Справа № 240/481/16-к
Провадження № 1-кп/240/71/16 р.
У Х В А Л А
Іменем України

03 серпня 2016 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі

головуючого: - судді ОСОБА_1

при секретарі: - ОСОБА_2

за участю прокурора: - ОСОБА_3

обвинуваченого: - ОСОБА_4

захисника: - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка, кримінальне провадження № 0001602 від 04.06.2016 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новодонецьке, Добропільського району Донецької області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, що має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 260 ч. 2, 263 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2016 року до Олександрівського районного суду від в.о.прокурора Краматорської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені № 0001602 від 04.06.2016 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260 та ч. 1 ст. 263 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, укладеної 21 липня 2016 року між прокурором Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним в кримінальному проваджені ОСОБА_4 .

Ухвалою судді від 27 липня 2016 року було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що справа підсудна Олександрівському районному суду, досудове слідство було проведене належним органом та просив затвердити угоду про визнання винутатості між підозрюваним та прокурором від 21 липня 2016 року і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти заявленого прокурором клопотання та просив затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що він погоджується з мірою покарання, при цьому зазначив, що не вважає свою участь у проведенні референдуму тяжким злочином і він розраховував під час укладення угоди на умовне покарання.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти заявленого прокурором клопотання та просив затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що під час укладення угоди ним було роз`яснено підозрюваному, який саме вид покарання узгоджується сторонами.

Заслухавши думку всіх учасників процесу щодо затвердження Угоди про визнання винуватості від 21 липня 2016 року, дослідивши зміст укладеної сторонами Угоди про визнання винуватості, обвинувальний Акт, документи надані прокурором для дослідження під час підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в затвердженні угоди та поверненні кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 472 КПК України в угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Угода не відповідає вимогам ст.. 63 Конституції України, п.п. 4,5 ч. 2 ст. 42, п. 3 ч. 1 ст. 66, ст.. 472 КПК України, ст.. 263 КК України за наступних обставин.

Умови Угоди передбачені у п. 2 Угоди передбачають обов`язок підозрюваного ОСОБА_4 повідомляти правоохоронні органи про його власну участь у діяльності не передбачених законом збройних формуваннях та інших злочинах проти громадської безпеки.

У судовому засіданні при з`ясуванні думки сторін кримінального провадження, щодо відповідності даного обов`язку вимогам КПК України та Конституції України, прокурор зазначив, що зазначений обов`язок не відповідає вимогам КПК України та Конституції України і просив виключити його при затверджені угоди. Захисник зазначив, що оскільки зазначений обов`язок вплинув на домовленість сторін про розмір узгодженого покарання, він вважає, що обов`язок відповідає вимогам КПК України та Конституції України. Обвинувачений зазначив, що погодився з даним обов`язком, оскільки розраховував на умовне покарання.

Вислухавши думку сторін, суд дійшов до висновку, що передбачений пунктом 2 Угоди обов`язок підозрюваного ОСОБА_4 повідомляти правоохоронні органи про його власну участь у діяльності не передбачених законом збройних формуваннях та інших злочинах проти громадської безпеки порушуює права ОСОБА_4 , як підозрюваного при укладені Угоди, обвинуваченого в цьому судовому провадженні та як свідка в інших кримінальних провадженнях, що передбачені п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 42, п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України та ст.. 63 Конституції України.

Визначення в угоді про визнання винуватості обов`язку підозрюваного, обвинуваченого повідомляти правоохоронні органи про його власну участь у вчинені кримінальних правопорушень не відповідає вимогам ст..472 КПК України.

В обвинувальному Акті при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та в Угоді при викладені формулювання підозри та істотних для кримінального провадження обставин зазначено, що: «04 червня 2015 року в період часу з 12 години 30 хвилин по 15 години 00 хвилин, під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 співробітниками поліції на горищі господарської будівлі виявлено та вилучено 30 набоїв калібру 5.45х39 мм., 8 набоїв калібру 9х18мм., 58 набоїв калібру 5.6 мм., 2 набої калібру 7.62 х 39 мм., 41 патрон 12 калібру, 4 патрони 16 калібру, та 1 патрон калібру 9х18 мм. який було виявлено у приміщенні будинку, які відносяться до боєприпасів, придатні до стрільби, які ОСОБА_4 незаконно умисно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу».
Водночас відповідно до доданого до обвинувального акту Реєстру матеріалів досудового розслідування, проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 відбулося 04.06.2016 року.
При з`ясуванні дати проведення обшуку в підготовчому судовому засіданні, сторони погодились, що обшук під час проведення якого у обвинуваченого було вилучено боєприпаси було проведено проведене 04 червня 2016 року, а дата «04 червня 2015 року» зазначена помилково. Сторони вважають це технічною помилкою при складені обвинувального Акту та Угоди..
Таким чином під час підготовчого судового засідання було встановлено, що викладені в Обвинувальному акті та Угоді обставини щодо дати проведення обшуку, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України.
В обвинувальному Акті при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та в Угоді при викладені формулювання підозри та істотних для кримінального провадження обставин, однією з підстав притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст.. 263 ч. 1 КК України, зазначено, що в нього окрім іншого були вилучені «41 патрон 12 калібру, 4 патрони 16 калібру».
При з`ясуванні у підготовчому судовому засіданні питання чи є зазначені патрони підставою для притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України, прокурор заявив, що відповідно до проведеної експертизи зазначені патрони є боєприпасами, а відповідно є предметом злочину, оскільки в ч. 1 ст. 263 КК України виключення встановлені тільки для гладкоствольної мисливської зброї а не до боєприпасів. Захисник та обвинувачений погодилися з думкою прокурора, що зазначені патрони є предметом інкримінованого злочину.
На підтвердження своєї думки прокурор надав для ознайомлення суду судово-балістичну експертизу за № 1280 від 05.07.2016 року, відповідно до висновків якої 41 патрон є мисливськими патронами 12 калібру промислового виробництва, 4 патрони є мисливськими патронами 16 калібру промислового виробництва. Данні патрони придатні до стрільби з мисливської зброї 12 та 16 калібру.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року за № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», патрони та набої до гладкоствольної мисливської зброї, а також патрони, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, не є предметом злочинів, передбачених статтями 262, 263 КК.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відсутні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України за фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими викладеними в обвинувальному Акті та в Угоді при викладені формулювання підозри та істотних для кримінального провадження обставин, щодо дати закінчення триваючого злочину та обвинувачення в зберіганні патронів до гладкоствольної мисливської зброї, які не є предметом злочину, передбаченому ст. 263 КК України.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди: - якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; - умови угоди не відповідають інтересам суспільства; - умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; - існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; - очевидна не можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; - відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Невідповідність Угоди зазначеним вимогам є підставою для відмови у затвердженні Угоди про визнання винуватості та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що Угода не відповідає вимогам ст.. 63 Конституції України, п.п. 4,5 ч. 2 ст. 42, п. 3 ч. 1 ст. 66, ст.. 472 КПК України, ст.. 263 КК України, що є підставою для відмови у її затвердженні.

При прийняті рішення про відмови у затвердженні Угоди про визнання винуватості суд також врахував покази обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні, щодо його сподівань на призначення покарання умовно. Такі покази обвинуваченого у сукупності з думками прокурора та захисника не переконали суд у тому, що укладення угоди між сторонами було добровільним.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.. 472, ч. 6, 7 ст. 474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У затвердженні Угоди про визнання винуватості, укладеної 21 липня 2016 року між прокурором Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним в кримінальному проваджені ОСОБА_4 , що надійшла до суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001602 від 04.06.2016 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260 та ч. 1 ст. 263 КК України, - відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260 та ч. 1 ст. 263 КК України, - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олександрівського

районного суду ОСОБА_1