Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006109 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Олександрівка Жирновського району Волгоградської області, Російська Федерація, громадянина Російської Федерації,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повернуто прокурору.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 17.11.2016 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретними і не узгоджуються з _______________________________________

Справа № 11-кп/796/1805/2016
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1

положеннями п.13 ч.1 ст.3, ст.91, ч.4 ст.110 КПК України, що перешкоджає судовому розгляду, який згідно з ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України з огляду на відсутність у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення відомостей про конкретні дії обвинуваченого, які утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також про мотив і мету, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт містить ці відомості, як їх встановлено в ході досудового розслідування.

Також, за твердженням прокурора, суд не зазначив недоліки, які б свідчили про невідповідність акту вимогам закону, перелік яких міститься в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року. Сама ухвала мотивована загальними термінами, без конкретизації, в чому полягає невідповідність акта вимогам закону, і в ній не наведено дані, які згідно з ст.412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника, який вважав, що суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як встановив суд першої інстанції, відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, однак у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення, взагалі, відсутні дані стосовно конкретних дій обвинуваченого, не зазначено мотив та мету вчинення злочину.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, про те, що вказаним вимогам закону обвинувальний акт не відповідає.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.91 КПК України у кримінальну провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета тощо.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт. І саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з ст.337 КПК України суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09.10.2008), у тексті підпункту а п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинуваченняособі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі Камасінскі проти Австрії,№ 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п.34).

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п.54, а також Даллос проти Угорщини, п.47).
Як зазначено в обвинувальному акті, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в якому є ідентичними, у ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 14 травня 2016 року виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , до якої у нього сформувалися особисті неприязні стосунки. Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 здійснює підприємницьку діяльність, є власником ательє та з цією метою орендує приміщення на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , 14 травня 2016 року близько 12 години прибув за вказаною адресою і зайшов у приміщення ательє, де знаходилася ОСОБА_10 .
Знаходячись у вказаному приміщенні, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які б могли надати допомогу потерпілій, а також своєю фізичною перевагою над нею, ОСОБА_7 з метою реалізації умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 з мотиву особистих неприязних стосунків, який виник раптово, наніс їй тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, в тому числі закриту черепно-мозкову травму з переломами кісток черепу, крововиливами під м`яку мозкову оболонку і в речовину головного мозку та набряком-набуханням головного мозку, від яких настала смерть потерпілої.

Тобто обвинувальний акт не містить жодних даних про вчинення ОСОБА_7 дій, які входять до об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 КК України, а в ньому лише наявні дані про спричинення потерпілій низки тілесних ушкоджень, встановлених висновком судово-медичної експертизи, від яких настала смерть, тобто суспільно небезпечні наслідки.

Що стосується умислу на протиправне позбавлення ОСОБА_10 життя, то спочатку слідчий зазначає, що ОСОБА_7 прибув в ательє, де знаходилася потерпіла з метою позбавлення її життя. Далі за текстом обвинувального акта такий умисел виник у нього раптово під час перебування у приміщенні.

Таким чином, обвинувальний акт містить істотні суперечності щодо суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, до якої входять як вина у формі умислу, так і мотив і мета.

А тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам закону, необґрунтовані.

Судом першої інстанції чітко вказано, які недоліки містить обвинувальний акт, і саме ці недоліки, а не істотні порушення вимог кримінального процесуального закону слугували підставою для його повернення. Однак, якщо судове рішення є незрозумілим для прокурора, який має його виконувати, він має право в порядку, визначеному ст.380 КПК України, звернутися із заявою про роз`яснення судового рішення.

Недоречними є і посилання на інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки відповідно до положень ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а не інформаційних листів, які не є джерелами права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006109 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3