печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва

ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторони кримінального провадження слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про арешт майна , -

В С Т А Н О В И В :
27.05.2016 р. в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_4 , про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні слідчий просив задовольнити клопотання.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України 2012 р. слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання у відсутності власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Згідно норми ч. 1 ст. 107 КПК України 2012 р. фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Обґрунтовуючи внесене клопотання сторона кримінального провадження вказує, що у провадженні СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003352 від 10.05.2016, за ознаками вчинення злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.05.2016 приблизно о 13:00 год., в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цього ж дня, труп ОСОБА_6 направлено на проведення судово-медичної експертизи, висновок якої на даний час отримано не було.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 повідомила, що 22.03.2012 році, між нею та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено договір довічного утримання. Згідно умов договору, вона зобов`язалась оплачувати комунальні та інші послуги по утриманню квартири останньої, яка розташована по АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 у обмін передала свою зазначену квартири. В літку цього ж року, ОСОБА_6 вирішила розірвати вказаний договір та найнявши собі адвоката звернулась до Печерського районного суду м. Києва, рішенням якого зазначений договір визнано недійсним. Які були причини такого рішення ОСОБА_6 їй невідомо. ОСОБА_5 це обурило та у зв`язку з тим, що нею було сплачено значну суму грошових коштів (приблизно 100 000 грн.), у зв`язку з чим вона звернулась із скаргою до Апеляційного суду м. Києві. Восени 2015, Апеляційним судом ОСОБА_5 було відмовлено у скарзі та поверненню сплачених ОСОБА_6 грошових коштів. Незважаючи на це, ОСОБА_5 продовжувала допомагати ОСОБА_6 та з чоловіком приїжджала до неї. 12.05.2016, ОСОБА_7 зателефонував чоловік та повідомив, що йому подзвонив адвокат ОСОБА_6 та повідомив, що остання померла у приміщенні власної квартири. На той час вони з чоловіком перебували за містом та не могли повернутись. 14.05.2016, вони повернулись до м. Києва та отримавши відповідний дозвіл в прокуратурі Печерського району, захоронили померлу ОСОБА_6 . На даний час, ОСОБА_5 все ж таки претендую на вказану квартиру, оскільки нею було виконано всі умови договору довічного утримання, в тому числі і захоронення та згідно державного реєстру прав на нерухоме майно, вона являється власницею вказаної квартири.

Також на підтвердження своїх показів, ОСОБА_5 надала копію договору довічного утримання укладеного між нею та ОСОБА_6 . Допитана як свідок ОСОБА_8 повідомила, що з січня 2016 року, підтримує близькі дружні стосунки з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Під час їхнього спілкування вона розповіла, що у 2012 між нею та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір довічного утримання, але в силу того, що остання не виконувала умови договору, нею було подано позов до суду з метою розірвання вказаного договору. У 2016 році, Апеляційним судом м. Києва вказаний договір був визнаний недійсним та всі його умови скасовано. Супроводженням та допомогою у розірванні вказаного договору ОСОБА_6 , займався адвокат ОСОБА_9 , якого останній було надано спілкою ради ветеранів Печерського району м. Києва, на безоплатній основі. Після розірвання вказаного договору, адвокат ОСОБА_9 почав вимагати від ОСОБА_6 , грошові кошти у сумі 127 500 грн., начебто за надану ним правову допомогу згідно договору, хоча остання ніякого договору з ним не підписувала. З цією метою ОСОБА_9 неодноразово надсилав ОСОБА_6 листи з вимогою повернути вказану суму грошових коштів. У зв`язку з похилим віком ОСОБА_6 та її неспромогою доглядати за собою, вона попросила ОСОБА_8 допомагати їй у побуті, а саме готувати їжу та прибирати у квартири, на що вона погодилась. З метою віддячити ОСОБА_8 за допомогу, 11.04.2016 ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 поїхала до Шостої Київської державної нотаріальної контори, де у присутності нотаріуса ОСОБА_10 , ОСОБА_6 оформила заповіт, згідно якого після її смерті належна їй квартири АДРЕСА_1 , відходила ОСОБА_8 .

Також на підтвердження своїх показів, ОСОБА_8 надала копію заповіта ОСОБА_6 . Приблизно 2 рази на тиждень я приходила до ОСОБА_6 , попередньо домовившись по стаціонарному телефону.

В ході дослідження документів виявлених у ході огляду місця події в приміщенні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що 22.03.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_6 , а остання зобов`язувалась передати їй у власність квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 7 зазначеного договору утримання має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 1 000 грн. В пункті 9 договору сторони погодили одноразове грошове утримання в розмірі 55 000 грн., яке ОСОБА_6 отримала в день підписання договору.

З метою розірвання вказаного договору та визнання його недійсним, ОСОБА_6 звернулась із відповідною заявою до Печерського районного суду м. Києва. У своїй позивній заяві до Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_5 жодного разу з дня підписання договору довічного утримання, не спілкувалась з нею, не відвідувала, не піклувалась, не купувала продукти харчування, ліки тощо, обмежившись лише щомісячним перерахуванням на поштове відділення коштів в розмірі 1 000 грн., які вона не завжди мала можливість отримати за станом здоров`я.

17.11.2014, рішенням Печерського районного суду м. Києва, розірвано договір довічного утримання укладений 22.03.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстрований у реєстрі за №3-884, та повернуто у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .

З приводу оскарження даного рішення, ОСОБА_5 зверталась до Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, однак її скарги були відхилені.

Після набрання рішення законної сили, ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса Чотирнадцятої київської нотаріальної контори ОСОБА_11 з приводу повернення їй оригіналів документів свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, які були передані нотаріусу під час підписання договору довічного утримання. Однак вказані документи довгий час не повертались, у зв`язку з чим ОСОБА_6 надсилала скаргу до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та інші інстанції.

29.02.2016, нотаріусом Чотирнадцятої київської нотаріальної контори ОСОБА_11 , було повернуто ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що написано відповідну розписку із зазначенням причини повернення, а саме зняттям заборони по договору довічного утримання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 29.02.2016 нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 , припинила дію обтяження накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , однак право власності залишила за ОСОБА_5 , посилаючись на зазначений вище договір довічного утримання, таким чином умисно не виконавши рішення Печерського районного м. Києва про повернення вказаної квартир у власність ОСОБА_6 .

Таким чином, на даний час у слідства є достатньо підозр вважати, що зазначена квартира може виступати об`єктом злочину, оскільки в діях вказаних у клопотанні осіб вбачаються ознаки складів злочинів передбачених ст. 190 та ст. 382 КПК України та за наявності достатніх підстав, в подальшому буде вирішено питання про притягнення їх до кримінальної відповідальності,. Також у зв`язку з відсутністю на даний час висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , не виключається можливість умисного вбивства останньої для досягнення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, згідно положення ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

При винесенні ухвали, слідчий суддя керується вимогами ст.ст. 98, 173 КПК України, та враховує наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а саме, що приміщенні вказаної квартири, є об`єктом кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення їх втрати, знищення, використання, передачі, а тому слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення слідчого, дійшов висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України 2012 р., слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1