Дата документу 09.03.2016
Справа № 501/313/15-к

У Х В А Л А
09 березня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Іллічівську Одеської області кримінальне провадження № 0001289, яке внесено в ЄРДР 02 листопада 2014 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівська Одеської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за підозрою у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 125 КК України), нанесенні умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння (ч. 1 ст. 121 КК України).

Захисник ОСОБА_4 внесла клопотання про повернення обвинувального акту прокурору вказуючи на невідповідність його вимогам КПК України, зокрема, у зв`язку з відсутністю пред`явлення обвинувачення, відсутністю в судовому процесі під час попереднього розгляду потерпілого ОСОБА_6 або його належного представника.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав клопотання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання в частині повернення обвинувального акту.

Суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 щодо повернення обвинувального акту підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, який затверджений прокурором 20 січня 2015 року, який надійшов до суду в порядку ст. 291 КПК України для розгляду по суті після повернення з апеляційного суду Одеської області у зв?язку із скасуванням попереднього вироку.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, з огляду на наступне.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом приймається до уваги, що ст. 291 КПК України не містить змісту формулювання обвинувачення, разом з тим в п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України викладено зміст формулювання обвинувачення яке суд повинен визначити як доведеним.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст.7 цього Кодексу, зокрема: законність та забезпечення права на захист.

Таким чином, сторона обвинувачення при викладенні формулювання обвинувачення повинна дотримуватися положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме, формулювання обвинувачення має містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії». №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пєлісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

На думку суду, відсутність в обвинувальному акті повного формулювання обвинувачення, тобто такого, що відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, явно порушує право ОСОБА_5 на захист та є перешкодою для призначення судового розгляду.

В обвинувальному акті в супереч ст. 62 Конституції України вказується, що ОСОБА_5 скоїв (вчинив) злочин, фактично вважаючи його винуватим до доведення цього в законному порядку і встановлення у обвинувальному вироку суду.

Обвинувальний акт також не відповідає вимогам закону в частині відсутності «мокрої» печатки, яка б засвідчувала підпис відповідальної особи, яка затвердила обвинувальний акт, так як у відповідності до вимог пп.9.5,18.2 Інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої Генеральним прокурором України від 15 січня 2013 року № 3, офіційний

документ, яким є обвинувальний акт, підписується посадовою особою та затверджується печаткою відповідного органу.

Відповідно до положень ст.7 KПК України зміст і форма кримінального провадження, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам КПК України підлягає поверненню прокурору ОСОБА_3 , який здійснює повноваження процесуального прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року до проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2014 року при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховувалось наявність ризиків: можливість впливу на свідків, перешкоджання встановленню істини у справі.

Захисник ОСОБА_4 внесла клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як такий, що не відповідає наявністю реальних ризиків. Підтвердила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є єдиними свідками злочину в якому підозрюється ОСОБА_5 та всі проживають разом на однієї жилплощі.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти скасування запобіжного заходу посилаючись на збереження ризиків щодо можливості впливу на свідків, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та пред`явив суду показання свідка ОСОБА_7 , діда ОСОБА_5 , згідно яких останній знаходиться у неприязнених відносинах з ним та з матерю - ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , суд враховує характер, ступінь тяжкості і суспільну небезпеку злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , особу підозрюваного, його відносини зі свідками у справі, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість незаконно впливати на свідків.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

У зв`язку з цим суд доходить до висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання вищевказаному ризику, підлягає залишенню без змін, а клопотання захисника ОСОБА_4 - відмові.

Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 314, ст. ст. 7, 9, 177, 183, 184, 197, 314, 315 КПК України,

У Х В А Л И В:
Відмовити захиснику підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про скасуванні запобіжного заходу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до 09 квітня 2016 року.
Задовольнити клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_4 у поверненні обвинувального акту.
Обвинувальний акт, затверджений прокурором 20 січня 2014 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, повернути прокурору ОСОБА_3 , який здійснює повноваження процесуального прокурора у цьому кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя