ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плопівка Комишнянського району Полтавської області, є громадянином України, пенсіонер, одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Попереду, у попутному з водієм ОСОБА_5 напрямку, в середній смузі по вул. Перемоги, рухався автомобіль «Кіа Сееd», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .
Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу біля буд. № 15 по вул. Перемоги в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_7 почав знижувати швидкість та зупинився для надання дороги пішоходу ОСОБА_8 , яка після його зупинки, почала перетинати проїжджу частину вул. Перемоги, рухаючись зправа - наліво за напрямком руху автомобілів.
Водій ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну спроможність виявити зниження швидкості автомобіля «Кіа Сееd», що рухався попереду, діючи у порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не зменшив швидкість, своєчасно не зупинив керований автомобіль та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив рух.
В результаті порушення вимог Правил безпеки дорожнього руху, водій ОСОБА_5 допустив наїзд передньою правою частиною кузову керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .
Згідно висновку судової медичної експертизи № 3333 від 07 вересня 2016 року, встановлено, що в ході дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: лінійного перелому лобної кістки ліворуч з переходом на передню черепну ямку (основу черепа), перелому верхнього краю та нижньої стінки лівої орбіти, оскольчатого перелому передньої, латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи, з розвитком епідуральної гематоми в лівій лобній області (скупчення крові під тверду мозкову оболонку), забиття головного мозку легкого ступеню, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення.
Також, пішоходу ОСОБА_8 в ході дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 4,5,7 ребер ліворуч по підмишечній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, двійного перелому 6 ребра ліворуч по підмишечній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком лівостороннього гемотораксу (скупчення крові в плевральній порожнині), закритих оскольчатих переломів бічної маси хрестця ліворуч без пошкодження цілісності коришкових отворів 1 копчикового хребця зі зміщенням кобчику назад, закритих переломів тіла нижньої та верхньої вітки лоної
кістки ліворуч зі зміщенням кісткових фрагментів, з деформацією тазового кільця без порушення функції тазових органів, закритих переломів малогомілкової та великогомілкової кістки в нижній третині лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів, рани нижньої третини лівої гомілки, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, більше 21 дня.
Травматична ампутація 2 пальця лівої кісті на рівні середньої третини проксимальної фаланги у пішохода ОСОБА_8 , кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечне для життя, але яке потягло стійку втрату загальної працездатності, більше 10% (15% згідно ст. 121 Інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхової експертизи за 1986 року.)
Окрім вищевказаних тілесних ушкоджень, пішоходу ОСОБА_8 в ході дорожньо-транспортної пригоди також були спричинені тілесні ушкодження у вигляді множинних саден м`яких тканин кінцівок та тулуба, які самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Технічна можливість водія ОСОБА_5 уникнути наїзду на пішохода залежала від виконання ним вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті щодо часу та місця скоєння інкримінованого йому злочину, та зазначив, що вказаний злочин був ним вчинений з необережності, оскільки під`їжджаючи до пішохідного переходу він не побачив, що його перетинає потерпіла.
Одразу після дорожньо-транспортної пригоди він викликав працівників поліції, а потерпілу відвезли до лікарні. Обвинувачений залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди, а до потерпілої у лікарню приїхала його дружина, де сплатила витрати на операцію. Потерпілій ОСОБА_8 відшкодована шкода у повному обсязі, на даний час він продовжує надавати їй різного виду допомогу, возить до лікарні, купує ліки, оплачує всі витрати, пов`язані із лікуванням.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені органом досудового розслідування, і ніким не оспорюються.
В судове засідання належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_8 не з`явилася, подала суду заяву в якій зазначила, що претензій матеріального або морального характеру вона до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, цивільний позов заявлятися нею не буде, просила суд строго обвинуваченого не карати, та призначити йому покарання яке не пов`язане з позбавлення волі та не пов`язане з позбавлення його права керування транспортними засобами.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого.
Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що його винуватість є доведеною, та його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів, його наслідки, обставини справи, особу обвинуваченого, який повністю визнав провину, щиро розкаявся у вчиненому, його вік, а також те, що він є пенсіонером за віком, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, більш того, за весь час керування транспортними засобами жодного разу не притягався до адміністративної відповідальності, на момент ДТП в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, має постійне місце проживання, за яким зареєстрований у встановленому законом порядку, згідно характеристики селищної ради ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, зарекомендував себе з позитивної сторони, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, поведінку обвинуваченого після скоєного злочину та під час судового розгляду кримінального провадження, добровільне відшкодування потерпілій спричиненої шкоди, а також те, що з часу вчинення дорожньо-транспортної пригоди і до моменту розгляду кримінального провадження судом, обвинувачений ОСОБА_5 спілкується із потерпілою, турбується її здоров`ям та продовжує надавати їй матеріальну допомогу.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить та визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин у справі, загальних засад призначення покарання, а саме законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому міри покарання в межах санкції частини 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення відвідбування покарання з випробовуванням.
При цьому, суд зважає на позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка не наполягає на призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке слід відбувати реально, а також враховує відсутність з її сторони претензій як матеріальних так і моральних до обвинуваченого.
Суд вважає, що призначення покарання з випробуванням буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів „рівних можливостей та „справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
При вирішенні питання про додаткове покарання суд виходить з того, що сторона обвинувачення не наполягала на його призначенні в якості додаткового покарання.
І суд також дійшов до висновку про недоцільність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, оскільки потерпіла ОСОБА_8 клопоче перед судом про незастосування такого покарання як позбавлення обвинуваченого права керування, окрім того, суд враховує особу обвинуваченого та обставини, які його характеризують позитивно і викладені вище, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння не перебував, є особою похилого віку, користується транспортним засобом у власних потребах, які покликані його похилим віком та віком його дружини, яка також є пенсіонером, є засобом пересування, в тому числі і для того, щоб навіщати потерпілу, яка проживає у м. Запоріжжі, додатковим заробітком, оскільки обвинувачений мешкає у сільській місцевості.
Процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму ДТП складають 1 319 грн. 40 коп.
Враховуючи те, що експертиза № 623/16 від 26 серпня 2016 рокубула проведена експертом спеціалізованої державної установи Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, то витрати на залучення експерта відповідно до вимог ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого у якості процесуальних витрат на рахунок держави.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено, майнова шкода відсутня, арешт на майно не накладався.
Згідно матеріалів кримінального провадження, до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 124, 349, 366-368, 369-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йомупокарання у виді 3 років позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Застосувати ст. 75 КК України і звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 1 рік.
Згідно зі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 , протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця мешкання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи у розмірі 1 319 грн. 40 коп.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1