Справа № 297/1403/14-к
УХВАЛА
про визнання доказів недопустимими
26 вересня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Берегово клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими в об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000277 від 27.03.2014 року та № 0000879 від 05.10.2014 рокувідносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегово, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого 08.08.2012 року Берегівським районним судом за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:
В провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області перебуває вищевказане об`єднане кримінальне провадження.

В судовому засідання захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання протоколів обшуку від 27.03.2014 року та 04.10.2014 року недопустимими доказами. Клопотання мотивоване тим, що дані протоколи не відповідають вимогам чинного законодавства в частині отримання доказу, а саме те, що обшук за місцем проживання ОСОБА_5 в будинку за адресою АДРЕСА_1 , який проводився 27.03.2014 року, був здійснений за відсутності відповідної ухвали суду про проведення обшуку та за відсутності згоди власника будинку ОСОБА_7 . А обшук 04.10.2014 року був проведений за вказаною адресою без повідомлення власника будинку. Крім того, в протоколі обшуку від 27.03.2014 року зазначена участь спеціаліста ОСОБА_8 , однак останній не підписав даний протокол, а поняті були присутні тільки під час документування виявлених речовин, а не під час проведення обшуку, що було підтверджено ними під час допиту в судовому засіданні. Разом з тим, і обшук і його документування проводилося без перекладача, тоді як ОСОБА_5 не володіє вільно українською мовою.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення даного клопотання та зазначив, що обшуки проводились на законних підставах і з чітким дотриманням норм законодавства.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника та просив його задоволити.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 ст. 89 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч. 2 ст. 89 КПК України).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що протоколи обшуку житла обвинуваченого ОСОБА_5 , як докази, були отримані без дотримання порядку, передбаченого ст. 236 КПК України, а саме: обшук 04.10.2014 року, в порушення ч. 5 ст. 236 КПК України, проводився не в обсязі необхідному для досягнення мети обшуку, а саме такий мав проводитись з метою виявлення взуття, яке використовувалось під час крадіжки, на підставі ухвали слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області по справі за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (т. б/н а. с. 8, 10-15); протокол обшуку від 27.03.2014 року не містить підпису спеціаліста ОСОБА_8 , який був присутній під час проведення обшуку, при цьому в протоколі не зазначено, відповідно до ч. 6 ст. 104 КПК України, що спеціаліст ОСОБА_8 відмовився підписувати протокол (т. 1 а. с. 72-79).

Крім того, як вбачається з протоколів обшуків від 27.03.2014 року та 04.10.2014 року, такі були проведені без залучення перекладача, тоді як обвинувачений ОСОБА_5 не володіє вільно українською мовою, та без залучення захисника, всупереч тому, що участь захисника в кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 52КПК України, є обов`язковою.

Разом з тим, одним з понятих під час обшуку 27.03.2014 року був ОСОБА_9 , 1995 року народження, який в той період був підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000216 від 09.03.2014 року, зареєстрованому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що суд вважає неприпустимим, оскільки ОСОБА_9 міг бути фактично залежним від працівників правоохоронних органів на момент проведеня обшуку і складання протоколу.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що обшуки житла обвинуваченого ОСОБА_5 27.03.2014 року та 04.10.2014 року були проведені з порушенням вимог ст. 236 КПК України, а протоколи даних обшуків складені з порушенням вимог ст. 104 КПК України, тому клопотання захисника є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 89 КПК України, суд

ухвалив:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими задоволити.

Визнати недопустимими доказами протоколи обшуків від 27 березня 2014 року та від 04 жовтня 2014 року, проведених за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1