Справа №585/3040/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/805/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Вбивство через необережність
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/3040/13-к за апеляційними скаргами заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника ОСОБА_9 , а також обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2016 року, за яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України;

визнаний невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_12

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14

представника потерпілих адвоката ОСОБА_15

обвинуваченого ОСОБА_16

захисника адвоката ОСОБА_17 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- із змінами та доповненнями заступник прокурора Сумської області ОСОБА_18 просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , згідно яких ОСОБА_16 наніс потерпілому один удар, визнавши з цього приводу правильними показання свідка ОСОБА_21 , який вказував на спричинення близько трьох ударів. Крім того, суд першої інстанції не спростував належним чином доводи сторони захисту щодо наявності в діях ОСОБА_16 перевищення меж необхідної оборони, не повною мірою обґрунтував свої висновки щодо надання потерпілому медичної допомоги та несумісності отриманих ним тілесних ушкоджень із життям особи з урахуванням часу настання смерті потерпілого, надав неоднозначну оцінку висновку комісійної судово-медичної експертизи, а також не надав оцінки дослідженому в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи № 441 від 23.07.2013;

- потерпілі ОСОБА_22 , ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_23 просять скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і ухвалити обґрунтоване судове рішення. Свої вимоги мотивують тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином показання обвинуваченого та свідків, не зазначив у вироку, чому не були узяті до уваги показання, які були надані ними під час досудового розслідування, не допитав про обставини їх надання та зміст на цій стадії кримінального провадження. Навівши показання обвинуваченого та свідків, суд не вказав дату коли вони ними надавалися, чим була створена уява їх послідовності та незмінності, хоча протягом як досудового розслідування, так і судового провадження ці особи змінювали свої показання. Вказані у вироку показання потерпілих є не точними та не повними, а свідків суперечливими, при цьому вони не узгоджуються як між собою, так і з показаннями обвинуваченого, викладені вибірково та не в повному обсязі, показання не всіх свідків були взяті до уваги. Суд безпідставно відмовив потерпілій стороні у дослідженні відеозапису допиту ОСОБА_24 представником потерпілих ОСОБА_15 та необґрунтовано визнав цей доказ недопустимим. Крім того, судом були проігноровані докази на підтвердження того, що цей свідок давав показання під тиском зі сторони потерпілих. Протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та ОСОБА_24 не можуть бути достовірними доказами, оскільки безпосередньо перед початком цих слідчих дій вони по черзі були допитані, і під час проведення знаходились разом та спілкувалися між собою, а посилання суду на висновки службового розслідування як на належність та допустимість цих доказів, є безпідставними. Висновки експертів суперечать висновкам комісійної судово-медичної експертизи, при цьому частина комісійної експертизи судом не була взята до уваги. Посилаючись у вироку на висновки додаткової комісійної судово-медичної експертизи та показання експертів, суд першої інстанції надав їм оцінку не в цілому, а вибірково та без належних обґрунтувань. Потерпілі та їх представник вважають, що висновок додаткової комісійної експертизи не є достовірним доказом. Також не був взятий до уваги висновок експерта щодо відсутності у обвинуваченого тілесних ушкоджень. Не є вірним висновок суду щодо кількості нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень, а тому і передчасним висновок про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України. Не були наведені достатні докази того, що обвинувачений не перебував у стані алкольного сп`яніння. Суд необґрунтовано виправдав обвинуваченого за ч.1 ст.186 КК України. Є безпідставними висновки суду про те, що ОСОБА_16 фактично визнав свою вину та розкаявся, що відсутні обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, що він не намагався уникнути відповідальності, позитивно характеризується. Також зазначають, що суд першої інстанції визначив необґрунтовано малий розмір відшкодування потерпілим моральної шкоди;

- обвинувачений ОСОБА_25 просить скасувати вирок суду в частині засудження його за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині, оскільки суд першої інстанції не дав правильної оцінки обставинам справи та дійшов необґрунтованого висновку про те, що він діяв не у стані необхідної оборони, не підтверджується і висновки суду про кількість нанесених ним потерпілому ударів, не було надано належної оцінки показанням свідків, експертів та висновкам комісійних судово-медичних експертиз, які підтверджують його показання щодо обставин події. Крім того, не були враховані дані про особу потерпілого.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_16 представник потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_15 вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

За вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2016 ОСОБА_16 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки. В пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України ОСОБА_16 визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_26 та ОСОБА_27 по 255 151 грн. кожному завданої шкоди.

Відповідно до вироку суду 07.06.2013 близько 03-00 години ОСОБА_16 , перебуваючи біля магазину «Продукти» на перехресті вулиць Крупської та Комсомольської в м. Ромни, почав робити зауваження ОСОБА_28 , який знаходячись у стані алкогольного сп`яніння наближався до магазину зі сторони вул. Крупської, оскільки останній приставав до ОСОБА_19 . Коли ОСОБА_28 та ОСОБА_19 наблизились до магазину, то ОСОБА_16 на ґрунті виниклої між ними сварки умисно наніс ОСОБА_28 близько трьох ударів кулаком правої руки у ліву сторону обличчя та голови, від чого той не втримався на ногах та впав на спину, вдарившись головою об дорожнє покриття, внаслідок чого отримав травму голови. Після цього, ОСОБА_28 намагався неодноразово підвестися на ноги. Близько 04-30 години ОСОБА_28 був доставлений до Роменської ЦРЛ, де після отримання кваліфікованої медичної допомоги не приходячи до свідомості помер близько 22-50 години.

Тілесні ушкодження ОСОБА_28 в області голови були кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження, є безпосередньою причиною смерті потерпілого та мають прямий причинний зв`язок зі смертю. Решта тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_16 було пред`явлено обвинувачення в тому, що 07.06.2013 близько 04-00 години після побиття ОСОБА_28 біля магазину «Продукти» на перехресті вулиць Крупської та Комсомольської в м. Ромни, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито викрав з його кишені мобільний телефон «Nokia» вартістю 396 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 40 грн. Після цього, ОСОБА_16 відкрито викрав мопед «Sabur SB 50Q» вартістю 6400 грн., що належав потерпілому ОСОБА_28 та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатньої кількості доказів для встановлення причетності ОСОБА_16 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та виправдав у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_12 , яка підтримала змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора, просила скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їх представника ОСОБА_15 , які підтримали свою апеляційну скаргу, також просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_17 , які підтримали свою апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду в частині визнання його винуватим за ч.1 ст.119 КК України та закрити в цій частині кримінальне провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги як потерпілих та їх представника, так і обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, а згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з вироку суду обвинувачений ОСОБА_29 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України в тому, що 07.06.2013 близько 03-00 години, перебуваючи біля магазину «Продукти» на перехресті вулиць Крупської та Комсомольської в м. Ромни, почав робити зауваження ОСОБА_28 з приводу того, що той приставав до ОСОБА_19 , а потім умисно наніс останньому близько трьох ударів кулаком правої руки у ліву сторону голови, від чого той не втримався на ногах та впав на спину, вдарившись головою об дорожнє покриття, внаслідок чого отримав травму голови, яка була кваліфікована як тяжке тілесне ушкодження і яка стала безпосередньою причиною смерті потерпілого.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 надала показання, що вона бачила як ОСОБА_16 наніс потерпілому один удар.

Свідок ОСОБА_20 також показала суду, що обвинувачений завдав ОСОБА_28 лише одного удару в область обличчя.

В той же час, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що ОСОБА_16 вдарив потерпілого приблизно три рази.

Однак, не зважаючи, що до уваги суду були взяті показання всіх вказаних вище свідків як такі, що узгоджуються між собою та з показаннями інших свідків у справі, суд першої інстанції не оцінив їх належним чином у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та обґрунтував свої висновки щодо кількості завданих ОСОБА_16 ударів виключно на показаннях свідка ОСОБА_21 . При цьому, суд не усунув вказаних суперечностей між показаннями цього свідка і показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що вплинуло на всебічність та повноту дослідження обставин кримінального провадження, які мають істотне значення для прийняття законного рішення.

Крім того, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_16 не заперечував про нанесення ним одного удару ОСОБА_28 , але виключно з метою самозахисту, внаслідок чого могла настати смерть потерпілого, і не виключав наявності у його діях перевищення меж необхідної оборони.

Не спростувавши в повній мірі доводи сторони захисту як про наявність в діях ОСОБА_16 меж необхідної оборони, так і перевищення її меж з точку зору кількості нанесених ударів потерпілому, правомірності дій обвинуваченого та потерпілого в даній конкретній обстановці, час та обставини виникнення конфлікту і його ініціатора, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що ОСОБА_16 мав реальну можливість припинення або уникнення конфлікту іншим чином, беручи до уваги лише стан потерпілого та статуру обвинуваченого, що суперечить вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.

Не є обґрунтованими і належним чином вмотивованими висновки суду першої інстанції щодо надання потерпілому кваліфікованої медичної допомоги та несумісності отриманого ним тяжкого тілесного ушкодження із життям, оскільки з моменту початку конфлікту (близько 03-00 години ночі) і до часу смерті ОСОБА_28 (близько 22-50 години) минуло більше дев`ятнадцяти годин, а з досліджених в суді першої інстанції доказів не вбачається про надання потерпілому ОСОБА_28 саме кваліфікованої невідкладної та своєчасної медичної допомоги, яка б була необхідною та достатньою для запобігання погіршення стану його здоров`я, зважаючи на наявні в нього тілесні ушкодження. При цьому, судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано та надано оцінки щодо реально наданої потерпілому медичної допомоги у необхідному обсязі як медичними працівниками карети швидкої допомоги, так і лікарями Роменської ЦРЛ протягом усього часу перебування потерпілого під наглядом вказаних осіб.

Крім того, судом першої інстанції була надана неоднозначна оцінка висновку комісійної судово-медичної експертизи № 128/2013, оскільки частина викладених у ньому висновків або була прийнята до уваги, або ні. При цьому, в кожному окремому випадку таке відповідне рішення суду не було належним чином вмотивовано та не піддано аналізу з іншими належними і допустимими доказами, що вплинуло на об`єктивність та повноту судового рішення.

Зокрема, це стосується механізмів нанесення (спричинення) та виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень та як наслідок причини його смерті, а також всіх інших обставин, за яких відбувалася подія.

Також суд не піддав аналізу дослідженому в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи № 441 від 23.07.2013.

Таким чином, вказані в апеляційній скарзі доводи прокурора та частково ті, що зазначені в апеляційній скарзі потерпілих та їх представника, а також обвинуваченого, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження, а тому вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України може бути вчинений внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Вид необережної вини на кваліфікацію вбивства через необережність не впливає, проте його встановлення є необхідним для оцінки ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежування даного злочину від інших злочинів (вбивства з непрямим умислом, тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, необхідної оборони від суспільно небезпечного посягання або/та перевищення меж такої оборони, випадкового спричинення смерті тощо).

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен мати розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, відвернуть настання смерті. Однак такий розрахунок виявляється легковажним.

При вбивстві внаслідок злочинної недбалості винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії (бездіяльності), але повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Вказані вище вимоги закону були проігноровані судом першої інстанції і формулювання обвинувачення, визнаного ним доведеним, не містить всіх необхідних ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, а саме форми вини, внаслідок чого судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ч.3 цієї статті за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З огляду на вказані вище обставини колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою, внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані в апеляційних скаргах істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора та частково апеляційні скарга потерпілих та їх представника, а також обвинуваченого.

Що стосується інших доводів апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їх представника ОСОБА_15 , а також обвинуваченого ОСОБА_16 , то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки порушені цими учасниками судового провадження питання спочатку підлягають ретельній перевірці та безпосередньому дослідженню в судовому засіданні при новому судовому розгляді в суді першої інстанції після скасування вироку, а вже потім при наявності остаточного судового рішення бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника ОСОБА_9 , а також обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2016 року відносно ОСОБА_30 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржується і набирає законної сили з часу її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4