Справа № 363/2891/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -
встановив:
До Ірпінського міського суду з Апеляційного суду Київської області після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 08.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстави для закриття провадження відсутні, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного обвинувального акту у відкритому судовому засіданні у строки визначені КПК України, з доставкою в судове засідання обвинуваченого та викликом інших учасників процесу.
Представник потерпілого та потерпілий підтримали думку прокурора.
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заперечували проти призначення кримінального провадження до слухання, вказали, що обвинувальний акт не містить конкретизованого обвинувачення та складений з чисельними порушеннями. Просили повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків. Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали думку своїх захисників.
Відповідно до п. З ч. З ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Також, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 р. № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Пунктом 13 ч. 1 ст. З КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.
Частиною першою ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «В» ч. З ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «В» п. З ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).
Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 08.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення кожного з обвинувачених та містить протиріччя.

При викладенні фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення прокурором не встановлено та відповідно не зазначено, коли саме відбулась попередня змова обвинувачених на вбивство ОСОБА_12 та про що була домовленість, що необхідно для кваліфікації дій обвинувачених за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Не зазначено, хто саме з обвинувачених наніс тілесні ушкодження, що знаходяться у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_12 . Не вказано хто саме, чим та в який спосіб наніс той чи інший удар. Також не встановлено, хто саме з обвинувачених та скільки разів наніс удари потерпілому скляною пляшкою в голову та зокрема в обличчя. Прокурор зазначаючи, що тілесні ушкодження відмічені у п. п.1 а); 1 б); 1 г); 1 в) могли сприяти настанню смерті не зазначив, які саме тілесні ушкодження могли сприяти настанню смерті, а з обвинувального акту неможливо зрозуміти, які саме перераховані тілесні ушкодження (рани) відносяться до зазначених вище пунктів.
Крім того, прокурор в обвинувальному акті вказав, що ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин нанесли чисельні удари кулаком та ліктем, скляними пляшками та кухонним ножем ОСОБА_13 від яких останній помер, однак, не зазначив мотивів, які призвели до виникнення неприязних відносин.

До того ж, на 3 му аркуші та на звороті вказаного аркушу обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_9 знаходячись 07.03.2016 р. у дачному будинку ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 діяв за попередньою змовою з ОСОБА_9 , що суперечить здоровому глузду.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Також, прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених .

Представник потерпілого та потерпілий підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заперечували проти клопотання прокурора, вважали за можливе змінити запобіжний захід щодо обвинувачених на домашній арешт. Обвинувачені підтримали думку захисників.
Заслухавши думку учасників провадження, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В судовому засіданні встановлено, що під час досудового провадження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 03.10.2016 р.
Суд вважає, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою, т. я. перебуваючи на волі вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення. До такого висновку суд дійшов враховуючи те, що ОСОБА_9 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення скоєного під час іспитового строку за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09.07.2015 р., а ОСОБА_10 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в Ірпінському регіоні не має постійного місця проживання, що може ускладнити його виклик та подальший розшук.
Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначеного ризику.
Тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою на 30 днів.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 327, 331 КПК України суд, -
ухвалив:
Повернути прокурору обвинувальний акт кримінальному провадженню внесеному 08.03.2016р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 30 днів.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 30 днів.
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 30.09.2016 р. по 29.10.2016 р. включно.
На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.
Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 05.10.2016 р. о 08 год. 30хв.

Суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3