Дата документу Справа № 332/4417/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/1036/16 Головуючий в 1 інстанції
ЄУ №332/4417/16-к ОСОБА_1
Категорія ст.124 КК Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14 квітня 2016 року у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001774 від 10 серпня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу 89 КК України,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України, та його виправдано у зв`язку з відсутністю в діях складу злочину. Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, прийняв до уваги лише доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , натомість залишив без уваги докази і доводи що надавалися стороною обвинувачення. Крім того зазначає, що суд необґрунтовано залишив без задоволення ряд клопотань про допит певних осіб для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення. До того ж апелянт вважає, що судом поверхово було досліджено речовий доказ, яким було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, натомість дав неправильну оцінку предмету, яким потерпілий намагався нанести ушкодження обвинуваченому. Зазначає, що судом належним чином не дана оцінка показам потерпілого. На переконання апелянта суд необґрунтовано посилався на положення ст.36 КК України (необхідна оборона). Окрім цього, прокурор вказує на допущені судом процесуальні порушення в частині фіксації судового процесу.

Згідно з вироком суду, органом досудового розслідування першочергово на підставі обставин викладеного в обвинувальному акті від 30 вересня 2015 року, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 09 серпня 2015 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, він, маючи умисел спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Дачі» по вул. Скворцова у м. Запоріжжя, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра переросла в бійку, умисно наніс останньому близько чотирьох ударів надколотим фрагментом скляної пляшки, який знаходився в лівій руці ОСОБА_7 в область грудної клітки зліва, після чого, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, опинившись позаду ОСОБА_9 , аналогічним способом наніс останньому 4 удари в область тулуба та сідниць, чим спричинив ОСОБА_9 , проникаюче поранення грудної клітки зліва з пошкодженням верхньої долі лівої легені і скупченням крові в лівій плевральній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також поранення лівої поперекової області з пошкодженням позачеревного простору, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, котре спричинило короткостроковий розлад здоров`я, множинні рани правої сідничної області, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткостроковий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Під час розгляду судом вищевказаного кримінального провадження прокурором ОСОБА_10 змінено обвинувачення ОСОБА_7 , викладене в обвинувальному акті від 12.01.2016 р.. Згідно зі зміненим обвинуваченням ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 09.08.2015 р., приблизно о 21 годині 30 хвилин, він, знаходився на зупинці громадського транспорту «Дачі» по вул. Скворцова у м. Запоріжжя. В той час до нього з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних відносин, у стані алкогольного сп`яніння, підійшов ОСОБА_9 , який тримав у руці дерев`яний брус .В подальшому ОСОБА_9 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, замахнувся дерев`яним брусом в область голови ОСОБА_7 , однак останній прикрився рукою, в якій знаходилася скляна пляшка пива, в результаті чого пляшка розбилася, а у руці залишився її фрагмент.

Після чого, ОСОБА_7 , сприймаючи дії ОСОБА_9 , як такі, що є небезпечними для його здоров`я, діючи в стані необхідної оборони, умисно наніс йому близько чотирьох ударів надколотим фрагментом скляної пляшки, який знаходився в лівій руці ОСОБА_7 в область грудної клітки зліва, після чого, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, опинившись позаду ОСОБА_9 , аналогічним способом наніс останньому чотири удари в область тулуба та сідниць, чим спричинив ОСОБА_9 , проникаюче поранення грудної клітки зліва з пошкодженням верхньої долі лівої легені і скупченням крові в лівій плевральній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також поранення лівої поперекової області з пошкодженням позачеревного простору, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, котре спричинило короткостроковий розлад здоров`я, множинні рани правої сідничної області, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткостроковий розлад здоров`я. Тим самим, ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 умисні тяжкі тілесні ушкодження, які не відповідали небезпечності посягання та обстановці, яка склалася, чим перевищив межі необхідної оборони.

Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ст.124 КК України, а саме, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, і наполягав на скасуванні вироку суду, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, і наполягали на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, в тому числі, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції зазначив про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину. Вказані висновки суду засновані на показаннях обвинуваченого, потерпілого, даних під час судового розгляду, а також на досліджених доказах.

Згідно з правовою позицією, викладеною у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» передбачено, що у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд належним чином не спростував пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачення.

Мотивуючи свої висновки, суд не проаналізував всіх доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, у їх сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, а також не вказав, чому приймає одні докази та спростовує інші, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Крім того, пунктом 20 частини 1 статті 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Обов`язковість фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження, визначена ч.5 ст.27, та ч.4 ст.107 КПК України.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою суду від 02 жовтня 2015 року призначено підготовче судове засідання на 13 жовтня 2015 року на 12-00 годну.

В матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання від 13 жовтня 2015 року та зафіксований на технічному носії інформації хід даного судового засідання.

На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції .

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження, і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.415 КПК України, інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, підлягають перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.. 404, 405, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді