Провадження № 1-в/193/845/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
12 вересня 2016 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
представника Софіївської ВК № 45: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні сел. Софіївка в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1983 року народження, про умовно-дострокове звільнення,-
У С Т А Н О В И В:
19 серпня 2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотаннями про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання, просить його задовільнити.
Прокурор в судовому засіданні з вказаним клопотанням не погодився, просить відмовити в задоволенні клопотання.
Представник Софіївської ВК №45 просить відмовити в задоволенні клопотання, так-як засуджений не довів своє виправлення.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до висновку, що клопотання необґрунтоване і задоволенню не підлягає із наступних підстав:
Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та однозначній наявності в її сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання та виправлення засудженого. Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
П. 15 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 р. Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання застосовуються суддею районного (міського) суду за місцем відбування засудженим покарання за спільним поданням органу, що відає виконанням покарання та спостережної комісії.
Матеріалами справи встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2014 року ОСОБА_5 засуджено по ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2014 року до 16 серпня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На засіданні комісії від 10 серпня 2016 року при Софіївській ВК №45 засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як недовівшому своє виправлення (а.с. 9).
Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_5 в 2015 році отримав двоє стягнень, що є свідченням порушення режиму, дані рішення в установленому законом порядку засудженим не оскаржувалися.
Крім цього, із особової справи та характеристики засудженого убачається, що з 5 вересня 2014 року відбуває покарання в Софіївській ВК № 45, характеризується негативно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримання поблажливості. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ним належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість (а.п. 9 на зв.).
Ст.81 КК України передбачена можливість (а не обв`язок суду) звільнення засудженого умовно-достроково, тому суд враховує поведінку засудженого за час відбуття покарання, його роль у наданні іншим засудженим позитивного прикладу, відношення до роботи, яке саме про собі на відбування покарання не впливає, але являється одним із факторів для умовно-дострокового звільнення.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, як передбачено ст. 81 Кримінального кодексу України, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зокрема що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення, як необґрунтованого.
На підставі ст.81 КК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1983 року народження, про умовно-дострокове звільнення - відмовити, як необґрунтованого.
Роз`яснити засудженому відповідно до ч.6 ст.239 КПК України, що у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання розгляд повторного клопотання з цього самого питання може мати місце не раніше як через шість місяців.
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Софіївський районний суд Дніпропетровської області в семидобовий строк з часу її оголошення, засудженим, з моменту вручення йому копії ухвали.
Суддя: