Справа № 461/1469/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/515/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у справі № 461/1469/13-к за заявою ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат понесених при розгляді кримінального провадження,

з участю :

секретарів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

заявниці ОСОБА_5 ,

зацікавленої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року якою у задоволенні заяви відмовлено

в с т а н о в и л а :
в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність ухвали через неповноту судового розгляду і невідповідність вимогам норм кримінального процесуального закону вказує, що районний суд двічі, при винесенні ухвали 15.04.2015, коли визнав обвинувачену ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і звільнив її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та 04.03.2016, коли відмовив їй у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_6 понесених нею процесуальних витрат, умисно допустив порушення норм процесуального права і не застосував закон, який підлягає застосуванню. Зазначає, що при прийнятті рішення районний суд безпідставно відмовив у задоволенні її заяви про стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат, пославшись на ст. 120 КПК України, згідно якої витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає допомогу за договором, несе сам потерпілий. Крім того, суд не розглянув питання про повернення їй витрат у зв`язку із прибуттям в судові засідання, витрат пов`язаних із відривом від звичайних занять та витрат на надання доказів, які є документально підтвердженими. Покликаючись на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності » та ст. 368 КПК України стверджує, що при постановленні кінцевого рішення у кримінальному провадженні суд повинен вирішити питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого понесених процесуальних витрат.

Просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою її заяву задовольнити та стягнути з ОСОБА_6 на її користь понесені процесуальні витрати в сумі 32 565 гривень.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_5 свої вимоги підтримала.

Зацікавлена особа ОСОБА_6 з апеляційною скаргою не погодилась і просила апеляційний суд залишити її без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про обставини справи, зміст ухвали та доводи апеляційної скарги, виступи сторін щодо апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

З обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000396 вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалась в тому, що 26.12.2012 у період з 15.00 до 15.30 години перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова по вул. С.Бандери, 3, маючи умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, умисно нанесла їй удари руками по голові і обличчю, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження у виді саден на верхній і нижній губі та підшкірний крововилив на нижній губі, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015 обвинувачену ОСОБА_6 за вчинення даного кримінального правопорушення звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, і кримінальне провадження закрито. Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 моральної і матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 19.05.2015 у відкритті провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної і матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15 000 гривень, витрат пов`язаних із прибуттям в судове засідання у сумі 2 300 гривень, добових витрат в сумі 1000 гривень, компенсації за відрив від звичайних занять в сумі 3 500 гривень та витрат пов`язаних із забезпеченням доказів у сумі 350 гривень, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2015 дана ухвала залишена без змін.

25.01.2016 ОСОБА_5 , покликаючись на вимоги глави 8 КПК України, звернулась до Галицького районного суду м. Львова із заявою про стягнення з ОСОБА_6 на її користь понесених у кримінальному провадженні процесуальних витрат в сумі 24 300 гривень.

Ухвалою районного суду від 04.03.2016 у задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 суддя районного суду в ухвалі вказав, що згідно вимог кримінального процесуального закону ( ст.ст. 124, 368, 374 КПК України ), питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні вирішується судом лише при ухваленні обвинувального вироку, а покладення судових витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000396, під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_5 у своїх заявах про уточнення і збільшення цивільного позову та стягнення матеріальних збитків ставила перед судом питання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 на її користь процесуальних витрат пов`язаних із проїздом до суду, добових витрат, компенсації за відрив від звичайних занять та витрат пов`язаних із наданням правової допомоги адвокатом ( т. 2 а.с. 126-128, т. 3 а.с. 2-3, 50-51, 132-133, 167-169 ).

За змістом ст.ст. 124, 368 та 374 КПК України, питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат суд вирішує при постановленні обвинувального вироку.

Разом з тим, ст. 126 КПК України передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015, при закритті кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України питання про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_5 понесених нею процесуальних витрат суд не вирішив.

Це рішення суду у відповідності до ч. 2 ст. 126 КПК України у передбачений законом строк ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржила.

На даний час строк на апеляційне оскарження ухвали сплив і рішення набрало законної сили.

З врахуванням наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про стягнення на її користь з ОСОБА_6 процесуальних витрат понесених при розгляді кримінального провадження, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3