АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1115/16 Справа № 207/158/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001414 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Новомосковська Дніпропетровської області, громадянин України, раніше судимий:

- 11.03.2005 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 19.12.2008 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ст.198, ст.71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.11.2010 року за відбуттям строку покарання;

- 22.03.2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 17.10.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.190, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 03.02.2015 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 23 дні,

засуджений: - за ч.2 ст.185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2012 року у вигляді 3 місяців позбавлення волі, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Вирішено цивільні позови та з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто на користь: - ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 200 грн.; - ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2040 грн.; - ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1629,16 грн..

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено у скоєнні злочинів за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, останній раз 17.10.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.190, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 03.02.2015 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 23 дні, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно, протягом не відбутої частини покарання вчинив нові злочини.

Повторно, 28.10.2015 року о 17.30 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до будинку АДРЕСА_1 , біля якого був припаркований автомобіль «Газель», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 розбив скло лівих дверей вказаного автомобіля, після чого з його салону таємно викрав: - куртку демісезонну синього кольору вартістю 400 грн., яка належить ОСОБА_8 , а також майно, яке належить ОСОБА_11 : - сумку чорного кольору вартістю 500 грн.; - мобільний телефон «Lenovo S660» вартістю 1900 грн., в якому знаходились: карта пам`яті на 2 Гб вартістю 100 грн., сім-карта оператора «Лайф» вартістю 20 грн., сім-карта «Київстар» вартістю 20 грн., а всього на суму 2940 грн..

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 400 грн., потерпілій ОСОБА_11 на суму 2540 грн..

Повторно, 28.11.2015 року приблизно о 17.15 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов у двір будинку АДРЕСА_2 , де біля під`їзду № 3 був припаркований автомобіль ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 відкрив капот вказаного автомобіля та таємно з корисливих мотивів викрав акумулятор фірми «Blaсk Storm» вартістю 1212,50 грн., який належить ОСОБА_10 , яким розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 1212,50 грн..

Повторно, 28.11.2015 року о 17.25 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов у двір будинку АДРЕСА_2 , де біля під`їзду № 3 був припаркований автомобіль ВАЗ-2103, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 .. Реалізуючи свій злочинний намір, зламавши замок на передніх лівих дверях, ОСОБА_7 сів на сидіння водія у автомобілі та вийняв з шахти панелі пристроїв автомагнітолу марки «JVS KD-G227» вартістю 416,66 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_10 .. В цей час дії останнього були помічені потерпілим ОСОБА_10 , який став кричати і вимагати припинити протиправні дії. Проте ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи, що діє відкрито, утримуючи викрадену автомагнітолу, з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 416,66 грн..

З апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він не заперечуючи фактичні обставини справи, а також правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду щодо нього змінити внаслідок суворості призначеного покарання і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, при цьому зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що на його утриманні знаходяться сестра - інвалід 2 групи і дружина - інвалід 3 групи, а також його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляцію, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого, та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши та проаналізувавши доводи апеляції, зіставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 в скоєнні злочинів за обставин, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, повністю ґрунтуються на розглянутих в судовому засіданні і наведених у вироку доказах та в апеляції обвинуваченим не оскаржують ся, а тому апеляційним судом згідно ст.. 404 КПК України не переглядаються.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження і вироку суду, органами досудового слідства і судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Порушень в ході досудового слідства або в судовому засіданні вимог кримінального процесуального законодавства перевіркою матеріалів справи не виявлено. Докази, зібрані по справі є допустимими, достатніми і достовірними.

Відносно доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення йому призначеного покарання, то колегія суддів вважає, що вони не можуть бути підставою для зміни вироку і не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом при призначені покарання було враховано, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному, а також наявність на утриманні непрацездатної сестри та дружини, інваліда 3 групи, тобто тих обставин, які вказує обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 менш суворого виду та розміру покарання, а також призначення покарання останньому з застосуванням ст.69 КК України, оскільки відсутні дві чи більше пом`якшуючих покарання обставин, обвинуваченим скоєного умисні злочини в період не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_7 також було враховано, що обвинувачений раніше судимий, скоїв нові злочини в період не відбутої частини покарання за попереднім вироком, не працює та думку потерпілих про міру покарання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальне покарання передбачене ч.2 ст.186 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4