.
Свідок ОСОБА_16 показала, що 13.06.2013 року близько 09 години через дверне вічко бачила, як брати ОСОБА_17 ОСОБА_23 та ОСОБА_19 штовхнули ОСОБА_10 в її двері, від чого той вдарився об поверхню дверей.
Свідок ОСОБА_12 показав, що 13.06.2013 року близько 08 години, він почув шум в під`їзді. Коли виглянув, то побачив що ОСОБА_10 наніс удар в область голови ОСОБА_9 , про що він сказав його брату ОСОБА_24 . Потім почув, що шум пішов вниз.
Свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 показали, що вранці 13.06.2013 року чули, як ОСОБА_10 кричав про допомогу, бачили як він лежав на землі біля під`їзду, потім сидів на лавці, ОСОБА_27 тримався за голову, а ОСОБА_20 сидів на бордюрі. Потім ОСОБА_10 пострибав до своєї машини. Після приїхала швидка допомога, яка відвезла потерпілого до лікарні.
Свідок ОСОБА_28 (лікар) показав, що він приїхав на виклик до ОСОБА_10 , під огляду якого, виявив у того забійні рани обличчя, підшкірні травми, струс головного мозку був під питанням, стан потерпілого був середньої тяжкості, тому він вирішив госпіталізувати того до лікарні. ОСОБА_10 жалівся на біль в щелепі та нозі.
З висновків судово-медичних експертиз № 316-НК від 04.12.2013 року, №3/144/316 МНК від 05.04.2014 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у виді перелому тіла лівої виличної кістки з розбіжністю скулолобного шву без зміщення з розвитком лівостороннього гемосінусіта; перелому правої п`яткової кістки, які утворилися в результаті травматичної дії тупого предмету (предметів), не виключено 13.06.2013 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я. Інші тілесні ушкодження на голові, верхніх і нижніх кінцівках, грудній клітини відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Утворення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , способом і за обставин, викладеними потерпілим у протоколах допиту та слідчого експерименту, не виключається. (т.1 а.п. 51, 52, т.2 а.п.212, 213)
За клопотанням сторони захисту під час судового розгляду були проведені додаткові судово-медичні експертизи № № 18/3,144/316 МНК від 19.10.2015 року, № 23/18/3/144/316 МНК від 10.12.2015 року, за висновками яких встановлено, що утворення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , способом і за обставин, викладеними в протоколі огляду відеозапису слідчого експерименту за участю обвинувачених та потерпілого, не виключається.
Утворення перелому правої п`яткової кістки у ОСОБА_10 за обставин, указаних обвинуваченими, виключається.
(т.3 а.п.184 -186, 201, 202, 228, 229, 232, 233)
Судовий експерт ОСОБА_29 показав, що висновок про механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , зокрема, у виді перелому правої п`яткової кістки, зроблений ним, виходячи з анатомічних особливостей організму людини, локалізації тілесних ушкоджень, опису положення стропи, взятого з протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього.
Висновки вище вказаних судово-медичних експертиз та показання експерта не є суперечливими, які узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 відносно локалізації і механізму утворення тілесних ушкоджень, якими спростовуються твердження обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що вони, захищаючись від нападу ОСОБА_10 , лише виштовхували того з під`їзду, який при цьому ударявся об стіни та двері, а потім впав, від чого у нього могли утворитися тілесні ушкодження, і ця версія обвинувачених щодо утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, не підтверджується належними доказами.
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків зазначених вище експертиз немає, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час проведення слідчих експериментів за участю обвинувачених та потерпілого, а тому у суду не було підстав ставити їх під сумнів.
Оскільки викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які у своїй сукупності викривають останніх у вчиненні інкримінованого їм злочину, які обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку.
Тому доводи обвинувачених про те, що обвинувачення ґрунтується лише на недостовірних та суперечливих показаннях потерпілого, колегія суддів визнає голослівними та такими, що суперечать наведеним доказам.
Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , що двоє хлопців біля під`їзду били палкою по спині ОСОБА_10 , на які посилається прокурор, оскільки присутність свідка ОСОБА_11 на місці події не підтвердили інші свідки, які були допитані судом, і ця обставина ставить під сумнів правдивість його показань.
При цьому показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що вони діяли у стані необхідно оборони, захищаючись від нападу ОСОБА_10 , суд правильно визнав такими, що вони суперечать встановленим обставинам вчиненого злочину та дослідженим у справі доказам.
Свідок ОСОБА_12 , на якого посилаються обвинувачені, підтвердив лише той факт, що ОСОБА_10 під час конфлікту наніс декілька ударів ОСОБА_13 , а подальші події, що відбувалися в під`їзді, він не бачив, і показання цього свідка висновки суду, які стосуються встановлених обставин вчиненого злочину та доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочину, не спростовують.

Будь-яких даних, які б переконливо свідчили про те, що потерпілий ОСОБА_10 вчинив суспільне небезпечне посягання на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, вони діяли у стані необхідної оборони, у матеріалах провадження немає, а показання обвинувачених з цього приводу спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 та висновками судово-медичних експертиз про обставини заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
Відсутність в матеріалах кримінального провадження знаряддя, яким начебто наносились удари ОСОБА_10 , на що посилаються обвинувачені, ніяким чином не спростовують висновки суду про винність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Аналіз викладених доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час сварки, яка виникла на ґрунті неприязних стосунків, умисно побили потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до встановлених фактичних обставин вчиненого злочину та доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно кваліфікував їх дії за ч.1 ст. 122 КК України.
Отже, викладені в апеляційній скарзі обвинувачених доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, слід визнати такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Підстав для скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставлять питання обвинувачені в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості, є необґрунтованими.

Призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про їх особи, що вони раніше не притягалися до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, а ОСОБА_8 також за місцем роботи, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і з урахуванням цих конкретних обставин, що вони вперше вчинили злочин середньої тяжкості, характеризуються позитивно, суд дійшов висновку про можливість їх виправлення без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, і, на думку колегії суддів, є правильним. Таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його м`якість та для призначення більш суворого покарання, як про це ставить питання прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Водночас, як убачається з матеріалів провадження, суд хоча і не послався у вироку, але фактично врахував неправильну поведінку самого потерпілого, і цей факт встановлено вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28.08.2014 року, який набрав законної сили, яким ОСОБА_10 визнано винним у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що мало місце 13.06.2013 року під час сварки, що відбулася у під`їзді, про що зазначають обвинувачені, і ця обставина, на думку колегії суддів, є такою, що пом`якшує покарання обвинувачених, і прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється. (т.2 а.п.202 -205)

Даних про те, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування вироку чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг обвинувачених та прокурора відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 25 квітня 2016 року
Ухвала набрала законної сили 25 квітня 2016 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2