АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене із прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучено 15.01.2016 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 242 428, 00 грн., 53 264 доларів США, 2 570 євро, 23 050 рублів РФ; ноутбук «Lenovo В570Е» s/n WB08796365 із зарядним пристроєм; сервер без серійних номерів, до якого було підключено вищезазначений ноутбук; мобільний телефон «Honor» чорного кольору імей № НОМЕР_1 та імей № НОМЕР_2 в якому знаходились дві сім карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , та оператора мобільного зв`язку «МТС» НОМЕР_4 ; мобільний телефон «Asus» чорного кольору імей № НОМЕР_5 та імей № НОМЕР_6 в якому знаходились дві сім карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 та оператора мобільного зв`язку «Life» НОМЕР_8 ; дві роздруківки магазину «Simbol».

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено ті обставини, що тимчасово вилучене в ході проведення обшуку 15.01.2016 року в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 майно та гроші, можуть бути предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, одержане в наслідок вчинення кримінального правопорушення та доходом від них, а також майном, в яке їх повністю чи частково обернено, та відповідає критеріям, зазначеним у п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, у зв`язку з чим вказав про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України його для арешту.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що була постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому просить скасувати її та постановити нову, якою в задоволенні клопотання заступника начальника Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилучених грошових коштів та майна відмовити.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на передчасність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна та безпідставність клопотання слідчого, з огляду на те, що вона не є особою, якій пред`явлено підозру в рамках даного кримінального провадження та не мала будь-якого відношення до підприємницької діяльності ФРП ОСОБА_9 у визначений органом досудового розслідування період, за який начебто допущено ухилення від сплати податків, а саме з лютого по квітень 2014 року, оскільки вона є пенсіонеркою, а ОСОБА_9 є її дочкою та має окремий від апелянта бізнес.

Також, ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що вона не є навіть третьою особою, тобто стороною, що отримала або придбала у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знала чи повинна була знати, що мета такої передачі отримання доходу від майна, здобутого в наслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Крім того, власник майна зазначає, про те, що на протязі двох років проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні навіть ОСОБА_9 жодної підозри не було пред`явлено та останню жодного разу не було допитано в рамках даного кримінального провадження.

Також апелянт наголошує на тому, що слідчий суддя, прийшов до помилкового та необґрунтованого висновку про відповідність арештованого майна критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому не зрозуміло та не підтверджено жодними даними, як вказані речі можуть бути предметом кримінального правопорушення або зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 в липні 2014 року.

Крім того, апелянт наголошує на порушенні слідчим суддю вимог ч. 2 ст. 172 КПК України під час розгляду клопотання слідчого, оскільки слідчий суддя не мав жодних законних підстав не викликати власника майна для участі у судовому засіданні, чим позбавив її можливості прийняти участь в судовому розгляді клопотання слідчого, надати пояснення з приводу заявленого клопотання слідчого, надати докази відсутності законних підстав для накладення арешту на майно.

Також, власник майна, звертає увагу суду на порушення слідчим, під час звернення з клопотанням до слідчого суддів, строків звернення з відповідним клопотанням, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, а також на безпідставний висновок слідчого судді про поновлення слідчим строку на звернення до суду із відповідним клопотанням, який, як вважає апелянт, суперечить вимогам кримінального процесуального закону, регламентованих Главою 17 КПК України, яка не передбачає можливості поновлення слідчим суддею такого строку.

Крім того, апелянт, в поданій нею апеляційній скарзі, вказує на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які мали місце під час проведення обшуку та, які як вважає власник майна, були залишені поза увагою слідчого судді, зокрема те, що обшук у квартирі проводився у відсутності її, як власника даної квартири, а копія протоколу обшуку та копія ухвали слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно взагалі не були вручені власнику майна або її представнику.

Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2016 року. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику її, як власника тимчасово вилученого майна, а копія ухвали була отримана її представником лише 11.04.2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів вважає наступне.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відбувся без повідомлення особи, яка його оскаржує, а копія оскаржуваного рішення на адресу останньої не направлялася, колегія суддів приймає доводи апелянта, щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за можливе поновити його.

Що стосується доводів апелянта з приводу незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На переконання колегії суддів слідчим суддею вказаних вимог закону, при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, дотримано.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані в внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю чи частково перетворено.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000147 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до наданих органом досудового слідства матеріалів ОСОБА_9 за попередньою змовою з ФОП- ОСОБА_10 , ФОП- ОСОБА_11 , ФОП- ОСОБА_12 , ФОП- ОСОБА_13 , ФОП- ОСОБА_14 , ФОП- ОСОБА_15 , ФОП- ОСОБА_16 , ФОП- ОСОБА_17 , ФОП- ОСОБА_18 , ФОП- ОСОБА_19 та невстановленою групою осіб, у продовж 2014-2015 років при здійсненні фінансово-господарської діяльності пов`язаної з роздрібною торгівлею одягом та аксесуарами відомих європейських брендів через мережу магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які розташовані у м. Києві та Київській області, м. Харкові, м. Одеса та у м. Дніпропетровську, використовувала документи підприємств з ознаками фіктивності, а саме: ТОВ «Промфлайторг-2014», ТОВ «Бруксхім», ТОВ «Метсільвер», ТОВ «Центрумбуд», від яких формувала «фіктивний податковий кредит», що призвело до умисного ухилення від сплати податку на додану вартість в особливо великих розмірах, на сусу 3,8 млн. грн.

Документи від імені «фіктивних» підприємств використовувалися для відображення витрат по закупівлі одягу та аксесуарів, фактично зазначений одяг та аксесуари які придбавалися ОСОБА_9 ввозилися на територію України поза митним контролем.

Крім цього, для організації діяльності мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_9 зареєструвала ряд юридичних осіб на підставних осіб та використовує їх реквізити з метою формування податкового кредиту.

Також, ОСОБА_9 , з метою мінімізації податкового навантаження, змусила зареєструватися своїх підлеглих, як фізичних осіб-підприємців, а саме: ФОП- ОСОБА_10 , ФОП- ОСОБА_11 , ФОП- ОСОБА_12 , ФОП- ОСОБА_13 , ФОП- ОСОБА_14 , ФОП- ОСОБА_15 , ФОП- ОСОБА_16 , ФОП- ОСОБА_17 , ФОП- ОСОБА_18 , ФОП- ОСОБА_19 , які переоформили договори оренди на приміщення де розташовані магазини « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також переоформили трудові відносини з персоналом.

В рамках даного кримінального провадження 04.01.2016 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_20 винесено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , на підставі договору дарування від 05.03.2015 року. Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що матеріали кримінального провадження дають достатньо підстав вважати, що за вказаною адресою можуть зберігатися документи фінансово-господарської діяльності ОСОБА_9 за період роботи часу з 2014 року по теперішній час, документи фінансово-господарської діяльності працівників торгівельної мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які зареєстровані фізичними особами-підприємцями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , за період часу з 2014 року по теперішній час, документи по взаємовідносинам з фіктивними суб`єктами господарської діяльності з 2014 року по теперішній час, одяг та аксесуари, які ввезені на територію України поза митним контролем, документи та чорнові записи щодо їх придбання, зберігання (оприбуткування), транспортування та збуту, комп`ютерної техніки, флеш накопичувачі, та іншої техніки на якій в електронному вигляді зберігаються вказані документи, мобільні телефони, що мають значення для досудового розслідування та містять відомості, які можуть бути доказами під час судового розгляду кримінального провадження, а тому обмеження прав власника житла чи іншого володільця на його недоторканність в межах даного кримінального провадження слідчим суддею визнано виправданим.

На виконання даної ухвали було проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено вище зазначене майно.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий зазначив, що вилучені предмети, речі та документи можуть свідчити про незаконну фінансово-господарську діяльність ОСОБА_9 та підконтрольних їй суб`єктів підприємницької діяльності. Також, слідчий вказав, що метою арешту є забезпечення конфіскації майна.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, ч. 3 ст. 212 КК України передбачено конфіскацію майна.

Таким чином, доводи апелянта з приводу відсутності правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно є безпідставними.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, та вважає їх такими, що не суперечать вимогам чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Що стосується доводів апелянта з приводу інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які мали місце під час проведення обшуку, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, за викладених в ній обставин про незаконність ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання заступника начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене із прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку 15.01.2016 року житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , майно, перелік якого зазначений в клопотанні слідчого, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1307/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_21
Доповідач ОСОБА_1