АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/648/16
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004141 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в тому АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження та порушення принципу змагальності сторін.
При цьому зазначає, що суд не надав належної уваги і оцінки: його показанням про те, що перед початком зміни руху він неодноразово дивився в бокові дзеркала та дзеркало заднього виду та переконався у відсутності транспортних засобів, тобто впевнився в безпеці свого маневру; відсутності належних даних про те, що він мав об`єктивну можливість побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 ; факту перевищення ОСОБА_9 швидкості руху під час обгону, і таким чином, не відповідності дій останнього вимогам п.п. 12.4, 12.9 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП; даним про відсутність у автомобіля ОСОБА_9 ушкоджень салону, що свідчило про те, що потерпілий під час зіткнення вдарився об виступаючі предмети салону, оскільки не був пристебнутий ременями безпеки; протоколу огляду місця події від 23.06.2012 р., який є недопустимим доказом, оскільки незважаючи на те, що при огляді місця події були присутні п`ять осіб, протокол підписаний чотирма особами. Крім того, вказує, що обґрунтовуючи висновки щодо не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд послався на відсутність у нього посвідчення водія, що не відповідає дійсності, оскільки він має таке посвідчення, а відповідно і право на керування транспортними засобами, якого не позбавлений.
Тому просить вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок без змін.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 4 250 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволені частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1070 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1218 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги виконуючого обов`язки Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Комунальної установи «Бердянська міська лікарня», про стягнення з ОСОБА_8 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 , залишені без розгляду.

Ухвалено стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 1176, 38 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 23.06.2012 р., приблизно, о 09.50 год., ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вул. Макарова у бік виїзду з Бердянської коси в м. Бердянську Запорізької області. В салоні автомобіля водій ОСОБА_8 перевозив в якості пасажирів свою дружину ОСОБА_10 та неповнолітню дочку ОСОБА_11

Рухаючись по проїжджій частині вул. Макарова у бік автостоянки, розташованої поблизу опори лінії електропередач № 44/ф1, водій ОСОБА_8 , маючи намір зробити заїзд на автостоянку для чого йому необхідно було виконати поворот ліворуч, перед початком зміни напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру та почав виконувати поворот ліворуч. В цей час по смузі зустрічного руху в попутному напрямку рухався автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював обгін колони транспортних засобів попереду якої рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , який мав об`єктивну можливість побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок невиконання водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, трапилось зіткнення автомобілів та було травмовано водія ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 634 від 07.09.2012 р., внаслідок зіткнення водій автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, садни на обличчі, крововиливу під кон`юктивальну оболонку лівого ока, осколкового перелому передньої і латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої глазниці і акулового відростку лівої верхньощелепної кістки, травма супроводжувалася гемосінусом (наявністю крові в пазусі), компресійно-осколкового перелому тіла 2-го поперекового хребця.

Вищевказані тілесні ушкодження завдані в умовах дорожньо-транспортної події, та в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, які не є небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, понад 3-х тижнів (більш як 21 день).

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 667/13 від 15.10.2013 р., в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Дії водія ОСОБА_8 не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, та при виконанні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина. її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції, дотримано не було.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 листопада 2014 року та 05 листопада 2015 року, для правильного застосування норм кримінального закону у випадках ДТП, що сталася за участю двох водіїв, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим, і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Посилаючись на наявність у діях потерпілого ОСОБА_9 порушень ПДР, суд першої інстанції юридичної оцінки діям ОСОБА_8 не надав, оскільки опосередкована згадка про ці дії під час дорожньо-транспортної події не є їх юридичною оцінкою судом й висновком про міру і ступінь відповідальності потерпілого. Не враховано судом і положень пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.

Обґрунтовуючи свої доводи обвинувачений вказував на те, що висновки суду про те, що він перед початком зміни напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру, а також про те, що він мав об`єктивну можливість побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на жодних доказах.

Суд першої інстанції переконливих мотивів на спростування цих доводів не навів.

Не дано судом відповіді і на твердження ОСОБА_8 та його захисника про те, що автотранспортний засіб потерпілого не зазнав будь-яких ушкоджень салону, а отже потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок удару об виступаючі частини салону, що може свідчити про те, що потерпілий ОСОБА_9 на момент ДТП не був пристебнутий ременями безпеки, а показання потерпілого, в яких він стверджує протилежне, слід оцінювати критично. Скаржник також стверджував, що суд не звернув уваги та не надав належної оцінки факту перевищення ОСОБА_9 швидкості руху під час обгону, а також висновкам судово-автотехнічної експертизи від 15 жовтня 2013 року № 667/13, згідно яких водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення, дії цього водія не відповідають вимогам пунктів 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху та знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Зазначені недоліки були встановлені і судом касаційної інстанції в ухвалі від 10 лютого 2016 року (т. 4 а.п. 42-43), вказівки якої у відповідності до ч. 2 ст. 439 КПК України є обов`язковими.

Таким чином, суд першої інстанції порушив гарантії прав обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, оскільки, можливість представлення обґрунтувань та обстоювання своїх позицій стосовно обставин подій а також доказів, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, мають особливе значення для вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що у свою чергу призвело до того, що весь розгляд справи щодо нього в цілому набув несправедливого характеру.

Беручи до уваги виключно специфічні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що право на захист зазнало такого обмеження, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 був позбавлений можливості скористатися справедливим судом, що суперечить положенням пунктів 1 та 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Колегія нагадує, що гарантії, наведені в пункті 3(d) статті 6 Конвенції, є особливим аспектом права на справедливе судове слухання справи, яке наведено в пункті 1 цього положення, яке слід брати до уваги для того, щоб зробити будь-яку оцінку неупередженості провадження. Суд має розглянути кримінальне провадження в цілому, із урахуванням прав захисту та всіх учасників кримінального провадження.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями лише за клопотанням учасників судового провадження.

У даному випадку, за відсутності клопотань учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливостей щодо перегляду вироку суду через не дослідження всіх обставин по справі та перевірку їх наданими доказами, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, цим обставинам не дана юридична оцінка під час кримінального провадження в суді першої інстанції, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою реалізації обвинуваченому права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду встановленої процесуальним законом, необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні права на захист та принципу змагальності сторін, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 415 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4