Справа № 1111/6659/12
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.08.2016 Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький заяву про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, є інвалідом 3 групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю
прокурора ОСОБА_4 ,
представника КВІ ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
встановив:
В провадження Ленінського районного суду міста Кіровоград надійшла заява ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Вказана заява мотивована тим, що Ленінський районний суд м. Кіровограда вироком від 20 травня 2013 року, засудив його за ч. 2 ст. 286 КК України, на 5 /п`ять/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. 02.12.2014 року, ухвалою Машівського районного суду Полтавської області, його було звільнено від подальшого відбування основного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2015 року на невідбутий строк 02 роки 04 місяці 22 дні позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання. За час перебування на обліку порушень порядку та умов відбування покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не допускав. Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому його виконанні відпадає необхідність. В даний час працевлаштуватись за своєю основною професією він не має можливості, так як у нього відсутнє водійське посвідчення. Це є перешкодою у працевлаштуванні, так як за колишнім місцем праці - ФОП « ОСОБА_7 ». згідно листа від 15.06.2016 року, із врахуванням бездоганної поведінки та відношення до праці як колишньою водія, зберігається за ОСОБА_3 , місце роботи на посаді водія, де він працював до вироку. Його сім`я в даний час має скрутне матеріальне становище, в зв`язку із тяжкою економічної ситуацією в країні, а його працевлаштування, в цей час значно покращить матеріальне становище сім`ї. Працевлаштування по основній і єдиній професії водія транспортних засобів дасть йому можливість забезпечити сім`ю із неповнолітньою дитиною засобами для існування. Крім цього, просить суд врахувати те, що у нього залишилась хвора мати похилого віку, яка страждає на низку хронічних захворювань, перенесла операцію на очах, якою опікується лише він, також на його утриманні знаходиться хвора малолітня дитина ОСОБА_8 , 2003 року народження. Він, має постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно, одружений, не має шкідливих звичок, за місцем проживання згідно наданих характеристик із місця проживання за 2015 та 2016 рік він характеризується виключно позитивно. У нього не втрачені моральні якості, і своєю поведінкою при відбуванні покарання він довів, що подальше відбування призначеного судом додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами недоцільне. Після винесення вироку пройшло більше трьох років, а після його затримання більше чотирьох років. З 18.12.2014 року після умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання він фактично відбув більшу половину додаткового покарання.
В судовому засіданні засуджений просив подану ним заяву задовольнити, звільнивши його умовно-дострокове від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами. На запитання суду та інших учасників судового провадження засуджений пояснив, що забезпечує матеріально свою сім`ю, отримуючи пенсію по інвалідності (1150 грн.) та завдяки урожаю зі свого городу. Після звільнення з місць позбавлення волі 10.12.2014 року він до лютого 2016 року не працював. Хоча він мав 2 групу інвалідності до березня 2016 року та йому було протипоказана фізична праця, нічні зміни, відрядження, він шукав роботу, але не знаходив. Крім як на посаду охоронця він не намагався нікуди влаштуватись, однак зараз його можуть прийняти на роботу водієм. З березня 2016 року йому встановлено 3 групу інвалідності. Він раніше здобував спеціальність електрика, але не має відповідних допусків. В лютому 2016 року він влаштувався неофіційно працювати охоронцем на декілька місяців, однак вже розрахувався. Не перебуває на обліку в службі зайнятості як безробітний.
Захисник підтримав заяву засудженого.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого щодо призначеного додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, посилаючись на те, що засуджений, мав сумлінну поведінку після умовно-дострокового звільнення від основного покарання, але не довів сумлінним ставленням до праці своє виправлення.
Представник КВІ залишив вирішення заяви про звільнивши засудженого від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на розсуд суду, зазначивши, що засуджений не порушує обов`язки, які покладені на нього.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши заяву та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду міста Кіровоград від 20.05.2013 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені злочину за ч. 2 ст. 286 КК України із призначенням основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та додаткового у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Вказаний вирок ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 10.09.2013 року було залишено без змін в частині призначеного покарання.
Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 02.12.2014 року, яка набрала законної сили 10.12.2014 року, ОСОБА_3 було умовно-достроково звільнено від відбування основного покарання за вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20.05.2015 року на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 22 дні позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання.
В судовому засіданні також встановлено, що засуджений мав другу групу інвалідності з 10.03.2014 року, а на даний час отримує пенсію по інвалідності як інвалід 3 групи (загальне захворювання), на протязі 2015 та 2016 року за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню доньку, що підтверджується наданими засудженим відповідними довідками та характеристиками.
Крім того, судом встановлено, що після умовно-дострокового звільнення від основного покарання засуджений не працював та не перебував на обліку в службі зайнятості як безробітний. Засудженим не надано суду жодного доказу того, що він працював.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин (п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України).
Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» згідно з ч. 1 ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Відповідно до п. 10 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд за поданням зазначених у ч. 1 ст. 407 КПК (1960 р.) органів може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.
Так, на час розгляду заяви засуджений відбув 1 рік 7 місяців 21 дні строку призначеного додаткового покарання у виді 3 років позбавленням права керувати транспортними засобами. До відбуття засудженим строку призначеного додаткового покарання на час розгляду заяви залишилося 1 рік 4 місяці 9 днів.
Отже, на день розгляду заяви засуджений відбув більше половини строку додаткового покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин (ст. 12, ст. 24 КК України).
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року якщо при умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування основного покарання суд відмовив у такому звільненні від додаткового покарання, повторний розгляд цього питання можливий лише після закінчення строків, передбачених ч. 5 ст. 407 КПК України (1960 р.)
Відповідно до ч. 6 ст. 539 КПК України (2012 р.) у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Отже, з часу постановляння ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 02.12.2014 року, яка набрала законної сили 10.12.2014 року, якою було залишено додаткову міру покарання, на день розгляду заяви минули строки передбачені ч. 6 ст. 539 КПК України (2012 р.).
Враховуючи викладене, суд звертає увагу на те, що за весь час відбування додаткового покарання після умовно-дострокового звільнення від основного покарання засуджений не працював навіть після встановлення йому 3 групи інвалідності, яка, як стверджує сам ОСОБА_3 , дозволяла працювати засудженому. Тому відсутність обв`язкової підстави для умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання, а саме - "сумлінного ставлення до праці", вказує на те, що засуджений не довів своє виправлення. Наявність наданого засудженим гарантійного листа про згоду влаштування його на роботу водієм не є в розумінні ст.81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
З огляду на викладене заява ОСОБА_3 є безпідставною, тому в її задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
постановив:
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 діб з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя
Ленінського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1