АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-cc/796/3210/2016 Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 303, 304 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який представляє інтереси ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року,

за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року матеріали скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в м.Києві ОСОБА_9 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна повернуто особі, яка її подала.

В обгрунтування прийнятого рішення слідчий суддя вказав те, що зі скаргою на неповернення тимчасово вилученого майна, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, має право виключно володілець тимчасово вилученого майна, яким в даному випадку є ОСОБА_8 , а не його захисник ОСОБА_6 . А відтак, на думку слідчого с удді, скарга подана особою, яка не має право її подавати.

Захисник ОСОБА_6 не погодився з прийнятим рішення та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим що ОСОБА_8 , використовуючи передбачене законом право, звернувся за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_6 та уклав з ним Договір про надання правової допомоги від 18.08.2016 р., а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 59 Конституції України та інших міжнародно-правових актів, де "кожен має право на правову допомогу", які відповідно до думки захисника потрібно розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує, вважає висновки слідчого судді про відсутність у нього права на звернення з відповідною скаргою порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

По суті скарги апелянт вказав, що вважає, що майно у ОСОБА_8 було вилучено неправомірно, адже не входило до переліку майна, вказаного в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року, якою було надано дозвіл на проведення обшуку. І оскільки жодних повідомлень з Шевченківського районного суду м. Києва щодо розгляду клопотання про арешт майна не надходило, апелянт вважає, що клопотання про арешт майна слідчим до слідчого судді і не подавалося. А тому, оскільки на вилучене у ОСОБА_8 майно не накладено арешт, то воно є тимчасово вилученим, а тому підлягає поверненню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав, для задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Із наданого суду апеляційної інстанції судового провадження вбачається, що 12 серпня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року було проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана слідча дія проводилася в рамках кримінального провадження № 0000558 від 02.06.2016 року.

Під час проведення обшуку з робочого кабінету ОСОБА_8 було вилучено грошові кошти в сумі 255 234 грн. та три мобільні телефони ( IPhone, IPhone та НТС).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до положень п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України, володілець тимчасово вилученого майна не входить до переліку учасників кримінального провадження, його права та обов`язки в кримінальному процесі окремо нормами кримінального процесуального закону не визначені.

18 серпня 2016 року між ОСОБА_8 ( Клієнт) з одного боку та адвокатом ОСОБА_6 укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до якого Клієнт доручає адвокату здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього Договору в усіх установах, підприємствах, організаціях, судах України, в тому числі спеціалізованих з правами представництва, які передбачені процесуальними законами України.

22.08.2016 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в інтересах ОСОБА_10 звернувся адвокат ОСОБА_6 зі скаргою, в якій просив зобов`язати слідчого ОСОБА_9 негайно повернути тимчасово вилучене майно ОСОБА_11 , а саме грошові кошти в сумі 255 234 грн. та три мобільні телефони.

Слідчий суддя, повернувши ухвалою від 26 серпня 2016 року вказану скаргу адвокату, послався на те, що вона подана особою, яка не має права її подання.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді , виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших органах в Україні діє адвокатура.

Згідно правової позиції, висловленої Конституційним Судом України у Рішенні від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника, вказано, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. В абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини вказаного рішення зазначено, що «закріпивши право будь якої фізичної особи на правову допомогу», конституційний припис « кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин.

В п. 4 рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зазначено, що за змістом статті 64 Конституції України, конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення « кожен має право на правову допомогу» ( ч. 1 ст. 59 ) є нормою прямої дії ( ч.3 ст.8), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації.

Враховуючи вищевикладене, не дивлячись на те, що положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають оскарження на досудовому провадженні бездіяльності прокурора, слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна лише володільцем тимчасово вилученого майна, колегія суддів вважає, що володілець тимчасово вилученого майна має право на правову допомогу. І таке право було реалізовано ОСОБА_8 , який 18 серпня 2016 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_6 . Адвокат, в свою чергу, долучивши до скарги передбачені кримінальним процесуальним законом документи, а саме копію договору про надання правової допомоги, умови якого передбачають і представництво інтересів ОСОБА_8 , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правової допомоги, підтвердив свої повноваження та подав в інтересах ОСОБА_8 скаргу.

А тому, висновок слідчого судді про подачу скарги адвокатом (представником) ОСОБА_6 , як особою, яка на це не має права є помилковим, в зв`язку з чим, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, з постановленням нової ухвали про призначення нового розгляду скарги адвоката ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року про повернення скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в м.Києві ОСОБА_9 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд в суді 1 інстанції за скаргою адвоката ОСОБА_6 , відповідно до вимог глави 26 КПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4