Ухвала іменем україни 19 травня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього відповідні обов`язки.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що 23 вересня 2015 року він знайшов пістолет у парковій зоні, що по вул. Дачній у м. Прилуки Чернігівської області і, без передбаченого законом дозволу, привласнив його та зберігаючи при собі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переніс до бесідки неподалік будинку АДРЕСА_2 , де 24 вересня 2015 року близько 11 години пістолет будо вилучено працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 та просить призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, посилаючись на безпідставне звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Крім того, зазначає, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, в порушення вимог статей 370, 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали не дав вичерпної відповіді на наведені у скарзі доводи і не зазначив мотивованих підстав, через які визнав ці доводи необґрунтованими.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Доводи прокурора про те, що судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування кримінального закону, а саме безпідставно застосовано до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України, внаслідок чого призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості, не можна визнати обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Як вбачається з наявних у ВССУ даних та долучених прокурором копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання судом було враховано тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також судом враховано ставлення засудженого до вчиненого, конкретні обставини справи, його позитивну характеристику за місцем проживання.
Підсумовуючи вищезазначене, ОСОБА_4 не можна вважати суспільно-небезпечною особою, яка потребує ізоляції від суспільства.

Враховуючи зазначені вище обставини, які мали значення для призначення покарання, а також виходячи із положень ст. 75 КК України і засад законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд також дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З таким рішенням суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, визнавши його таким, що не суперечить вимогам кримінального закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за викладених обставин рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням є законним та обґрунтованим, оскільки таке рішення відповідає вимогам ст. 75 КК України і не є порушенням кримінального закону.

Разом з тим, доводи прокурора про допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення вимог статей 37, 110 та 290 КПК України, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Ухвала суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без зміни відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи, що з касаційної скарги прокурора та доданих до неї копій вироку та ухвали не вбачається підстав для її задоволення, тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3