АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши матеріали кримінального провадження № 0011675 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хуст Закарпатської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст.. 89 КК України,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 16 вересня 2013 року близько 2 год., ОСОБА_5 ,перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поряд з підземним переходом станції метро «Либідська», що розташований біля будинку № 136 по вул. Великій Васильківській в м. Києві, з метою відкритого викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_8 , вступив у злочинну змову зі своїм знайомим ОСОБА_9 , засудженим вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , під приводом необхідності поговорити втрьох, провели ОСОБА_8 до сходинкового майданчика зазначеного підземного переходу та, погрожуючи йому застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, подолали таким чином волю останнього до опору. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, незаконно заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_8 , а саме: курткою зі шкірозамінника виробника «Джордж» вартістю 600 грн.; мобільним телефоном «Нокіа С1-02» вартістю 400 грн., з сім-картою вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось грошові кошти в сумі 5 грн. та картою пам`яті, вартістю 50 грн.; золотим ланцюжком та золотим хрестиком вартістю 3500 грн.; шкіряним гаманцем вартістю 100 грн.; грошовими коштами в сумі 250 грн. Відкрито викравши чуже майно, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 залишили місце злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_8 шкоди на загальну суму 4915 грн.

Не погодившись з вказаним вироком, прокурор у справі подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинувачених, посилаючись на неправильність вироку суду в частині призначеного покарання, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, діям обвинуваченого, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаним із погрозою застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та посягали на одне з найцінніших соціальних благ право власності.
На думку прокурора, суд також не врахував дані про особу обвинуваченого соціальні характеристики, ставлення до членів суспільства, дотримання вимог суспільного співжиття. За таких обставин, на думку прокурора, звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, не враховує принципу індивідуалізації покарання та свідчить про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, провівши судові дебати та надавши обвинувачуваному останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом при призначенні покарання не враховані й інші обставини, які впливають на визначення строку покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

При призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст.. 89 КК України, працює, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття у вчиненому, відшкодування завданої шкоди під час досудового слідства, обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, діям обвинуваченого, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаним із погрозою застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та посягали на одне з найцінніших соціальних благ право власності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, у вчиненні якого, за обставин, викладених у вироку та визнаними судом доведеними, ОСОБА_5 визнаний винним.

Крім того, на думку колегії суддів, також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд неналежно враховував дані про особу обвинуваченого соціальні характеристики, ставлення до членів суспільства, дотримання вимог суспільного співжиття, оскільки спростовуються зазначеними у вироку даними, які характеризуються особу обвинуваченого.

З`ясувавши обставини кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, шляхом застосування ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, вважаючи , що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення винного.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Під час апеляційного розгляду встановлені додаткові дані про особу обвинуваченого, який проживає в цивільному шлюбі, займається вихованням чотирьох малолітніх дітей, працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

З огляду на встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі, з урахуванням даних про його особу, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, не є занадто м`яким або не справедливим для обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а рішення суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових злочинів з його боку, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання, та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, не суперечить вимогам ст. ст. 75, 76 КК України.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушення норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та постановлення в цій частині свого вироку, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Таким чином, відпала необхідність в подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, і цей запобіжний захід щодо нього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Скасувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3