УХВАЛА
21 жовтня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна.
З клопотання вбачається, що ОСОБА_4 , є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира йому належить на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.1995 року, що був укладений між ним та ОСОБА_5 на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», договір зареєстрований в ОМБТІ 14.02.1995 року за № Н/95-0001 43 стр 37кн 114пр.
Крім того, заявник у своєму клопотанні зазначає, що 18.01.1996 року за постановою прокуратури м. Одеси було накладено арешт на квартиру ОСОБА_4 для забезпечення можливо заявленого позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в рамках кримінальної справи № 029505302 відносно громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
У судовому засіданні прокурор при вирішенні клопотання ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.
Заявник у судове засідання не прибув.
Вислухавши думку прокурора, вивчивши клопотання заявника та матеріали додані до нього, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_4 про скасування арешту майна, підлягає задоволенню.
Так, постановою старшого слідчого слідчої групи прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 від 18.01.1996 року було накладено арешт квартиру ОСОБА_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення можливо заявленого позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в рамках кримінальної справи № 029505302 відносно громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Крім того, 05.03.1999 року Центральним райсудом м. Одеси було засуджено громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Також, судом встановлено, що квартира ОСОБА_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не є об`єктом злочину, конфіскації не підлягає, відношення до розглянутої справи не має.
Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Згідно ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейськая конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчуджуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 40, 41, 55, 62, 68 Конституції України, ст. ст. 170-174 КПК України, п. 9 Перехідних положень КПК України (в ред.. 2012 року),слідчий суддя
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_4 , накладений постановою старшого слідчого слідчої групи прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 від 18.01.1996 року.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя: ОСОБА_1

Україна
Приморський районний суд міста Одеси
65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33.

С-15, 21.10.2016 р.

№522/11086/16-к
1-"КС"/522/11613/16
Прокуратура Одеської області
м. Одеса, вул. Пушкінська, 3
ОСОБА_4

АДРЕСА_2 направляє на Вашу адресу копію ухвали від 21.10.2016 року, для відома.

Додаток: копія ухвали на 1 аркуші.

Слідчий суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .