Єдиний унікальний номер 722/1359/16-к
Номер провадження 1-в/722/827/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк з наведених в ньому підстав.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що під час відбування покарання порушень вимог режиму не допускав. На даний час працює в цеху по поклейці поліетиленових плащів. З моменту етапування до квітня 2016 року не працював за станом здоров`я, оскільки був хворий на гастрит. Адміністрація установи пропонувала йому працевлаштування, однак із відповідною заявою він звернувся лише у квітні 2016 року.

Прокурор ОСОБА_3 та представник колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання вважаючи, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою та відношенням до праці не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.

Голова спостережної комісії при Сокирянській РДА Чернівецької області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вирішення клопотання засудженого поклав на розсуд суду та просив провести судове засідання без його присутності.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.09.2014 року за ч.1 ст.307, ст.69, ч.2 ст.307, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 03 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна за винятком житла. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 19.05.2014 року.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.01.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 19.05.2014 року по 17.10.2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно кінець строку відбування покарання ОСОБА_5 21.12.2016 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 02 роки 20 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 06 місяців 12 днів.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого, судом встановлено наступні обставини.

ДоСВК №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області засуджений ОСОБА_5 прибув 05.11.2014 року. З моменту прибуття до установи по квітень 2016 року бажання залучатись до оплачуваних робіт не виявляв. З квітня 2016 року по даний час працевлаштований в якості різноробочого цеху по поклейці поліетиленових плащів. До роботи відноситься посередньо, покладені змінні завдання в повному обсязі не виконує. Роботи з благоустрою установи виконує неохоче, потребує контролю за їх виконанням. Товаришує із засудженими різної спрямованості. По відношенню до представників адміністрації колонії тактовний. Заходи виховного характеру, що проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Здобув спеціальність «столяр будівельний 2-го розряду». Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом отримання посилок та побачень.

Відповідно до довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_5 за період відбування покарання у виді позбавлення волі, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не має.
Згідно довідки №530, виданої відділом організації та нормування праці СВК №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області від 03.06.2016 року, засуджений ОСОБА_5 з моменту прибуття до установи по березень 2016 року включно, не працював.
Відповідно до довідки, виданої медичною частиною СВК №443 від 03.06.2016 року, ОСОБА_5 був комісійно оглянутий лікарями медичної частини, за результатом чого йому було поставлено діагноз: бронхіальна астма в стадії ремісії. Взятий на «Д» облік лікаря-терапевта. Працездатний, з працевлаштуванням. В теперішній час, стан здоров`я засудженого задовільний.
Окрім того, згідно заяви засудженого, яка міститься в матеріалах особової справи (а.о.с.135), ОСОБА_7 відмовився від виконання робіт на підприємствах установи.
Вказані обставини свідчить про формальний підхід та несумлінне ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 та спростовують його доводи щодо неможливості працювати за станом здоров`я.
Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до атестаційних листів засудженого, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-станом на 16.01.2015 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 16.01.2015 року по 15.07.2015 року «не став на шлях виправлення»;
-станом на 19.01.2016 року «не став на шлях виправлення».
Згідно протоколів засідання комісії Сокирянської виправної колонії №67 від 29.05.2015 року №11/2015, від 26.11.2015 року №23/2015 та від 12.02.2016 року №3/2016, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в переведенні до ДСР та клопотанні перед судом про застосування ст.ст. 81, 82 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Частиною 2 ст.65 КВК України визначено, що активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.

Відповідно до ст.127 КВК України, самодіяльні організації засуджених до позбавлення волі створюються в колоніях з метою розвитку в засуджених корисної ініціативи, соціальної активності, здорових міжособових взаємовідносин, участі у вирішенні питань організації праці, навчання, відпочинку, побуту, впливу на виправлення засуджених, розвитку корисних соціальних зв`язків. Участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.
Судом встановлено, що під час відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо.

На даний час, програми диференційованого виховного впливу не реалізовує, участі в самодіяльних організаціях та культурному житті установи не приймає.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.
Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, в його особистості не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6, ч.2 ст.65, ст.127 КВК України, ст.ст. 537-539 КПК України, п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: