Справа № 1013/6289/2012 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/13/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 24.05.2016

УХВАЛА
іменем України
24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

підсудного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м. Ірпеня, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та їх представника ОСОБА_9 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2013 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Макарів Київської області, жителя АДРЕСА_1 , не маючого судимості відповідно до ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 3, 4 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 9774,8 грн. матеріальної коди та 70000 грн. моральної шкоди.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 22.07.2007 року близько 18-ї години (точний час слідством не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував у кафе - барі ПП «Погорєлов», яке розташоване по АДРЕСА_1 . Там між ним та потерпілим ОСОБА_8 виникла сварка. При цьому ОСОБА_6 наніс один удар потерпілому кулаком в лобну частину голови, від якого ОСОБА_8 впав та вдарився потиличною частиною голови об цементний поріг. У результаті чого потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжке тілесне ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонки і в желудочки головного мозку, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в Макарівській ЦРЛ.
В апеляції захисник підсудного просить вирок змінити, звільнивши від кримінальної відповідальності підсудного ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України. В обґрунтування своєї апеляції зазначає, що з моменту скоєння злочину минуло більше 5 років, що робить можливим звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, Також не погоджується з розміром стягнутих коштів на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки вважає, що докази на підтвердження позовних вимог відсутні.

В апеляції представник потерпілого та потерпілі просять вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. В обгрунтування своєї апеляції вказують на те, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст. 119 КК України, належним чином не мотивував свої висновки, а також неправомірно застосував щодо ОСОБА_6 ст. 75 КК України, не врахувавши того, що останній вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, не працює, веде аморальний спосіб життя, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних речовин.

В апеляції прокурор просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, звільнивши ОСОБА_6 від покарання, посилаючись на те, що суд не врахував тієї обставини, що сплили строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення захисника та підсудного, які підтримали апеляції державного обвинувача, захисника, та просили справу закрити, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, і заперечили проти задоволення апеляції сторони потерпілих, пояснення потерпілих та їх представника, які підтримали власну апеляцію та заперечили проти задоволення апеляцій прокурора та захисника, вислухавши доводи сторін в судових дебатах та останнє слово підсудного, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, відповідно до вимог закону.

Вина підсудного ОСОБА_6 у вбивстві, вчиненому через необережність за обставин, викладених у вироку підтверджується сукупністю доказів: показаннями підсудного ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколом огляду місця події від 23.07.2007 року, протоколом відтворення обстановки та обставин події від 04.08.2007 року за участю підсудного ОСОБА_6 , протоколом відтворення обстановки і обставин події від 10.12.2008 року за участю свідка ОСОБА_14 , висновком судово-медичної експертизи № 22/204 від 31.10.2007 року, довідкою Макарівської центральної районної лікарні Київської області від 23.07.2007 року, рапортом чергового Макарівського РВ від 23.07.2007 року, явкою з повинною від 30.07.2007 року та іншими доказами по справі.
Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії підсудного ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

Доводи представника потерпілого та потерпілих, зазначені в апеляційній скарзі, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України та вважають його винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставними, оскільки такі доводи не грунтуються на вимогах закону та матеріалах даної справи, а тому апеляція потерпілих та їх представника не підлягає до задоволення.

При встановлені фактичних обставин вчинення підсудним ОСОБА_6 злочину, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , які є послідовними, логічними і правдивими, та який був очевидцем подій та, з його слів, до цих подій не був знайомий ні з потерпілим, ні з підсудним. З його показань вбачається, що він був очевидцем того, як у момент коли ОСОБА_8 підійшов до свого велосипеду, ОСОБА_6 з двома хлопцями стояли поряд з доріжкою, по якій йшов ОСОБА_8 . Сталася сутичка, а саме: ОСОБА_6 з одним із хлопців нанесли декілька ударів в різні частини тіла і ОСОБА_8 втік у приміщення кафе. Приблизно через 30-40 хвилин ОСОБА_8 вийшов з кафе і у цей момент ОСОБА_6 вдарив його у обличчя, від чого ОСОБА_8 впав та вдарився потилицею об поріг. У нього пішла кров, при цьому він втратив свідомість. Його дружина вийшла з кафе та почала поливати ОСОБА_8 водою, і останній опритомнів. Тим часом ОСОБА_6 з якимсь чоловіком перенесли потерпілого за поріг до сусіднього приміщення. Приїхала карета швидкої допомоги та забрала ОСОБА_8 .
Показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з показаннями інших свідків.
Так свідок ОСОБА_17 - продавець кафе ПП « ОСОБА_21 » пояснила, що ОСОБА_8 перебував в кафе близько 30-40 хвилин. Після того, як він вийшов, вона побачила його вже лежачого на порозі магазину з розбитою головою. Він був без свідомості, і коли вона перевернула його на бік, у нього з рота пішла кров. Вона викликати швидку медичну допомогу. ОСОБА_6 з якимось чоловіком перенесли загиблого на інше місце. На її погляд ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_18 - лікар швидкої медичної допомоги пояснила, що у складі бригади швидкої допомоги приїхала за викликом до кафе. Потерпілий знаходився біля приміщення, яке розташоване поряд з кафе. Оглянувши потерпілого, вона вирішила забрати його до стаціонару.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_20 пояснила, що були у кафе ПП «Погорєлов». Туди до них підійшов ОСОБА_6 , а потім і потерпілий ОСОБА_8 . Останній почав просити у ОСОБА_6 гроші. Підсудний відмовив і ОСОБА_8 пішов у бар. Через деякий час вони також підійшли до бару. У цей момент ОСОБА_8 виходив з бару та почав нецензурно висловлюватись та замахуватись на ОСОБА_6 . Останній штовхнув ОСОБА_8 у груди і той впав та вдарився головою об бетонний поріг, з голови пішла кров. За проханням продавця кафе ОСОБА_6 з чоловіком ОСОБА_20 віднесли ОСОБА_8 за магазин.
Підсудний ОСОБА_6 пояснив, що наміру спричиняти ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження у нього не було. 22.07.2007 року близько 18-ї години він з друзями прийшов до кафе випити пива. До них підійшов потерпілий ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і попросив зайняти гроші. Він відповів, що грошей немає, але останній на це бурхливо відреагував, розвернувся та пішов у приміщення бару. Пізніше вони вирішили зайти в бар. Біля дверей у бар він зустрів потерпілого, який виходив з приміщення, а побачивши його, почав нецензурно висловлюватись та рукою замахнувся на нього щоб вдарити. Він зробив крок назад, відхилився та з метою припинити протиправні дії останнього, наніс потерпілому у відповідь удар в голову, від якого останній впав та вдарився головою об бетонний поріг бару. Віднесли потерпілого на траву поряд з баром, облили водою, де чекали приїзду швидкої допомоги. Згодом приїхала швидка допомога та забрала потерпілого у лікарню.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції взяв до уваги наступні, встановлені по справі фактичні обставини вчинення підсудним злочину, а саме: безпосередньо перед вчиненням злочину між підсудним і потерпілим склалися неприязні відносини. При цьому як підсудний так і потерпілий перебували у стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий намагався уникнути конфлікту, перебуваючи близько 30-40 хвилин у приміщені магазину, однак, коли він вийшов, підсудний продовжив реалізовувати свій злочинний намір та умисно заподіяв потерпілому удар, внаслідок якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Таким чином суд першої інстанції вважав, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, а не як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого та не погодився з кваліфікацією, дії підсудного які на досудовому слідстві були кваліфіковані за ч. 2 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій підсудного ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України , як вбивство, вчинене через необережність, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначається, що з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації даних дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, питання про умисел необхідно вирішувати з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку підсудного, а так само потерпілого, що передували події.
Крім того, визначальним при цьому, як зазначає Пленум Верховного Суду України є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
У відповідності до вимог п.26 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила життя потерпілого не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча і повинна була їх усвідомлювати (злочинна недбалість), її дії слід розцінювати як вбивство через необережність, і кваліфікувати за ст. 119 КК України.
Не можливо, зокрема, розглядати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного від падіння, від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків.
З висновку судово-медичної експертизи №22/204 від 31.10.2007 року, вбачається, що при обстеженні трупа ОСОБА_8 були виявлені крововилив чола, садно правої тім`яно-потиличної області голови, лінійний перелом чешуї правої тім`яної кістки, який розповсюджується на кістки основ черепа, крововиливи під оболонки і в шлунки головного мозку. Смерть ОСОБА_8 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток черепа з крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку. Всі пошкодження на тілі потерпілого являються прижиттєвими та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Комплекс пошкоджень має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток черепа, пошкодження мозку утворились в результаті падіння тіла потерпілого на плоску травмуючу поверхню з прикладанням травмуючої сили в область правої тім`яної частини голови.
Крім того, показання підсудного не суперечать висновку судово-медичної експертизи № 22/204 від 31.10.2007 року, згідно з яким закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток черепа, пошкодження мозку утворились в результаті падіння тіла потерпілого на плоску травмуючу поверхню з прикладанням травмуючої сили в область правої тім`яної частини голови.
Таким чином, оцінивши всі зібрані і досліджені в ході судового слідства докази в їх сукупності, враховуючи причини і обставини виникнення конфлікту, механізм та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, мотиви вчинення злочину, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно встановив, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок удару потилицею голови о тверду поверхню від падіння, зумовленого діями підсудного, який не передбачав, можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії, але повинен був і міг передбачити, а тому дії ОСОБА_6 вірно перекваліфіковані з ч. 2 ст.121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Статтею 11-1 КПК України (1960 року) передбачено, що суд в судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до ст. 376 КПК України (1960 року) апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Як вбачається з матеріалів даної справи, злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, який скоїв 22.07.2007 року підсудний ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_8 , передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, віднесений відповідно до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років.

Відповідно до вироку Бородянського районного суду Київської області від 16.03.2011 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.06.2011 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 4 місяців арешту за незаконне придбання і зберігання 23.07.2010 року психотропних речовин без мети збуту. Даний злочин віднесений відповідно до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років.

Тому відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривався і обчислення давності за вчинення підсудним ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, починається з 23.07.2010 року.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що підсудний ОСОБА_6 ухилявся від досудового слідства та суду.

В апеляції захисник підсудного та в судовому засіданні апеляційного суду підсудний та а його захисник просили звільнити підсудного ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, оскільки 25 травня 2016 року, на день розгляду справи апеляційним судом, тобто набрання вироком законної сили минули строки давності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України - п`ять років, тому вирок Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2013 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з закриттям кримінальної справи та звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим апеляції захисника та прокурора підлягають задоволенню.

Крім того, згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляціїпрокурора прокуратури м. Ірпеня та захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляцію потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та їх представника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2013 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 у зв`язку із закінченням строків давності звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 - підписку про невиїзд скасувати.

Провадження у справі закрити.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Головуючий

Судді