Ухвала іменем україни 30 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року щодо вказаної особи,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 грудня 2015 року,
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лозне Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 8 років.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не переглядаються.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 26 червня 2015 року, близько 20 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння в якому тимчасово мешкав ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_8 більше десяти ударів кулаком та уламками від дерев`яного ящика в область обличчя, голови та тулуба.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень групою осіб, приблизно з 21 по 23 год., ОСОБА_4 , знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_7 , а саме господарчій будівлі, за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час спільного вживання спиртних напоїв, завдав ОСОБА_8 удар кулаком в обличчя і удар коліном в область грудної клітки, від чого останній впав на підлогу, далі ОСОБА_4 взяв дерев`яну палицю, якою по черзі разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , наносили удари ОСОБА_8 в життєво важливі органи, а саме в область обличчя, голови та тулуба. У подальшому потерпілий, перебуваючи у вказаній господарчій будівлі, від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року вказаний вирок змінено: виключено із мотивувальній частини вироку у наведеному судом доказі протоколі пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_9 від 25.08.2015 слова : « ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наносили удари ОСОБА_8 »; виправлено помилку у мотивувальній частині вироку у наведених судом доказах протоколах предявлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_10 від 25.08.2015 року, вказавши правильно прізвища осіб, які були впізнані по фото - « ОСОБА_5 і ОСОБА_4 »; в іншій частині вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 грудня 2015 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами невірно застосовано норми матеріального права, неправильно надано правову оцінку обставинам викладених у судових рішеннях. Вважає, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апеляційний суд, на думку засудженого, не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі, і належним чином не мотивував свого рішення. Крім того, на думку ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі вирок суду першої інстанції, не навів даних, які стали підставою для відхилення апеляції в частині перекваліфікації його дій на ст. 119 КК України та призначення покарання в межах санкції цієї статті, належним чином не перевірив усіх доводів, викладених в апеляції засудженого та його захисника.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту наданих судових рішень убачається, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ґрунтується на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства. Зокрема, дані висновки суд обґрунтував частково визнавальними показаннями засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також даними протоколів слідчих дій та висновками експертиз.
Так, згідно висновку експерта №55/58 від 17.09.2015 року виявленні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли в наслідок дії тупих твердих предметів. Причиною смерті потерпілого є тупа сукупна травма голови з крововиливом під мякі мозкові оболонки головного мозку, множинні переломи ребер, та пошкодження шиї, котрі в сукупності призводили до наростання набряку головного мозку. Настання смерті ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з сукупністю ушкоджень, причинених йому в область голови, грудної клітки та шиї.

Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання та застосування знаряддя злочину підтверджують висновок районного суду про спрямованість умислу ОСОБА_4 на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Доводи засудженого у касаційній скарзі про неправильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Визнавши вказані докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Крім того, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого та його захисника в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі доводи апелянтів та надавши на всі з них вичерпні відповіді не знайшов підстав для зміни вироку суду і перекваліфікації дій ОСОБА_4 на ст. 119 КК України, як про це ставилось питання в апеляційних скаргах. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Жодних даних, які би свідчили, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 було допущено неправильне застосування кримінального закону, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року щодо вказаної особи.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3