Провадження № 11-кп/792/592/16
Справа № 686/5072/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 258-3 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 21 січня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, не працює, не судимого,
на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 258-3 КК України та кримінальне провадження № 0000003 закрито.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 скасовано, останній звільнений з-під варти в залі суду.

Речові докази:

- паспорт, довідку про ідентифікаційний код, медичну довідку, обліково-послужну картку до військового квитка, видані на імя ОСОБА_8 , які знаходяться в матеріалах кримінального провадження передано ОСОБА_8 за належністю;

- мобільний телефон марки «Леново» моделі А766, серійний номер НОМЕР_2 та 2 сім-карти операторів мобільного звязку «МТС» та «ЛАЙФ», які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів СВ УСБУ у Хмельницькій області, передано за належністю ОСОБА_8 , звільнено їх з-під арешту, накладеного ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 в період з травня по жовтень 2015 року приймав активну участь у діяльності стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох осіб) під назвою «Донецька народна республіка», що створене у березні-квітні 2014 року у м.Донецьку з метою здійснення терористичної діяльності, в межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обовязкові для виконання всіма членами організації під час підготовки та вчинення терористичних актів на території Донецької області та в якій її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, яка у відповідності до п. 16 ст. 1 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом», є терористичною організацією. 18 травня 2015 року ОСОБА_8 , за власною ініціативою, переслідуючи корисливі мотиви, добровільно вступив до незаконного воєнізованого формування - інженерно-саперної роти НОМЕР_3 окремої мотострілецької бригади (ОМСБР) НОМЕР_4 Армійського корпусу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (в/ч НОМЕР_5 ), у складі якого був призначений на посаду сапера-моториста, отримав військове звання «рядовий», військовий квиток, а також забезпечення військовою формою одягу, вогнепальною автоматичною зброєю (АК-74) та боєприпасами до неї. Разом з іншими членами терористичної організації заступав у добові наряди та ніс караульну службу на території незаконного воєнізованого формування терористичної організації «ДНР». Крім того, з липня 2015 року ОСОБА_8 , за наказами керівництва незаконного воєнізованого формування, готував документи від імені начальника інженерної служби щодо планування та підготовки бойових завдань окремих підрозділів терористичної організації «ДНР». Так, ОСОБА_8 займався підготовкою і виготовленням документів та схем, відповідно до яких інженерно-саперною ротою 5 ОМСБР проводилися мінування лісопосадок в районі населеного пункту АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , розмінування перегону (відрізок залізничного полотна) Південно-Донбаська Оленівка, фортифікаційні роботи на танковому полігоні в районі населеного пункту Торез Донецької області. Також він безпосередньо приймав участь у виготовленні документації щодо планування та проведення в серпні-вересні 2015 року навчань 5 ОМСБР 1-го Армійського корпусу «ДНР». За участь у діяльності терористичної організації ОСОБА_8 щомісячно отримував грошову винагороду в сумі 15000 російських рублів.

Суд першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 258-3 КК України звільнив ОСОБА_8 від відповідальності та закрив кримінальне провадження, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 258-3 КК України для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що висновки суду про добровільність повідомлення обвинуваченим про відповідну терористичну діяльність не відповідають наявним в провадженні доказам, суд не дав оцінки всім доказам в сукупності. Як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор вказував на те, що суд не розглянув таке клопотання невідкладно, а через декілька судових засідань, після допиту свідків та огляду письмових доказів.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на ухвалу суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги, ухвалу суду вважають законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, ухвалу суду слід залишити без зміни з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України (участь в терористичній організації, а так само в організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної організації) не оспорюються, відтак відповідно до ст. 404 КПК України в цій частині ухвала суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність в суду першої інстанції підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено судом першої інстанції, що не оспорювалось прокурором ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_8 не був та не являється організатором або керівником терористичної групи чи організації.

Твердження апеляційної скарги прокурора про відсутність в діях обвинуваченого ознак добровільного повідомлення правоохоронного органу про відповідну терористичну діяльність не приймаються колегією суддів до уваги, позаяк такі твердження були предметом перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції, суд першої інстанції належним чином мотивував свої висновки, з якими погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції правомірно послався, зокрема, на показання в суді працівників СБУ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в суді першої інстанції вказували, що ОСОБА_8 разом з чотирма іншими прибулими з м. Донецька студентами запрошували на співбесіду в приміщення УСБУ в Хмельницькій області, де на запитання про причетність до діяльності «ДНР», обвинувачений ОСОБА_8 добровільно повідомив про перебування в її складі, після чого його було затримано.

Згідно пояснень та протоколу затримання від 21 січня 2016 року (т. 1, а.с. 14-16, т. 2 а.с. 11-18) затримання відбулось після повідомлення ОСОБА_8 працівникам правоохоронного органу про терористичну діяльність, а саме 21 січня 2016 року о 19 год. 45 хв., про підозру ОСОБА_8 було повідомлено 22 січня 2016 року (т. 2, а.с. 36-38). Також, з показань свідка ОСОБА_11 було видно, що на час запрошення в УСБУ в Хмельницькій області обвинуваченого, інформації щодо відношення обвинуваченого до терористичної діяльності було недостатньо.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 ознак добровільного повідомлення правоохоронного органу про відповідну терористичну діяльність, а протилежні доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження в суді не знайшли. Ті обставини, що обвинуваченим були придбані квитки для повернення до м. Донецька після захисту диплома «бакалавра» в Хмельницькому Національному університеті, та що обвинувачений не повідомив про свою причетність до терористичної діяльності відразу по перетину лінії розмежування, не вказують про відсутність ознак добровільного повідомлення правоохоронного органу про причетність до відповідної діяльності, зважаючи також, що кримінальним законом не визначено моменту добровільного повідомлення правоохоронного органу про причетність до вчинення злочину. Ті обставини, що обвинувачений самостійно не прийшов до правоохоронного органу, а повідомив певні обставини лише після запрошення на бесіду до УСБУ в Хмельницькій області, вказавши в суді першої інстанції, що самостійно прибув би до правоохоронного органу лише в разі, якби знав, що його рідні перебувають в безпеці, не спростовують висновків суду першої інстанції. Навпаки, незважаючи на ті обставини, що його рідні залишились на території «ДНР», обвинувачений повідомив працівників управління СБУ про свою участь в терористичній діяльності під час бесіди з працівником правоохоронного органу, до свого затримання, при наявності в нього можливості цього не робити. Також ті обставини, що в рамках контррозвідувальної справи здійснювались оперативно-технічні заходи, про що вказував прокурор в апеляційній скарзі, не впливають на висновки суду про наявність ознак добровільного повідомлення обвинуваченим про свою діяльність, зважаючи також на недостатність інформації про його відношення до терористичної діяльності (при наявності даних за результатами таких заходів), що підтверджувалось, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що під час досудового розслідування та в суді першої інстанції обвинувачений добровільно та детально повідомляв про своє перебування в «ДНР» та вчинені в її складі дії, що в подальшому стало основою для обгрунтування обвинувачення ОСОБА_8 та доведення вчинення ним злочину. Факт сприяння обвинуваченим припиненню діяльності терористичної організації та розкриттю злочинів, що вчиняються іншими особами в її складі, підтверджено в суді показаннями свідка ОСОБА_10 про дачу обвинуваченим добровільних показань ОСОБА_8 про незаконну діяльність інженерно-саперної роти НОМЕР_3 окремої мотострілець бригади 1-го армійського Корпусу «ДНР», її складу, керівництва її діяльністю та допомоги обвинуваченим в відновленні фотографій з його власного телефону, в якому містилась інформація, пов`язана з його перебуванням в «ДНР», що узгоджувалось з наявними в провадженні письмовими доказами.

Органом досудового розслідування під час досудового слідства та прокурором в суді не доведено, що в діях обвинуваченого є склад іншого злочину, вказані обставини були предметом перевірки суду першої інстанції. В апеляційному суді прокурор підтвердив, що в діях обвинуваченого відсутній склад іншого злочину.

Системний аналіз положень параграфу 2 глави 24 КПК України дає підстави вважати, що рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності може відбуватись після того, як суд встановить підстави, передбачені законом про кримінальну відповідальність, обґрунтованість клопотання. Тому твердження прокурора, що суд досліджував певні докази, допитував свідків для з`ясування обґрунтованості клопотання, а не розглянув клопотання одразу в тому ж судовому засіданні, коли воно було подане, не може вважатись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, відтак такі доводи апеляційної скарги прокурора, як підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, на увагу не заслуговують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність та сукупність всіх трьох складових, передбачених ч. 2 ст. 258-3 КК України, які давали суду підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, підстави для її скасування чи зміни, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_8 на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 258-3 КК України та закриття кримінального провадження № 0000003 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2