Справа № 1-кп/487/252/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря ОСОБА_2 ,прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, освіта середня , працює водієм обласної медикко-соціальної експертизи,мешкає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий ,
- у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України,
В С Т А Н О В И В
Угода про примирення досягнута під час досудового розслідування.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальному правопорушенні з таких підстав:
27.02.2016р. приблизно о 13 год. ОСОБА_4 , знаходячись за адресою м.Миколаїв, вул. Крилова, 44 побачив раніше знайому йому потерпілу ОСОБА_5 , достав з внутрішньої кишені кухонний ніж та підійшов до потерпілої. Далі, на грунті неприязнених відносин, утримуючи ніж в лівій руці, став погрожувати ним вбивством ОСОБА_5 , при цьому розмахуючи ножем та намагаючись ним заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_5 .
Під час цих дій ОСОБА_4 , зачепив ліву руку потерпілої ножем. Продовжуючи свої дії ОСОБА_4 , словесно висловив погрозу про те, що він вб*є потерпілу, тим самим даючи реальні підстави ОСОБА_5 побоюватись за своє життя та здоров*я. ОСОБА_5 , сприймаючи висловлену у її бік погрозу вбивством яе реальну, що може здійснитись , побоюючись за своє життя та здоров*я, почала кликати на допомогу та просила викликати поліцію.
Обвинувачений ОСОБА_4 в ході підготовчого судового засідання свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.129 КК України як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.
Потерпілою стороною по даному кримінальному провадженню визнано ОСОБА_5
27.04.2016р. в даному кримінальному провадженні №0000988 між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про примирення.
На момент укладення угоди, матеріальна шкода потерпілій стороні відшкодована в повному обсязі. Потерпіла сторона не має жодних претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого. Потерпіла сторона вважає, що ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення повинен понести покарання у вигляді одного року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік ,та покладанням обовязків , визначеними ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, з*являтись періодично на реєстрацію в ці органи , та повідомляти про зміну місця проживання, а ОСОБА_4 згоден понести за вчинене ним протиправне діяння покарання у вигляді одного року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік ,та покладанням обовязків , визначеними ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, з*являтись періодично на реєстрацію в ці органи , та повідомляти про зміну місця проживання.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 і потерпілий досягли угоди про примирення, підписали її, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, - суд розглянув справу відповідно до положень ст.473, ч.5 ст.474 КПК України.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного:
Відповідно до п.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні приватного обвинувачення.
ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.129 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки та укладання та затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 ч.2 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.
Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 27.04.2016 року укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000988 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за яким призначити йому узгоджене між сторонами угоди про примирення від 27.04.2016 року покарання у вигляді у вигляді одного року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік ,та покладанням обовязків , визначеними ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, з*являтись періодично на реєстрацію в ці органи , та повідомляти про зміну місця проживання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.
СУДДЯ ОСОБА_6