УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №277/81/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 124 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року м. Житомир.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, засудженого за ст. 124 КК України.
Апеляційний розгляд відбувся з участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Вважає, що суд встановивши обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і його мотиви, невірно виклав фактичні обставини вчиненого злочину, надав невірну правову кваліфікацію і призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину.
Мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 застосував клинок ножа і заподіяв тяжкі тілесні ушкодження та шкоду ОСОБА_9 , які явно не відповідали небезпечності вчиненого потерпілим посягання та обстановці злочину. Посилаючись на показання обвинуваченого і потерпілого прокурор стверджує, що ОСОБА_9 після нанесення удару кулаком в голову ОСОБА_7 «зробив крок назад» і надалі не чинив реальної загрози. Тому, дії обвинуваченого не були спрямовані на відвернення нападу та особистого захисту, а діяв обвинувачений, умисно бажаючи спричинити шкоду потерпілому.
Суд проігнорував покази свідків і визнав слідчий експеримент недопустимим доказом, у зв`язку з нібито перебуванням підозрюваного ОСОБА_7 , під час слідчого експерименту, в нетверезому стані та не роз`ясненням йому права на захист. Разом з тим, даний висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки згідно змісту слідчого експерименту ОСОБА_7 ознайомлений під підпис з правами передбаченими ст. 42 КПК України, а допитані судом свідки слідчого експерименту зазначили, що підозрюваний ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту в повній мірі усвідомлював характер вчинюваних ним дій, при цьому будь-якого тиску з боку працівників поліції на нього не чинилось.
На думку прокурора, вирок суду не відповідає вимогам статті 374 КПК України. У мотивувальній частині вироку не зазначені обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Призначаючи покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КПК України, судом не вказано, як саме складено покарання і співвідношення призначеного арешту до покарання у виді позбавлення волі, як того вимагають правила, визначені ст. 72 КК України та роз`яснення викладені в п. 22 Постанови пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім того, суд порушив вимоги ст. 364 КПК України, безпідставно зупиняв виступи учасників судових дебатів, зокрема прокурора та вимагав надати докази підтвердження факту повернення потерпілого в кімнату за ножем.
Державний обвинувач вважає, що суд постановив вирок, який не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки вирок не можливо визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд неповно врахував наслідки вчиненого кримінального правопорушення, якими є тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого, не врахував обставини кримінального провадження, наслідком чого є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства.
Згідно вироку суду першої інстанції, 19 листопада 2015 року біля 20 години у будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , після роз пиття спиртних напоїв, між братами ОСОБА_7 і ОСОБА_9 виникла сварки.
З метою припинення суперечки ОСОБА_7 вийшов у вітальну кімнату. Слідом за ним вийшов ОСОБА_9 і перебуваючи за спиною брата наніс йому кулаком правої руки удар у вис очну частину голови справа. У відповідь ОСОБА_7 схопив з лавочки кухонного ножа і захищаючись від явного, противоправного, суспільно-небезпечного посягання, повертаючись у сторону нападника-брата ОСОБА_9 , умисно наніс останньому удар клинком ножа у ліву нижню частину грудної клітки спереду, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді одиночного проникаючого колото-різаного поранення лівої передньої половини грудної клітки в ділянці 10-го міжребер`я з ушкодженням нижньої долі лівої легені, що ускладнилося лівостороннім гемотораксом та крововтратою 2-3 ступеня, яке небезпечне для життя в момент спричинення та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Після дослідження і оцінки доказів по кримінальному провадженню, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зміни обвинувачення з ч. 1 ст. 121 КК України і кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 124 КК України та призначив покарання у виді арешту строком 6 місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання частково приєднав не відбуте покарання визначене вироком Ємільчинського районного суду від 09.12.2015 року і остаточно визначив покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , який частково підтримав вимоги апеляційної скарги державного обвинувача, просить скасувати вирок суду, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, внаслідок невідповідності вироку суду вимогам статті 374 КПК України, адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах визначених ст. 404 КПК України, обговоривши доводи учасників судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, оскільки вирок суду ухвалений без належного обгрунтування з`ясованими під час судового розгляду обставинами, не оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України.
Статтею 370 КПК України визначено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом. Законним є рішення, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 374 КПК України вимагає обгрунтування вироку конкретними доказами обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд зобов`язаний проаналізувати усі встановлені у кримінальному провадженню докази, тобто фактичні дані, які містяться в показаннях потерпілого, свідків, обвинуваченого, що стверджують чи спростовують обвинувачення та викласти у вироку свій висновок у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття встановлених доказів і мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення, судом повинно бути мотивовано.
Перевіркою доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів встановила, що наведені вимоги закону у судовому засіданні судом першої інстанції не були виконані належним чином. Вирок суду за змістом не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства. Судом допущено ряд помилок, що стало причиною постановлення незаконного вироку.
Так, перевіряючи доводи прокурора про те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, колегія суддів встановила часткову обгрунтованість такої заяви.
Зміст вироку суду в частині опису злочинної схеми та опис вчинених злочинних дій, не містить формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом не доведеним, а також підстави для визнання відсутності вини обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.
З технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції встановлено, що головуючий також не дотримався вимог, визначених ст. ст. 351, 352 КПК України, щодо принципу змагальності учасників судового провадження, в частині порядку і черговості допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та свідків, заборони ставити навідні запитання, у формулюванні яких міститься відповідь, частина відповіді або підказка до неї.
Суд не перевіряв докази обвинувачення, не дав їм оцінки, не з`ясував в обвинуваченого і потерпілого причини зміни показів про обставини подій, які мали місце з їх участю і не зазначив про те у вироку, що свідчить про обгрунтованість доводів прокурора і невідповідність вироку суду вимогам ст. 374 КПК України. Як обвинувачений ОСОБА_7 так і потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні дали показання, які суперечать показанням даним ними під час досудового слідства, щодо проміжку часу сварки та обставин нанесення ножем удару ОСОБА_7 потерпілому. Однак причина зміни показань, не з`ясована і не встановлена.
Крім того, засуджуючи ОСОБА_7 суд вийшов за межі обвинувачення, визнав його винним і засудив за вчинене кримінальне правопорушення, яке не інкримінувалося обвинуваченому.
Призначаючи покарання, суд також не дотримався вимог ст. 65 КК України, не врахував обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, не вказав про призначення покарання за сукупністю злочинів і не врахував правил складання покарань, визначених ст. 72 КК України.
За таких обставин, зазначені у сукупності обставини, є безумовною підставою для скасування вироку суду, з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
При новому розгляді справи слід усунути вказані недоліки, ретельно дослідити та проаналізувати як докази обвинувачення так і докази захисту, розглянути всі доводи учасників судового розгляду і в залежності від встановленого прийняти мотивоване та законне рішення.
Тому, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 20 години до 07 години.
Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на засудженого обов`язки:
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу прокурора або суду;
- прибувати за викликом прокурора або суду.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Житомирської області: