Справа № 203/1863/16-к
У Х В А Л А
іменем України
22 квітня 2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження №003200, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -
в с т а н о в и в:
21 квітня 2016 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна. В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що 20.08.2014 близько 15:13 год. невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , надала нотаріусу П`ятої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська завідомо підроблені документи з метою отримання спадщини на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно наявних матеріалів в інвентаризаційній справі на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 встановлено наявність:
- свідоцтва про право власності на житло від 22.09.1994 року НОМЕР_1 , видане Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно якому квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ;
- договору дарування від 16.06.1995, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , згідно якому ОСОБА_4 подарував квартиру за вказаною адресою ОСОБА_6 ;
- запиту державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 18.10.2014 № 3487/02-14 про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру за вказаною адресою; у запиті зазначено, що відомості необхідні для оформлення спадщини;
- відповіді КП «ДМБТІ» на запит нотаріуса, згідно якої право власності зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору дарування.
Згідно інформації начальника Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради станом на 25.12.2014 у комп`ютерній базі відділу житлової політики управління відсутня інформація щодо передачі у приватну власність квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Органом приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської зади розпорядження щодо передачі у приватну власність зазначеної квартири не виносилось, копія правовстановлюючого документа, доданого до вимоги, - свідоцтва про право власності на житло від 22.09.1994 № НОМЕР_1 , не відповідає дійсності.
Вивченням у Реєстраційній службі ДМЮ матеріалів реєстраційної справи на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що 29.10.2014 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.10.2014 Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_9 , укладеного із ОСОБА_10 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від імені ОСОБА_6 .
Крім цього, встановлено, що 28.08.2014 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання спадщини на квартиру за вказаною адресою надала нотаріусу П`ятої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська завідомо підроблені документи:
- свідоцтво про народження ОСОБА_4 ( невірно зазначено дані матері - ОСОБА_12 , в той час, як мати останнього - ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ),
- свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ( невірно зазначено дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично - ІНФОРМАЦІЯ_3 ),
- довідку про склад сім`ї та місце реєстрації від 11.08.2014 (зазначено, що за вказаною адресою зареєстроваі ОСОБА_4 і його мати - ОСОБА_12 );
- відповідь КП «ДМБТІ»;
- свідоцтво про право власності на житло.
Прокурор просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною її відчуження, розпорядження та користування.
Судом було встановлено, що за даним фактом відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР №003200 від 28 серпня 2014 року.
Прокурор в судовому засіданні подане клопотання просив задовольнити, посилаючись на те, що арешт майна є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження №003200, для запобігання подальшого незаконного оформлення права власності на зазначену квартиру.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Нормою ч. 4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства та приймаючи до уваги, що матеріали кримінального провадження можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування справи, у даному провадженні є потреба в накладенні арешту на квартира за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною відчуження та розпорядження.
Відмовляючи в задоволенні клопотання в частині заборони користування зазначеної квартири, слідчий суддя виходить з того, що прокурором не доведено необхідності застосування такого заходу, крім того, з матеріалів клопотання не вбачається, що ОСОБА_8 не є добросовісним набувачем, тому заборона використання квартири може порушити його законні права, що є недопустимим.
Керуючись ст. 110, ст.132, 159-162, 167-172, 370-372 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в :
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження №003200, - задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною відчуження та розпорядження.
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1