ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А Справа № 636/2830/16-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 1-кс/636/275/16
18 серпня 2016 року Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
17.08.2016 в провадження слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області по зазначеному кримінальному провадженню надійшло клопотання про арешт сільськогосподарської культури соняшник, кукурудза, розташованих на земельній ділянці орієнтовною площею 100 га на землях Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області (за межами населеного пункту), яка обліковується за військовою частиною НОМЕР_1 .
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав як обґрунтоване, зазначив, що існує достатньо об`єктивних даних, що свідчать про належність виявлено майна сільськогосподарської культури соняшник, кукурудза, до предметів, що зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, слідчого, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що 14.07.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1971 ККУкраїни за фабулою: 14 липня 2016 року встановлено, що невідомі особи здійснили самовільне зайняття земельної ділянки, орієнтовною площею 100 га, розташованої на землях Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області (за межами населеного пункту), яка обліковується за військовою частиною НОМЕР_1 , яку використовують під вирощування сільськогосподарських культур.
Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
На підставі вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Частина 2 ст.171 КПК України передбачає, що в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 КПК України.
Зазначені вимоги прокурором в клопотанні не витримані. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно листа начальника Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області за вих. № 10-20.07-0.1-2170/2-16 від 19 липня 2016 року щодо надання інформації стосовно власників земельної ділянки поблизу с. Кицівка Печенізького району Харківської області, то зазначена земельна ділянка знаходиться на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області (за межами населеного пункту) та обліковується за військовою частиною НОМЕР_1 , на підставі рішення Чугуївського міськвиконкому від 29.07.1958 виділена під учбовий полігон. Земельна ділянка входила до єдиного Державного акту на право постійного користування землею серії В № 047222 зареєстрованого за № 57 виданого Чугуївським КЕЧ в 1982 році.
Встановлено, що на теперішній час зазначена земельна ділянка обліковується як землі Міністерства оборони України.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя виходив з того, що відсутні правові підстави до арешту майна, передбачені ч.2 ст.173 КПК України, оскільки у даному кримінальному провадженні відсутні особи, яким повідомлено про підозру, не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Разом з тим, клопотання прокурора про накладення арешту на майно не містить конкретної інформації щодо підстави накладення такого арешту, не надано доказів необхідності такого арешту. Прокурором в клопотанні не доведено наявність ризиків - приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначених посівів сільськогосподарської культури соняшник та кукурудза, отже - необґрунтовані правові підстави накладення арешту на майно. Крім того, в клопотанні зазначена дата його скаладання «17 червня 2016 року», тобто раніше ніж початок досудового розслідування, з моменту внесення до ЄРДР - 14 липня 2016 року, клопотання подане до суду 17.08.2016.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, не допускається застосування заходів кримінального провадження якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Однак, прокурором не доведено наявність потреби досудового розслідування, що виправдовує такий ступінь втручання у права особи/юридичної особи, як арешт сільськогосподарських культур на земельних ділянках, чи взагалі наявність правових підстав для арешту майна, передбачених п.1 ч.2 ст.173 КПК України, оскільки не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, як не доведенного.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1