АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2295/15-к Номер провадження 11-кп/786/307/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.1ст.122КК-С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 і прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 січня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кирияківка Глобинського району Полтавської області, громадянина України, освіта вища, працюючого у ГОК «Сервіс» ВАТ «Полтавський ГЗК», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину і дружину, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,-
визнано винним та засуджено :
- за ч.І ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі;
- за ч.І ст.289 КК України на 3 роки обмеження волі.
На підставі ч.І ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням на іспитовий строк на 2 роки.
На підставі ст.76 КК України на нього покладено обов`язки:
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання та І періодично з`являтися для реєстрації.
Вирішено питання із речовими доказами.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь фінансового управління виконавчого комітету Комсомольської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 806 грн 04 коп.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 2641 грн. 92 коп. завдану матеріальну шкоду і 8000 грн. моральну та витрати, пов`язані з правовою допомогою в розмірі 2000 грн , а всього 12641 грн. 92 коп , в решті позовних вимог відмовлено.
В апеляції представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку суду, оскільки сторона захисту не погоджується із призначенням винному такого покарання та вирішення цивільного позову. Вважають, що призначене покарання є занадто м`яким, не враховано, що злочин був вчинений щодо особи похилого віку. Просять змінити вирок та призначити більш суворе покарання та стягнути із винного майнову шкоду 3341 грн.92 коп., моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. витрати на правову допомогу - 2 000 грн., а всього на суму 30 341 грн.92 коп. У іншій частині вирок суду просять залишити без зміни.
В апеляції прокурор, не оскаржуючи вину та кваліфікацію дій винного, просить скасувати вирок суду та увалити новий, внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, який фактично вину не визнав. Вважає, що за ч.1 ст.122 КК України слід призначити 2 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.289 КК України - 4 роки позбавлення волі, а за сукупністю злочинів всього 4 роки позбавлення волі та звільнити особу від відбування призначеного покарання на іспитовий строк 3 роки.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Згідно із вироком суду 11 липня 2015 року о 17 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу магазину «Всесвіт» у м. Комсомольськ, вул. Піонерська 52. незаконно заволодів мопедом марки «ВІЛХЕТ-50» вартістю 5 000 гривень, який належав потерпілій ОСОБА_9 .
Через певний час після заволодіння мопедом ОСОБА_7 тут же через ці події затіяв сварку із потерпілою ОСОБА_9 . Діючи умисно, штовхнув її рукою у ліве плече, внаслідок чого ОСОБА_9 впала та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини променевої кістки справа зі зміщенням кісткових уламків, які за висновком експерта відносяться до середнього ступеня тяжкості , за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 про підтримання апеляції, виступ прокурора ОСОБА_6 , який не підтримав апеляцію прокурора і вважав вирок суду законним та обґрунтованим, заперечення на апеляції засудженого ОСОБА_7 , який вважає, що у задоволенні вказаних апеляцій необхідно відмовити, а вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляція представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню а прокурора залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 і ч.1 ст.122 КК України за обставин викладених у вироку не оскаржені і у відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає дане судове рішення першої інстанції в межах апеляційних вимог.

На думку колегії суддів посилання сторін в апеляції щодо неправильного призначення покарання винному слід визнати необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суд першої інстанції, призначаючи покарання, дотримався вимог кримінального закону й правильно враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Визначаючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд зважив на те, що особа раніше не притягувалася до відповідальності, має постійне місце роботи та можливість відшкодування завданої шкоди потерпілій, одружений на утриманні має малолітню дитину та дружину яка тільки-но народила дитину, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на «Д» обліку з приводу хронічного захворювання (а.с.81), за місцем проживання характеризується задовільно, обґрунтовано визначився у виді саме такого покарання - обмеження волі як зазначено у санкції закону.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти таке рішення. Оцінивши наявні дані про особу засудженого , давши відповідну правову оцінку його діям, врахувавши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, сімейний стан винного дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням .
Висловлена позиція представника потерпілої і прокурора про м`якість призначеного покарання не ґрунтується на відповідних доводах, тому колегія суддів таке покарання вважає достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого.

Щодо необхідності збільшення відшкодування моральної шкоди про що ставиться питання в апеляції представника потерпілої, то на думку колегії суддів апеляція підлягає частковому задоволенню. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що потерпіла ОСОБА_9 надала квитанцію про оплату медичних послуг на суму 330 грн., але ця сума безпідставно не врахована судом на відшкодування витрат по відновленню здоров`я. Разом із тим заява потерпілої щодо витрат на пальне для автомобіля, який остання використовувала для поїздок до лікарні та суду є прямими затратами, а тому сума у 370 грн. відповідає заявленим вимогам і також повинна бути їй відшкодована винною особою у відповідності до вимог цивільного законодавства.
Згідно позиції викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд зокрема, повинен з`ясувати розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру і об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.
Вимоги щодо збільшення відшкодування моральної шкоди, то їх слід також частково задовольнити, оскільки сума у 8 тис. грн. на думку колегії суддів є недостатньою для відновлення моральних страждань і вона повинна бути збільшена до 10 000грн.
Майновий стан засудженого підтверджує достатність такого розміру відшкодування, враховуючи сімейний стан останнього.
З врахуванням викладеного, колегія суддів керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково, а прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.І ст.122 і ч.1 ст.289 КК України у частині вирішення цивільного позову змінити, збільшити суму до відшкодування матеріальної шкоди до 3341 грн.92 коп. та на відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 , у іншій частині цей вирок суду, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3