Справа № 396/343/16-к
Провадження № 1-кп/396/84/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , освіта 5 класів, не одруженого, утриманців не має, не працюючого, судимого вироком Новоукраїнського районного суду від 10.07.2013 року за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на 3 роки 6 місяців, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2015 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання із невідбутою частиною покарання 1 рік 15 днів, судимість в установленому порядку не знята та не погашена,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пашуки Гощанського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Мишельовка Усольського району Іркутської області Російської Федерації, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_4 , проживаючої в АДРЕСА_4 , освіта неповна середня, незаміжньої, не працюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального праворушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, групою осіб, поєднану із проникненням у житло, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену групою осіб, поєднану із проникненням у житло, тобто скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
В судовому засіданні встановлено та доведено, що ОСОБА_5 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення крадіжки, спільно з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 14 січня 2016 року близько 00.20 год., маючи корисливий мотив заволодіння чужим майном, діючи умисно з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою прийшли на подвір`я домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_5 , із метою вчинення таємного викрадення чужого майна із проникненням до житла.
Після цього ОСОБА_5 своїми активними діями шляхом прикладання фізичної сили усунув перешкоду у проникненні до житла, вирвавши рукою скобу навісного замку, в результаті чого двері відчинились та вони втрьох проникли до будинку, де в одній з кімнат таємно викрали бензомоторну косу торгової марки "HAUSGARTEN", вартість якої становить 3740 грн. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишили територію домоволодіння, в подальшому обвинувачений ОСОБА_5 продав викрадене майно сторонній особі, розпорядившись ним на власний розсуд. Протиправними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 були завдані збитки на суму 3740 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав, пояснив, що ввечері 13 січня 2016 року він разом із обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 святкували Старий Новий Рік, перебували в будинку, де проживає ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 . Вони випили близько півлітри горілки, він був у важкому стані сп`яніння і не усе добре пам`ятає. Близько опівночі ОСОБА_7 запропонувала їм піти до будинку її знайомого, щоб забрати деякі речі, й вони втрьох пішли. ОСОБА_7 привела їх до будинку, належний, як їм зараз відомо, потерпілому ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_5 , й сказала, що тут живе її знайомий. Будинок був огороджений й вони разом через прикриту хвіртку зайшли на подвір`я будинку і підійшли до дверей будинку, у будинку нікого не було. Спочатку ОСОБА_6 смикнув за замок, й він побачив, що двері зачинені. Потім він, обвинувачений, сильно потягнув за завіс і витягнув його, відчинивши двері. Він розумів, що будинок чужий і він заходить в нього буз дозволу господаря. Спочатку до будинку зайшли ОСОБА_7 , потім ОСОБА_6 , а потім він. Вони ходили по кімнатам будинку і роздивлялись. ОСОБА_7 знайшла бензокосу і передала її йому в руки, й сказала її продати за 300 грн. та купити спиртне. Коли вони вийшли із будинку, то ОСОБА_6 із ОСОБА_7 повернулись до будинку ОСОБА_6 , а він пішов продавати бензокосу до ОСОБА_9 . Той повернув йому борг 100 грн., й обіцяв через кілька днів заплатити за бензокосу. Через кілька днів він забрав у нього бензокосу, бо той не заплатив за неї гроші, і разом із ОСОБА_10 , яка не знала про викрадення коси, продав її ОСОБА_11 . Отриманими грошима за продаж бензокоси з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 він не поділився. Потім бензокосу у ОСОБА_11 вилучили працівники поліції, гроші від продажу коси він їй не повернув, пообіцявши повернути їх згодом. Не згідний із показаннями ОСОБА_7 про те, що вона йому не давала в руки косу, а він сам підняв її. В рахунок відшкодування моральної школи він добровільно у судовому засіданні передав потерпілому 500 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав, пояснив, що ввечері 13 січня 2016 року він разом із ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у нього вдома по АДРЕСА_6 святкували Старий Новий Рік, вживаючи спиртні напої, він мав середній ступінь сп`яніння. Близько опівночі ОСОБА_7 сказала, що треба піти до будинку її знайомого забрати якісь речі, на що вони погодились і прийшли, як їм зараз відомо, до будинку потерпілого ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_5 , Зайшовши на подвір`я і підійшовши до дверей, вони зрозуміли, що вдома нікого не було. Вони втрьох деякий час сперечались, чи слід їм проникати до будинку, але все таки погодились. Він легенько потягнув за завіс дверей, але двері не відчинились, після витер свої відбитки пальців на замку і відійшов. Потім підійшов ОСОБА_5 і вирвав скобу дверей і двері відчинились. Коли ОСОБА_5 вирвав замок, то він розумів, що може бути вчинена крадіжка, так як знав, що останній вже був судимий за крадіжки. Спочатку до будинку зайшли ОСОБА_7 із ОСОБА_5 , після чого зайшов і він. Йому було цікаво і він роздивлявся по кімнатам, потім через деякий час побачив в руках у ОСОБА_5 бензокосу, звідки вона у нього з`явилась, він не помітив. ОСОБА_7 казала, що господар будинку заборгував їй гроші, і що викрадена бензокоса це компенсація за неповернутий борг. Не заперечує, що міг чути розмову ОСОБА_5 із ОСОБА_7 про викрадення та продаж коси. Він мовчки погодився із тим, як ОСОБА_5 виніс її з будинку, ні він, ні ОСОБА_7 , йому в цьому не перешкоджали. Він із ОСОБА_7 повернулись до нього додому, а ОСОБА_5 із косою пішов в іншому напрямку, сказавши, що хоче продати косу, й вони погодились поділити кошти порівну. Через півгодини той повернувся, повідомив, що залишив косу ОСОБА_12 і він повинен віддати йому за неї 300 грн. Він купив спиртне і вони продовжували святкувати. За продаж коси ОСОБА_5 йому належну долю коштів так і не віддав. В рахунок відшкодування моральної школи він добровільно у судовому засіданні передав потерпілому 500 грн.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину визнала, пояснила, що ввечері 13 січня 2016 року вона разом із ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вдома у ОСОБА_6 святкували Старий Новий Рік, пили горілку, у неї був середній ступінь сп`яніння. Близько опівночі вона запропонувала ОСОБА_6 і ОСОБА_5 підійти до її знайомого дістати гроші на спиртне. Вона привела їх до будинку потерпілого ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_5 , в якому жив її знайомий ОСОБА_13 рідний брат ОСОБА_8 , в будинку світло не горіло, вона подумала, що ОСОБА_14 .Павлюк відпочиває. Вона вже раніше бувала у цьому будинку. Вона першою зайшла на подвір`я і підійшла до дверей будинку, за нею підійшли ОСОБА_6 і ОСОБА_5 . ОСОБА_6 смикнув за двері і вони побачили, що двері замкнені зовні й що в будинку нікого немає. Вона вирішила дочекатись ОСОБА_15 і відійшла в сторону. В цей час ОСОБА_5 вирвав запірну скобу і двері відчинились. Вона зрозуміла, що можна без дозволу власника щось взяти й вони зайшли всередину будинку, спочатку ОСОБА_5 , потім вона, а за ними ОСОБА_6 , який витер ручку дверей своїм одягом. У дальній кімнаті будинку ОСОБА_5 відчинив двері, вона освітлювала мобільним телефоном, й вони побачили бензокосу. ОСОБА_5 сказав, що її можна забрати і продати за 300 грн., ОСОБА_16 в цей час стояв неподалік і чув слова ОСОБА_5 , на які ні вона, ні ОСОБА_6 не заперечували. Із будинку вийшов спочатку ОСОБА_5 , потім вона, потім ОСОБА_6 . Вона із ОСОБА_6 повернулись до нього додому, ОСОБА_5 пішов іншою дорогою. Через 40-50 хв. він повернувся і вони продовжували святкувати. Виручені за продаж бензокоси кошти вони вирішили поділити порівну, проте ОСОБА_5 її долю коштів їй не віддав. Вона на вимогу потерпілого ОСОБА_8 заплатила йому 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що являється власником будинку за адресою АДРЕСА_5 , хоча фактично проживає в іншому будинку. Цей будинок він придбав і час від часу до нього навідувався. Пропажу бензокоси, яка належала йому, він виявив 17 чи 18 січня 2016 року, і повідомив про це працівників поліції. Він помітив, що завіси на дверях були зірвані і зрозумів, що бензокосу викрали, вона має значну вартість і тому він переживав про втрату дорогого інструменту, оскільки не міг купити собі нову косу, яка була потрібна йому по господарству. Десь через тиждень йому повідомили, що знайшли косу, і він був присутній при її вилученні у ОСОБА_11 . Просить стягнути з обвинувачених солідарно 1500 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ввечері у 20-х числах січня 2016 року їй зателефонувала її сестра ОСОБА_17 і запропонувала їй купити за 300 грн. бензокосу, пояснивши, що особа, яка продає косу, запевнила її, що вона не є краденою. Вона позичила гроші і передала їх своєму синові ОСОБА_18 , який заплатив їх за косу і приніс бензокосу додому. Вона перевіряла косу, яка була робочою, хоча при ній не було деяких деталей. Наступного дня приїхали працівники поліції, пояснили, що ця бензокоса є викраденою та вилучили її у неї, заплачені за неї косу їй не повернуті.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що ввечері у кінці січня 2016 року подзвонила ОСОБА_17 і сказала, що можна придбати бензокосу за 300 грн., яка не є викраденою. Він прийшов до неї із грошима, там був ОСОБА_5 , перевірив працездатність коси, заплатив за неї 300 грн. і приніс її додому. На слідуючий день приїхали працівники поліції і вилучили у них бензокосу.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що в кінці січня 2016 року увечері до неї зателефонувала ОСОБА_10 , яка запропонувала купити бензокосу, яку за 300 грн. продає ОСОБА_5 . Вона передзвонила своїй сестрі ОСОБА_11 , повідомила їй про бензокосу, сказавши їй, що коса не є краденою, як її в цьому переконала ОСОБА_10 , й остання погодилась придбати косу. ОСОБА_5 і ОСОБА_10 прийшли до неї, дочекались ОСОБА_18 , які перевірили косу і ОСОБА_18 заплатив за неї ОСОБА_5 300 грн.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_5 тривалий час проживає у неї в будинку в АДРЕСА_2 , й доглядає її, оскільки вона є інвалідом по зору і не може самостійно пересуватись. Вона знає ОСОБА_5 як порядного, він не зловживає спиртними напоями, у всьому їй допомагає.
Крім визнання своєї вини, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину доводиться наступними письмовими доказами:
-заявою потерпілого ОСОБА_8 від 16.01.2016 року, який повідомив про викрадення бензинової коси «Hausgarten 1300 W»;
-протоколом огляду місця події за адресою АДРЕСА_5 від 16.01.2016 року та фототаблицями, згідно якого на вхідних дверях житлового будинку, належного потерпілому ОСОБА_8 , виявлено сліди пошкодження завісів навісного замку, виявлено паперову коробку з написом «HAUSGARTEN 1300W Benzin Freischneider BC-140»;
-протоколом огляду місця події за адресою АДРЕСА_7 від 22.01.2016 року та фототаблицями, згідно якого ОСОБА_11 добровільно видала бензокосу «HAUSGARTEN 1300 W Benzin Freischneider BC-140»;
-висновком експерта № 72 від 03.02.2016 року, згідно якого ринкова вартість однієї бензомоторної коси торгової марки «HAUSGARTEN 1300 W Benzin Freischneider BC-140» рожевого кольору бувшої у використанні з 2015 року у нормальному справному стані з урахуванням зносу станом на 13.01.2016 року складає 3740 грн.;
Суд визнає, що в судовому засіданні знайшла підтвердження вина обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, поєднаної із проникненням у житло, крім цього вказане викрадення чужого майна ОСОБА_5 вчинив повторно, оскільки скоїв крадіжку, маючи непогашену та незняту судимість за вчинення аналогічного злочину.
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнали, що після опівночі 14 січня 2016 року прийшли до подвір`я домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 . При цьому суд вважає правдивими показання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в тому, що вони прийшли за пропозицією ОСОБА_7 забрати деякі речі, оскільки їх пояснення щодо цієї обставини не мають розбіжностей. Показання ОСОБА_7 в тому, що вона покликала їх із собою до будинку потерпілого щоб дістати гроші, суд розцінює як неправдиві та такі, які надані нею, щоб приховати свою участь у вчиненні крадіжки як підбурювача. Як пояснили обвинувачені, усі троє через незачинену хвіртку підійшли до дверей будинку, й побачили, що в ньому нікого немає і двері зачинені. Обвинувачений ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вирвав завіс навісного замка і відчинив вхідні двері, як він сам визнав і з цим погодились інші обвинувачені. Маючи можливість повернутися додому, кожен із обвинувачених усвідомлював незаконність дій ОСОБА_5 щодо взлому вхідного замку, проте як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 й ОСОБА_7 протиправно проникли через самовільно відчинені двері до будинку, розуміючи при цьому можливість вчинення крадіжки, а тому фактично погодились на свою співучасть у цьому. Таким чином, перед вчиненням викрадення чужого майна у них виник спільний умисел на таємне викрадення чужого, наперед невизначеного, майна. В цих діях обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 суд вбачає незаконне проникнення до чужого житла та попередню змову у вчиненні крадіжки.
Як пояснив обвинувачений ОСОБА_5 , він виніс із будинку бензокосу за згодою обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з метою її подальшого продажу та поділу порівну виручених коштів. При цьому не має суттєвого значення, хто саме знайшов і підняв бензокосу: ОСОБА_7 за показаннями ОСОБА_5 , чи ОСОБА_5 за показаннями ОСОБА_7 . Істотне значення для кваліфікації дій кожного з обвинувачених має той факт, що бензокоса була викрадена з будинку потерпілого ОСОБА_5 з відома і за фактичною згодою інших обвинувачених, які не тільки спостерігали за його незаконними діями, а й погодились на її продаж та спільний розподіл коштів, що означає кваліфікацію дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не просто як очевидців викрадення, а як співучасників.
Таким чином, показання обвинувачених узгоджуються між собою в основних деталях, що дає суду можливість переконатися у наявності в діях обвинувачених усіх обов`язкових елементів складу інкримінованого їм злочину, а саме виникнення у них корисливого мотиву та мети незаконного збагачення, з якою вони, діючи в групі осіб, за попередньою змовою умисно проникли в житло потерпілого та у співучасті таємно викрали чуже майно, яким в подальшому розпорядилися. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив крадіжку повторно, маючи непогашену судимість за вчинення попередньої крадіжки.
Індивідуалізуючи участь кожного з обвинувачених у вчиненні таємного викрадення чужого майна, суд визначає дії обвинуваченого ОСОБА_5 як виконавця, оскільки саме останній самовільно відчинив вхідні двері будинку, забезпечивши іншим співучасникам доступ до житла, виніс із нього викрадену бензокосу, а згодом її продав, тобто фактично нею розпорядився.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна суд визначає як пособника, оскільки останній, був очевидцем вчинення незаконних дій обвинуваченим ОСОБА_5 у самовільному відкритті вхідних дверей будинку потерпілого, незаконно разом з іншими обвинуваченими проник до житла потерпілого, був очевидцем винесення, а отже й викрадення ним чужого майна, при цьому не тільки не вчинив будь-яких дій щодо перешкоджання протиправним діям ОСОБА_5 , а й погодився на розподіл коштів, виручених за продаж викраденого чужого майна, тобто взяв участь у подальшому розпорядженні викраденим майном.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна суд визначає як підбурювача та пособника, оскільки остання, маючи намір забрати із будинку потерпілого речі та ввівши із цією метою обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в оману, привела останніх до будинку потерпілого, де була очевидцем вчинення незаконних дій обвинуваченим ОСОБА_5 у самовільному відкритті вхідних дверей будинку потерпілого, незаконно разом з іншими обвинуваченими проникла до житла потерпілого, була очевидцем винесення, а отже викрадення ним чужого майна, при цьому не тільки не вчинила будь-яких дій щодо перешкоджання протиправним діям ОСОБА_5 , а й погодилась на розподіл коштів, виручених за продаж викраденого чужого майна, тобто взяла участь у подальшому розпорядженні викраденим майном.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він характеризується негативно, утриманців не має, на обліку психіатра і нарколога не перебуває, раніше судимий за вчинення крадіжки, останній раз 10.07.2013 р. вироком Новоукраїнського районного суду за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2015 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання з невідбутою частиною покарання 1 рік 15 днів, судимість в установленому порядку не знята і не погашена, не працює, має постійне місце проживання, добровільно доглядає за особою похилого віку - інвалідом по зору.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він характеризується задовільно, утриманців не має, на обліку психіатра і нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, не працює, має постійне місце проживання.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що вона характеризується негативно, має двох неповнолітніх дітей, до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку психіатра і нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, не працює, має постійне місце проживання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання, суд враховує принцип необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, принцип «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
У статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Незважаючи на показання обвинувачених про той факт, що незадовго до вчинення інкримінованого їм злочину вони вживали спиртні напої, суд не визнає обтяжуючою обставиною вчинення ними злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина не зазначена у фабулі пред`явленого обвинувачення, й суд не вправі з власної ініціативи визнавати цю обтяжуючу обставину, оскільки це призведе до погіршення становища обвинувачених.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпечність кримінального правопорушення, який, будучи звільненим умовно-достроково за вчинення корисливого злочину із невідбутим терміном покарання 1 рік 15 днів, вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин, ступінь його вини, його роль у вчиненому злочині, дані про його особу, ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, який розкаявся у вчиненому, обіцяв не вчиняти в подальшому будь-яких злочинів, пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання в межах ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів, та до визначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новоукраїнського районного суду від 10.07.2013 року.
Як встановлено матеріалами справи, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, до винесення вироку самостійно відшкодував завдану потерпілому моральну шкоду в повному обсязі, після 14.01.2016 року ніяких протиправних дій не вчиняв, від слідства й суду не ухилявся, має постійне місце проживання, добровільно та безкорисливо доглядає за особою похилого віку. Зазначені обставини у сукупності з даними про його особу і поведінку свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину, та переконують суд уможливості перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства та звільнення від реального відбування призначеного покарання із випробуванням. Проте, з урахуванням активної ролі ОСОБА_5 у вчиненні злочину та того факту, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності і на шлях виправлення не став, йому слід встановити максимальний іспитовий строк.
Щодо можливості звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання із випробуванням суд посилається на п.10 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року "Про практиу призначення судами кримінального покарання", який визначає, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Таким чином, на переконання суду, ВСУ висловив правову позицію, згідно якої неприпустимим є повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення нового злочину під час іспитового строку. Чіткі обмеження щодо звільнення від відбування з випробуванням до особи, звільненої умовно-достроково, відсутні, й суд не вправі в кримінальному судочинстві застосовувати аналогію закону у випадках, коли це погіршує становище засудженого.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд враховує суспільну небезпечність кримінального правопорушення, який вперше вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, ступінь його вини, дані про його особу, його роль у вчиненому злочині, ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, який розкаявся у вчиненому, обіцяв не вчиняти в подальшому будь-яких злочинів, пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання в межах ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів.
В той же час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від реального відбування призначеного покарання із випробуванням, оскільки останній щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду, має постійне місце проживання, характеризується задовільно, що істотно знижує його суспільну небезпечність та переконує суд у можливості його перевиховання без ізоляції від суспільства.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд враховує суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яка вперше вчинила умисний тяжкий корисливий злочин, ступінь її вини, дані про її особу, її роль у вчиненому злочині, ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, яка розкаялась у вчиненому, обіцяла не вчиняти в подальшому будь-яких злочинів, пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, а тому вважає за необхідне призначити їй покарання в межах ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для її виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів.
В той же час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від реального відбування призначеного покарання із випробуванням, оскільки остання щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала завдану шкоду, має постійне місце проживання, що істотно знижує її суспільну небезпечність та переконує суд у можливості її перевиховання без ізоляції від суспільства.
Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженню на стягнення з обвинувачених 1500 грн. завданої моральної шкоди, суд вважає за необхідне відхилити, оскільки до ухвалення судом вироку кожен з обвинувачених добровільно відшкодував потерпілому по 500 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, що унеможливлює її повторне стягнення.
Судові витрати по кримінальному провадженню суд стягує порівну з усіх обвинувачених, долю речових доказів суд вирішує, згідно ст.100 КПК України.
Строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 закінчився, й підстав для обрання нового запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 369-375 КПК України,
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Згідно ст.ст. 71,81 КК України, до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новоукраїнського районного суду від 10.07.2013 року, визначивши остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Згідно ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 (три) роки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Згідно ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 (два) роки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Згідно ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням, встановивши їй іспитовий строк на 2 (два) роки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 відмовити.
Речовий доказ бензомоторну косу торгової марки "HAUSGARTEN", передану на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , із набранням вироком законної сили залишити ОСОБА_8 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1