Справа №490/628/16-к 30.03.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою до 28 квітня 2016 року, відносно
ОСОБА_6 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Згода, Долинського району, Кіровоградської області, проживаючого АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, по кримінальному провадженню № 0000102.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_6
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, або особисте зобов`язання, поклавши на нього певні обов`язки.
Короткий зміст ухвали слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_7 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 28 квітня 2016 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_5
вважає рішення суду незаконним, постановленим з істотним порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та КПК України.
Зазначає, що сторона обвинувачення не довела наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підозрюваному ОСОБА_6 .
Вказує, що ОСОБА_6 був незаконно затриманий та всупереч вимогам п.2 ч.1 ст. 208 КПК України йому протягом 24 годин, не було пред`явлено повідомлення про підозру у чиненні кримінального правопорушення, за яке він був затриманий 26.01.2016р. о 15г.00хв.
Звертає увагу, що слідчим ОСОБА_9 було проведено слідчу дію за участі ОСОБА_6 до затримання останнього за ст. 208 КПК України та з порушенням вимог ст. 228 КПК України, оскільки впізнання з ОСОБА_6 та за участю потерпілого проводилось згідно протоколу в період з 21г.50хв. до 22г.00хв., тобто до затримання ОСОБА_6 та до прибуття адвоката для проведення слідчих дій.
Апелянт просить суд взяти до уваги те, що лише тяжкість скоєного злочину не може вказувати на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на чому наголошував прокурор та те що слідчий суддя не врахував того факту, що захист просив обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
Вважає, що прокурор не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Крім того, апелянт звертає увагу, що слідчий ОСОБА_7 подав до прокуратури клопотання про продовження строків досудового розслідування 22.03.2016р., а в.о. керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування також 22.03.2016р., при цьому про вище вказане клопотання не було повідомлено захисника, чим порушено право підозрюваного на захист.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження,

ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 07.01.2016, близько 01:00 год., знаходячись на перехресті вул. Дзержинського та вул. В. Морської, в м. Миколаєві, помітив потерпілого ОСОБА_11 , який рухався йому назустріч. ОСОБА_6 , скориставшись тим, що поряд нікого не було, застосував насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме наніс йому удар по голові, в область затилку, від якого потерпілий ОСОБА_11 впав та втратив свідомість. Потім, ОСОБА_6 , заволодів його майном, а саме мобільнім телефоном марки «Леново» К 900 - вартістю 4000 грн., грошовими коштами в сумі 5000 грн., пристроєм для відстрілу резинових марки Скат-1 РК - вартістю 3000 грн.; револьвером калібру 45 мм, № НОМЕР_1 - вартістю 12 000 грн.; револьвером «Флобер», калібр 4 мм, ( НОМЕР_2 , вартістю 10 000 грн).; мобільним телефоном марки «САТ» вартістю 10 000 грн. В подальшому, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 44 000 грн.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

27.01.2016 року ОСОБА_6 затриманий за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

28.01.2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

29.01.2016 року Центральним районним судом міста Миколаєва ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.03.20165 року.

Постановою в.о. керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 від 22 березня 2016 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 28 квітня 2016 року.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання старшого слідчого, слідчий суддя вказав, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину є обґрунтованою і ґрунтується на доказах, отриманих у ході розслідування кримінального провадження, а саме на показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , допиту потерпілого ОСОБА_11 , протоколі пред`явлення особи для впізнання, в ході якого потерпілий ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_6 .

Слідчий суддя визнав доведеними ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України на які вказував прокурор, зазначивши, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного насильницького тяжкого корисливого злочину проти власності, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. До теперішнього часу вказані ризики не зменшилися та інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам.

Вказав, що завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 24 березня 2016 року, перешкоджає необхідність здійснення процесуальних вимог, що передбачені ст. 290 КПК України та відкриття матеріалів кримінального провадження.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`який запобіжних заходів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою вказані вимоги закону виконав.

З наданих матеріалів вбачається, що строк досудового розслідування 22 березня 2016 року було продовжено в.о. керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 до 28 квітня 2016 року..
Слідчий суддя перевірив надані стороною обвинувачення докази обставин скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та встановив, що підозра є обґрунтованою, підтверджується доказами, а саме: висновком судово-медичної експертизи, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення особи для впізнання, в ході якого потерпілий ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_6 як особу яка вчинила на нього розбійний напад. Твердження підозрюваного про те, що потерплий обмовив його нічим не підтвердженні.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою слідчим суддею було вірно враховано встановлені обставини та вагомість доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного насильницького тяжкого корисливого злочину проти власності, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, немає власного житла та сім`ї, до затримання проживав разом з братом, який є важливим свідком у даному кримінальному провадженні, немає офіційних джерел доходів, що можуть утримати його від вчинення іншого корисливого злочину. До теперішнього часу вказані ризики не зменшилися та інший запобіжний захід, не зможе запобігти цим ризикам.
Крім того, слідчим перекваліфіковано дії підозрюваного за більш тяжкою частиною ст. 187 КК України, яка передбачає покарання до 10 років позбавлення волі.
Зазначене вказує на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і необхідністю для його завершення проведення
зазначених у клопотанні процесуальних дій, здійснення яких потребує часу не менше як до 28 квітня 2016 року.
Щодо посилання захисника на невручення копії клопотання підозрюваному та захиснику, судом встановлено, що слідчим було надано підтвердження, що ОСОБА_6 , перебуваючи в СІЗО відмовився від отримання копії клопотання та доданих матеріалів. Також ОСОБА_6 відмовився від його отримання і під час судового засідання в суді першої інстанції. Захиснику ОСОБА_5 під час розгляду клопотання в суді була вручена копія даного документу, у судовому засіданні була оголошена перерва для надання їй можливості ознайомитися із матеріалами клопотання чим було відновлено права.
Щодо тверджень захисника стосовно неможливості розгляду зазначеного клопотання слідчим суддею через те, що слідчий звернувся до суду із порушенням строків, передбачених ч.1 ст. 199 КПК України, то їх недотримання не є підставою для відмови у розгляді клопотання по суті.
Вказані порушення, допущені слідчим, на які посилається захисник, не впливають за правильність прийнятого судом рішення.
Твердження захисника в судовому засіданні апеляційного суду про те, що слідчий ОСОБА_14 на час подання клопотання до суду, не мав повноважень нічим не підтверджені , таких даних апеляційному суду захисником не надано.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 є вмотивованим та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою на строк до 28 квітня 2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 ,- залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий
Судді