ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 182/2957/16-к
Провадження № 1-кп/210/300/16

"28" липня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання : ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представник потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг обвинувальний акт в кримінальному провадженні за № 0000941 від 13 березня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п. 6 ч 2 ст. 115 КК України та

ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2016 року за № 0000941, з додатками, відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування, а також при складенні обвинувального акту, дотримані всі вимоги, передбаченні ст.ст. 32, 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України до обвинувального акта, окрім реєстру та розписки, надано інші документи, передання яких забороняється до початку судового розгляду. Крім того зазначив, що в порушення вимог КПК, 01 червня 2016 року його підзахисному одночасно було вручено нове повідомлення про підозру, затверджено обвинувальний акт, складено розписки, реєстр, формально проведено ознайомлення з матеріалами справи, що призвело до порушення прав обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення. Крім того, обвинуваченому вручено обвинувальний акт, який взагалі ніким не затверджено та не підписано прокурором. Тому сторона захисту позбавлена можливості повноцінно здійснити захист, оскільки який обвинувальний акт передано до суду не відомо.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , з доводами якої погодився обвинувачений ОСОБА_7 , зазначила, що доводи захисника ОСОБА_8 заслуговують на увагу, та можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акту, однак зі свого боку вона таких клопотань не заявляє, тому просила вирішити це питання на розсуд суду. Прокурор та представник потерпілих заперечували проти повернення обвинувального акту.

Заслухавши думку сторін та учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно положень ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Колегія суддів, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, приходить до висновку про те, що доводи захисника про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам КПК України, а також щодо посилань захисника на порушення права на захист, знайшли своє підтвердження, виходячи з наступного.

Суд також вважає, що прокурором та слідчим, при складанні та затвердженні як обвинувального акту, так і додатків до нього, у тому числі й реєстру, були допущені порушення вимог ст. 109 та 291 КПК України, виходячи з наступного.

З обвинувального акту вбачається, що при його складанні прокурором не було дотримано вимог ст.291 ч.2 п.5 КПК України, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить належним чином сформульованого обвинувачення. При цьому, в ньому відображено сутність повідомлення про підозру, а саме фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наявна вказівка на те, що своїми умисними діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 187 КК України, та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Крім того в обвинувальному акті слідчий описує фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_7 , та зазначає про те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.

При цьому, обвинувачення, яке за своїм змістом та сутністю не є ані повідомленням про підозру, та співпадає з фактичними обставинами, не пред`являється ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , що свідчить про відсутність обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті від 01 червня 2016 року фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 187 ч. 4 та ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України та вчинення ОСОБА_7 злочину за ч. 4 ст. 187 КК України.. Такі відомості, відповідно до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за цим процесуальним рішенням, мають статус підозрюваних, а не обвинувачених.
Вказане порушення в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення, та може послугувати підставою для скасування вироку суду.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ним і від якого вони будуть захищатись в суді, тому обвинувальний акт слід доповнити формулюванням обвинувачення в обвинувальному акті. В даному обвинувальному акті міститься викладені лише фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, колегія суддів зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення. Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч.1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічного та неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинуваченого на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження, про що також констатується і в рішеннях Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82 (п. 79), на які правильно послався і суд першої інстанції.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому доводи прокурора та представника потерпілої про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, не відповідають міжнародним правовим актам, а також національному кримінальному процесуальному Закону.
Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, є безпідставним, оскільки обвинувачення висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного акту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18 грудня 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Також колегія суддів вважає слушними доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , про порушення права на захист в частині не здійснення належним чином ознайомлення з матеріалами справи та відкриття матеріалів кримінально провадження сторонам.

Колегія суддів, дослідивши реєстр, який наданий як додаток до обвинувального акту, приходить до висновку про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування положенням ст. 109 КПК України,у зв`язку із чим вважає, що обвинувальний акт також не відповідає ч. 4 ст. 291 та ст.. 109 КПК України.

Відповідно до вимог статті 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити серед іншого - номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Однак судом встановлено, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені усі процесуальні дії проведеної під час досудового розслідування.
Вимогами статті 290 КПК України, передбачено, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів повідомляються цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, після чого ці особи мають право ознайомитися з ними в тій частині, яка стосується цивільного позову, за правилами, викладеними в цій статті. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що додається до обвинувального акту, останній не містить відомостей про такі процесуальні дії як повідомлення. Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією. З реєстру матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 13 березня 2016 року за № 0000941, а саме розділів «І. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» та «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» вбачається, що він не містить відомостей про те, що потерпілим, підозрюваним (обвинуваченим) та захисникам було повідомлено про завершення досудового розслідування, а також ці розділі реєстру також не містять відомостей про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування та відповідних повідомлень про таку процесуальну дію, що є порушенням вимог ст. ст. 290, 109 КПК України.
Як вбачається з реєстру, а саме пункту 13 розділу «І. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії», було здійснено «повідомлення про відкриття кримінального провадження підозрюваному» - кому саме не зрозуміло.

У подальшому відсутні відомості про те, що на виконання вимог статті 290 КПК України органом досудового розслідування здійснено відкриття матеріалів кримінального провадження: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , стороні захисту адвокатам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_11 та її представнику адвокату ОСОБА_10 .

У подальшому зазначається (п. 15, 16) , що 01 червня 2016 року з матеріалами ознайомлений ОСОБА_12 , дата ознайомлення ОСОБА_7 06 червня 2016 року не відповідає дійсності, оскільки 03 червня 2016 року обвинувальний акт був зареєстрований в канцелярії Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу. Потерпілій ОСОБА_11 та її захиснику відкриття матеріалів кримінального провадження взагалі не здійснено, оскільки з матеріалами провадження ознайомлено ОСОБА_13 (п. 14 Розділу І реєстру), статус якої в даному провадженні взагалі не є визначеним.

Посилання прокурора на те, що відкриття матеріалів було здійснено, у спосіб, визначений КПК, відхиляється колегією суддів, оскільки вони не узгоджуються з положеннями ст. 111 КПК України у сукупності з положеннями ст. 290 КПК України та не підтверджується даними, що містяться в реєстрі, який є невід`ємною частиною до обвинувального акту.
Суд звертає увагу прокурора, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, дані про проведення такої обов`язкової процесуальної дії як відкриття матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження після оголошення про завершення досудового розслідування - відсутні.
Частиною 9 статті 290 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Якщо ж сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, то відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Також колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що розділ «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» взагалі не містить відомостей про залучення захисників, що є грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавство, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів, та участь захисника має бути забезпечена з моменту набуття статусу підозрюваного, що прямо випливає з ч. 1 ст. 52 КПК України.

Крім того в розділі «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» - пункти 3 та 4 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру двічі 17.03.2016 ( ОСОБА_6 ), 18.03.2016р. ( ОСОБА_7 ) а також 30.05.2016 р. (і ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ).

В ході підготовчого судового засідання було встановлено, що 30 травня 2016 року жодних повідомлень про підозру не вручалось, а 01 червня 2016 року було змінено підозру, того ж дня вручено, та того ж дня складено обвинувальний акт. При цьому, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не містяться відомостей про прийняття рішення про зміну підозри, та її вручення 01 червня 2016 року.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування має бути завершено протягом двох місяців з моменту пред`явлення підозри, а подальші слідчі дії можуть проводитись у разі продовження строків досудового розслідування в порядку ч. 2 ст. 219 КПК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 219 КПК України якщо внаслідок складності провадження неможливо закінчити досудове розслідування у вказаний строк, він може бути продовженим відповідно до ст. 294 КПК України, відповідним прокурором на відповідний строк.
Як вбачається з реєстру, повідомлення про підозру вручені 17 та 18 березня 2016 року, строк досудового розслідування сплинув 17 та 18 травня 2016 року відповідно.

Обвинувальний акт було складено тільки 01 червня 2016 року, при цьому відомості про продовження строків досудового розслідування в установленому законом порядку в реєстрі, у тому числі й в розділі ІІ не відображено.
Також колегія суддів погоджується з твердженнями захисника про порушення вимог ч. 2 ст. 290 КПК України в частині надання до обвинувального акту, окрім реєстру та розписки, цивільного позову інших матеріалів постанов про речові докази, витягу з ЄРДР, постанов про перекваліфікацію, повідомлень про підозру тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 291 КПК України надання до суду інших документів, аніж визначені в п. 1-4 ч. 4 ст. 291 КПК України до початку судового розгляду забороняється. Однак, в порушення цих вимог, до обвинувального акту, окрім документів, які визначені ч. 4 ст. 290 КПК України залучені інші матеріали досудового розслідування.
Щодо інших доводів, викладених в усному клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_6 зокрема: вручення іншого обвинувального акту, аніж того що долучений до справи, що на його думку є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, колегія суддів їх відхиляє оскільки захисником не представлено примірника обвинувального акту, який був вручений обвинуваченому ОСОБА_6 .
Такі порушення вимог КПК України, на думку колегії суддів, є істотними, та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист, та спричинити порушення кримінального процесуального закону та завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, та в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
За наслідками підготовчого судового засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що на пі підставі вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Щодо клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , а також клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Від сторони захисту адвоката ОСОБА_14 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор та представник потерпілого просили суд відхилити заявлене клопотання з підстав його необґрунтованості, та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін та учасників кримінального провадження, дослідивши заявлене клопотання приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

При обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою було враховано мету і підстави застосування такого заходу, а також положення ст. 178 КПК України. ОСОБА_6 раніше судимий, має не зняту та непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, не має міцних соціальних зв"язків, не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушення, за які передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років а також і довічного позбавлення волі, перебуваючи на волі може вплинути на потерпілу, іншого обвинуваченого, свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема знищити докази, ухилятись від суду, тому колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає його особі, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, впливу на потерпілих, свідків, тому підстав для його зміни на стадії підготовчого судового засідання не вбачається.

Інших клопотань сторін кримінального провадження щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, не надходило, а в розумінні ч. 3 ст. 315 КПК України обрані на стадії досудового розслідування заходи забезпечення, у тому числі й запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважається продовженим, та з урахуванням положень Глави ІІ КПК України, а саме ст. 182, 184, 190 КПК України, та положень Конвенції, таке обмеження прав свобод обвинуваченого має бути визначено конкретною датою. Тому доводи захисника в частині того, що продовження запобіжних заходів може мати місце лише на стадії судового розгляду, не узгоджуються з положеннями КПК України, та відхиляються колегією суддів.

Виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, з урахуванням часу, необхідного для вирішення процесуальних питань, пов`язаних з рухом кримінального провадження, положень ст. 177 та ст. 178 КПК України, дію обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 слід продовжити на строк, що не перевищує двох місяців, а саме до 25 вересня 2016 року включно. Підстав для визначення застави на даний час не вбачається.

Що стосується усного клопотання прокурора щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підтримане потерпілою стороною, колегія суддів зазначає.

Згідно з вимогами ст. 184 КПК України клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту має бути подано у письмовому вигляді та містити відомості, у тому числі й щодо умов домашнього арешту (ст. 181 КПК України). Крім того, таке клопотання має бути вручено не пізніше ніж за три години до його розгляду по суті (ч. 2 ст. 184 КПК України) як особі, відносно якого внесене клопотання, так і стороні захисту.

Однак, станом на момент проведення підготовчого судового засідання прокурором не виконано вимоги ст. 181, 184 КПК України, підстави для розгляду усного клопотання прокурора про обрання запобіжного арешту у колегії суддів відсутні..

Також під час підготовчого судового засідання від сторони потерпілої надано клопотання про проведення судових засідань в режимі дистанційного судового провадження, оскільки потерпіла ОСОБА_11 не має можливості прибувати до м. Кривого Рогу. Однак, оскільки ухвалено рішення про повернення обвинувального акту, дане клопотання наразі є передчасним.

Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 109, 110, 111, 176-178, 181, 183, 184, 290, 291, 369-372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2016 року за № 0000941 за обвинуваченням: ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п. 6 ч 2 ст. 115 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України- повернути до Нікопольської місцевої прокуратури для усунення недоліків.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п. 6 ч 2 ст. 115 КК України до 25 вересня 2016 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув"язнення.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

В іншому ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та проголошено 01 серпня 2016 року о 12год.15хвилин.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3