Справа № 363/22/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/408/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 17.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Максимівка Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-11.08.2015 року Драбівським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.310 КК України на 1 рік обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, -

повернуто прокурору в порядку ст. 314 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 відсутнє конкретне обвинувачення особи, не встановлено конкретний спосіб заволодіння транспортним засобом, не зазначені дії, які вчиняв обвинувачений під час заволодіння транспортним засобом, напрямок руху викраденого автомобіля, в обвинувальному акті також відсутня вказівка й обґрунтування заподіяння потерпілому реальних збитків, відсутнє зазначення мотиву вчинення злочину.

На вказану ухвалу прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції.

В обґрунтуванні апеляції вказує, що в формулюванні обвинувачення чітко вказані об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, форма участі ОСОБА_8 у вказаному діянні, а та обставина, що в обвинувальному акті конкретно не вказано, яким саме способом ОСОБА_8 заволодів транспортним засобом потерпілого, не може бути розцінено як не встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Крім того вказує, що при винесенні ухвали судом було порушено вимоги ст. 372 КПК України, оскільки в ній не було вказано місця постановлення ухвали, дати, місця народження та місця проживання обвинуваченого, при винесенні ухвали судом також не було надано прокурору встановленого законом терміну для усунення недоліків.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та захисника обвинуваченого, які підтримали судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі-Суд), у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австралії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Аналіз обвинувального акту вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано зазначених вимог закону, оскільки він не містить в собі належним чином сформульованого обвинувачення.

В порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не вказано конкретних фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, які прокурор вважає встановленими, зокрема не зазначено конкретний спосіб заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 , не викладено детальні обставини, за яких сталося кримінальне правопорушення, не зазначено дій, які вчинив обвинувачений для проникнення в салон автомобіля, та яким чином він отримав можливість ним керувати.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року, за якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 повернуто прокурору, є законною, а підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Щодо порушення судом вимог ст.372 КПК України при винесенні ухвали, то колегія суддів вважає, що хоча вони і заслуговують на увагу, однак не несуть в собі підстав для скасування чи зміни ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001546 щодо ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін.

Головуючий:
Судді: