Ухвала іменем україни 24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000403, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`яті Київської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 09 червня 2003 року за ч. 5 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна, постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2007 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 11 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 18 лютого 2015 року приблизно о 15.00 год. на території кладовища на вул. Сухоярській у м. Білій Церкві Київської області знайшов поліетиленовий пакет із пластиковою пляшкою об`ємом 2 л, заповненою рідиною коричневого кольору, - тобто таким чином придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, опій ацетильований, вагою в перерахунку на суху речовину 94,5312 г. Зазначену речовину він залишив собі і незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту до 15.02 год. цього ж дня, коли був затриманий.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Стверджує, що суди не дотримались положень статей 50, 65, 75 КК і безпідставно не визнали рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання. Крім того, вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК, а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 цього Кодексу, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином усіх доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, і не зазначив підстав, за якими визнав її необґрунтованою.

На касаційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_6 надійшли заперечення, в яких він просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, думку захисника та засудженого, котрі заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій прокурор у касаційній скарзі не оскаржує. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у скарзі, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених місцевим судом.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість, є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК урахував ступінь тяжкості скоєного засудженим злочину, дані про його особу (раніше був судимий, одружений, працевлаштований, позитивно характеризується за місцями проживання та роботи, є особою, віднесеною до другої категорії постраждалих унаслідок аварії на ЧАЕС), обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини), обставини скоєння злочину (незаконно придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб, який ОСОБА_7 знайшов і зберігав приблизно 2 хв. до моменту затримання). Проте оскільки відсутні будь-які тяжкі наслідки цього злочину, місцевий суд визнав ОСОБА_7 особою, котра не становить підвищеної суспільної небезпеки.

З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання і призначив максимальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК. Колегія суддів погоджується з таким рішенням, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

Невизнання місцевим судом рецидиву злочину при призначенні покарання обставиною, що його обтяжує, належним чином мотивовано у вироку.

Так, згідно з ч. 2 ст. 67 КК суд має право залежно від характеру вчиненого злочину не визнати будь-яку із зазначених у ч. 1 цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 раніше був судимий у 2003 році за вчинення корисливого злочину проти власності, з місць позбавлення волі звільнився у 2007 році. Інкримінований йому злочин, передбачений ч. 3 ст. 309 КК, він вчинив більше ніж через 10 років після вчинення першого злочину та наприкінці періоду погашення судимості за попередній злочин. Ураховуючи характер вчиненого злочину та наведені обставини, місцевий суд обґрунтовано не визнав рецидиву злочину обставиною, що обтяжує покарання.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону та є обґрунтованим.

Доводи прокурора, аналогічні за своїм змістом доводам у його касаційній скарзі, належним чином перевірив суд апеляційної інстанції та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі згідно зі ст. 419 КПК мотиви свого рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись статтями 433436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3