Справа № 639/6790/15-к
Провадж. № 1-в/639/18/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові провадження за клопотанням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Апеляційного суду Харківської області від 30.04.2010 за п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, колегія суддів,
встановила:
В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться справа за клопотанням ОСОБА_8 , засудженого вироком Апеляційного суду Харківської області від 30.04.2010 за п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, який відбуває покарання у Харківській установі виконання покарань №27, про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
31.07.2015 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_8 посилається на те, що вироком апеляційного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року його визнано винним та засуджено за п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Чинним законодавством України не передбачено жодної можливості звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі, крім ч.2 ст.87 КК України, яка передбачає, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Право на помилування виникає після відбуття не менш як 20 років позбавлення волі. Дана норма є формалізованою і не є обов`язковою для застосування.
Згідно ст.ст.7, 9 КПК України у відповідності до загальних засад кримінального провадження базовим принципом є принцип верховенства права. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.
Покарання, яке не має обмеження у часі, умовно-дострокового звільнення, порушують положення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України, яка в силу ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Вказане клопотання обґрунтовує рішенням Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», по якому суд дійшов висновку, що рішення засудити позивачів до довічного тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст.3 Конвенції, оскільки держава - відповідач не передбачила обмеження у часі відбування покарання та можливості умовно-дострокового звільнення таких осіб.
Єдиною альтернативою довічному позбавленню волі в Україні є покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 15 років, яке має граничний строк відбуття та обмеження у часі, як і передбачає умовно - дострокове звільнення, а отже не порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950р.), ст.28 Конституції України.
Засуджений вимагає врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді клопотання, що передбачено діючим законодавством України, в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України.
У клопотанні засуджений ОСОБА_8 просить витребувати через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», залучити перекладача з англійської мови для перекладу даного рішення; визнати порушення його прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (1950р.), ст.28 Конституції України щодо піддання його жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, а саме призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі; замінити йому не відбуту частину покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 15 років.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та його захисник клопотання підтримали, просили замінити ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, посилались на відповідну практику Європейського суду з прав людини.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказав на те, що таке не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, яким не передбачена заміна довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням. Заміна такого виду покарання може бути здійснена у відповідності до вимог ст.ст. 85, 87 КК України тільки внаслідок акту помилування Президентом України. Крім того, до засудженого ОСОБА_8 , неодноразово, протягом відбування покарання були застосовані стягнення у вигляді догани та поміщення в карцер, що свідчить про те, що він своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Заслухавши думку засудженого, його захисника, висновок прокурора, дослідивши додані до клопотання докази та особову справу засудженого, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком апеляційного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року за п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 70 КК України до довічного позбавлення волі, яке відбуває з 06 грудня 2008 року. Вирок суду набрав законної сили 07 червня 2011 року.
Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За злочини, передбачені п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Апеляційного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк, така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.
За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_8 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі немає.
Посилання засудженого ОСОБА_8 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення воді на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується вимог клопотання про визнання порушення прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України за піддання засудженого жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, через призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, вирішення зазначених питань не входить до компетенції районного суду при вирішенні питань пов`язаних із виконанням вироку.
Також колегія суддів враховує вимоги п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно з яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_9 вбачається, що останній під час відбування покарання у Харківській УВП №27 неодноразово піддавався стягненням у вигляді догани та поміщення до карцеру строком до 9 діб, що не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст.82 КК України, ст.ст.367, 369-372, 537, 539 КПК України, колегія суддів,
У задоволенні клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного вироком апеляційного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року, більш м`яким покаранням у вигляді 15 років позбавлення волі - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3