АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1302/16 Справа № 205/829/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року,
В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленінське Кустанайської області Казахстан, громадянство України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним та засуджено:

- за ч. 1 ст. 125 КК України на 200 годин громадських робіт;

- за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він, 23.07.2014 року близько 15 годин 30 хвилин, знаходячись біля торгового павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілої ОСОБА_11 , схопив її своїми руками за ліву руку і почав викручувати її. Після чого ОСОБА_10 наніс обома долонями рук 2 удари в область голови останньої. В подальшому ОСОБА_10 знову схопив ОСОБА_11 за ліву руку та почав її викручувати, від чого потерпіла впала на землю. Потім ОСОБА_10 ногами наніс потерпілій 2 удари в область лівого коліна, тим самим спричинивши їй, згідно висновку експерта № 2844е від 30.07.2014 року, тілесні ушкодження у вигляді (на підставі клінічно встановленого діагнозу): дисторзія лівого променево-п`ясного суглобу, семи внутрішньо-шкіряних крововиливів та чотирьох ділянок осадження на їх тлі в надключній області ліворуч, в проекції лівої ключиці та в підключичній області ліворуч, по передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя від верхньої до середньої третини, синця по передній поверхні лівого колінного суглобу, що належать до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминущі наслідки.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 11.08.2014 року, близько 10.00 години ОСОБА_10 знаходився у громадському місці, а саме на продовольчому ринку, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Коробова, буд. 2, де вони разом з дружиною продають овочі у вагончику, та зустрів малознайомого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у нього напередодні виник словесний конфлікт. В ході сварки у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на вчинення хуліганських дій.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_10 , 11.08.2014 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, на очах у відвідувачів ринку, став безпричинно голосно кричати у бік ОСОБА_12 , висловлюючись на його адресу грубою нецензурною лайкою. Після чого, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_10 затягнув за одяг ОСОБА_12 до вказаного вагончика та став погрожувати останньому фізичною розправою. Однак ОСОБА_12 на поведінку ОСОБА_10 не реагував та не бажаючи продовжувати конфлікт, намагався піти у зворотному напрямку. У той момент, коли ОСОБА_12 повернувся спиною та став рухатись у бік перехрестя вул. Коробова та вул. Л.Сталь у м. Дніпропетровську, до нього підбіг ОСОБА_10 , та продовжуючи здійснювати хуліганські дії, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, дістав ніж, тобто предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, та бажаючи спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_12 , приблизно о 10 годині 10 хвилин 11.08.2014 року умисно наніс 1 удар ножем в район правої лопатки ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_12 вибіг з вагончика, перечепився та впав на проїжджу частину обличчям вниз, а ОСОБА_10 наздогнав його та умисно наніс потерпілому 3 удари ножем в область спини, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 3706е від 23.09.2014 року, тілесні ушкодження у виді - чотирьох рубців на спині, що є наслідками загоєння непроникаючих колото-різаних поранень:

на спині праворуч по лопатковій лінії (на відстані 138 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла);

на спині праворуч на межі навколо хребтової та лопаткової лінії (на відстані 151 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла);

на спині ліворуч по біляхребтовій лінії (на відстані 125 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 2,5 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла);

на задній поверхні лівого плечового суглобу ближче до пахової ямки, спричинені від дії гострого предмету (предметів), який володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що діяв (діяли) в область спини праворуч та ліворуч. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Не погоджуючись з прийнятим рішення захисник ОСОБА_8 17 травня 2016 року подав через районний суд апеляційну скаргу (т. 2 а.п. 156-162), проте, 07 червня 2016 року на адресу апеляційного суду Дніпропетровської області, адвокатом була направлена змінена апеляційна скарга, в якій захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, не оскаржуючи висновок суду про вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України щодо потерпілої ОСОБА_11 , просить вирок суду першої інстанції змінити в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , кваліфікуючи дії ОСОБА_10 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 за ст. 125 КК України (т. 2 а.п. 173-179).

В обґрунтування своєї апеляції, захисник посилається на те, що суд першої інстанції провів судовий розгляд упереджено, не взявши до уваги кричущі факти на які вказувала сторона захисту під час судового розгляду про те, що в діях ОСОБА_10 не мається складу злочину у вигляді хуліганства, взявши докази, факти та відомості із справи, які такими доказами не являються. Крім того судом не правильно визначено характер взаємин, що склалися між обвинуваченим та потерпілим напередодні та під час злочину, неправильно оцінена обстановка, за якої розгорталася подія посягання, що була зумовлена особистими неприязними стосунками та дії не містили в собі ознак грубого порушення громадського порядку і повинні були кваліфікуватися як злочин проти здоров`я особи, а не за ч. 4 ст. 296 КК України. Крім того захисник зазначає про невідповідність показань свідка ОСОБА_13 у вироку, його показання, які він фактично надавав. Наполягає, що посилання суду у вироку на протокол прийняття заяви про злочин, витяг з ЄРДР, повідомлення ОСОБА_10 про підозру, рапорт інспектора чергової частини та інше не є доказами по справі (т. 2 а.п. 174). Посилаючись на наслідки у виді легких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 та відсутність на його думку ознак хуліганства, захисник вважає про наявність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за цим епізодом за ст. 125 КК України (т. 2 а.п. 173-179).

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор просить вирок суду залишити без змін, а скаргу захисника без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення. При цьому детально зазначає, що суд, у відповідності до закону, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності і ухвалив відповідне процесуальне рішення. Вважає, що доводи викладені захисником не узгоджуються з доказами наявним у матеріалах кримінального провадження і є однобічними та необґрунтованими (т. 2 а.п 192-197).

Потерпілий ОСОБА_12 будучи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати апеляцію без його участі (т. 2 а.п. 228), а вирок суду залишити без змін (т. 2 а.п. 229-230).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисників, які підтримали доводи зміненої апеляційної скарги та просили змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, обґрунтовуючи свою позицію доводами викладеними у скарзі, виступ обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника і просив їх задовольнити, думки прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін, оскільки він є законним, обґрунтованим і належно вмотивованим, позицію потерпілого ОСОБА_12 , викладену ним в письмових заявах (т. 2 а.п. 229-232), виступ з останнім словом обвинуваченого, перевіривши надані матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_11 , які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_10 та на кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 125 КК України, не встановлено.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі та ретельно досліджених в судовому засіданні і наведених у вироку доказах, а саме:

- на показаннях потерпілого ОСОБА_12 про те, що 11.08.2014 року близько 10 години 30 хвилин перебував на території ринку, де знаходилось багато людей. В той же час, його покликав обвинувачений і запросив до павільйону, де став з`ясовувати стосунки і при цьому був у нетверезому стані. В подальшому, в ході сварки, ОСОБА_10 схопив зі столу ніж. Побачивши це, став виходити, але той наздогнав і вдарив ножем в область лопатки. Відразу став тікати і вибіг з павільйону. Біжучи в бік магазина «АТБ-маркет» по доріжці між лотками його наздогнав обвинувачений і ще двічі вдарив ножем у спину, через що він впав. Вже лежачому на землі ОСОБА_10 , ще раз вдарив ножем в спину. Вказані дії бачили багато людей і саме очевидці і викликали швидку допомогу та міліцію. Один із продавців ОСОБА_14 , який також був очевидцем події, надав йому медичну допомогу до приїзду лікарів, придбавши певні ліки в аптеці;

- на показаннях свідка ОСОБА_14 допитаного судом в режимі відеоконференції про те, що знаходячись 11.08.2014 року на ринку по вул. Коробова у м. Дніпропетровську, почув, а потім і побачив, як з павільйону ОСОБА_15 голосно доноситься лайка на адресу потерпілого, а потім обвинувачений почав бити ОСОБА_16 , але той відштовхнув його і вибіг з павільйону, намагаючись втекти. Семеняка наздогнав його і тричі вдарив ножем в спину. Потерпілий впав. Лише після цього ОСОБА_17 швидко залишив місце конфлікту. Далі викликав швидку допомогу та міліцію, в аптеці купив необхідні ліки і обробив рани потерпілого, у якого бачив ножові поранення;

- з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що 11.08.2014 року, тобто в день коли стались вказані події, потерпілий ОСОБА_12 просив органи міліції притягнути до відповідальності ОСОБА_10 , який вчинив скандал, виражався грубою нецензурною лайкою, прилюдно погрожував фізичною розправою та наніс чотири ножових поранення в спину (т. 1 а.п. 206);

- відомості про вчинене кримінальне правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_12 , були 11.08.2014 року внесені до ЄРДР, після чого розпочато досудове слідство щодо ОСОБА_10 , за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 296 КК України (т. 2 а.п. 3);

- згідно з рапортом інспектора чергової частини ОСОБА_18 від 11.08.2014 року, в цей день до чергової частини Ленінського РВ ДМУ надійшло повідомлення про бійку, а виїздом на місце пригоди встановлено, що ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , через що останнього було госпіталізовано (т. 1 а.п. 207);

- 11.08.2014 року слідчим була оглянута ділянка місцевості за адресою по АДРЕСА_2 та складені протокол та фототаблиця, з яких вбачається обстановка на місці події, де розташовані магазини та павільйони і яке є громадським місцем (т. 1 а.п. 208-210);

- у відповідності до довідки № 816, 11.08.2014 року потерпілий ОСОБА_12 звертався до медичної установи через отримані тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран (т. 1 а.п. 221);

- 11.08.2014 року потерпілий ОСОБА_12 передав слідчому свою футболку, в якій він був одягнений під час нанесення ножових поранень ОСОБА_10 , яка була оглянута, за результатами чого складено протокол, в якому зафіксована наявність на футболці - плям бурого кольору, а також пошкодження цілісності тканини (т. 1 а.п. 214);

- в подальшому, вилучена футболка потерпілого була досліджена і згідно з висновком експерта від 02.09.2014 року - на ній є три скрізних пошкодження лінійної форми, які могли бути утворені внаслідок розрізу предметом, що має клинок з одним лезом та обухом (т. а.п. 216-217);

- на фототаблиці до висновку видно футболку, описані слідчим плями та пошкодження (т. 1 а.п. 218-219);

- також в ході досудового слідства було проведено медогляд ОСОБА_10 і згідно з висновком щодо результатів медичного огляду було встановлено, що в день події обвинувачений ОСОБА_10 знаходився у стані алкогольного сп`яніння в результаті вживання алкоголю (т. 1 а.п. 221);

- за результатами проведеної судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у виді чотирьох рубців на спині, що є наслідками загоєння непроникаючих колото-різаних поранень, які детально описані експертом, спричинені від дії гострого предмету (предметів), який володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що діяв (діяли) в область спини праворуч та ліворуч. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) (т. 1 а.п. 223-225);

- як вбачається з матеріалів провадження, 22.09.2014 року, в ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 , в присутності понятих, судово-медичного експерта та слідчого, розказав і показав обставини нанесення йому ножових поранень обвинуваченим ОСОБА_10 , що мало місце 11.08.2014 року у денний час в районі будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.п. 227-231);

- з цього приводу судово-медичний експерт у своєму висновку вказав, що локалізація та характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення на який вказував ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту (т. 1 а.п. 223-225).

Дослідивши вказані докази і проаналізувавши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції дав їм належну юридичну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, який оскаржує сторона захисту. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані докази не містять суперечностей і узгоджуються між собою, у зв`язку з чим суд першої інстанції зробив правильний висновок про їх належність.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 296 КК України є правильною, оскільки вчинені ним дії виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Доводи апеляції захисника щодо неправильної правової кваліфікації дій обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах справи. В той час, як висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину, за обставин, наведених у вироку підтверджується зібраними у справі доказами, при цьому свідок ОСОБА_19 суду наголошував, що дії ОСОБА_17 відбувались в денну пору доби, у людному місці, де постійно проходять місцеві жителі до торгівельних павільйонів ринку і багато людей фактично були свідками зазначеної події і вони були обурені цинічною поведінкою ОСОБА_17 , його зухвалістю і жорстокістю по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину у вигляді хуліганства та необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 125 КК України, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і не підтверджені належними доказами. Із урахуванням усіх обставин справи, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, які були завдані потерпілому, характеру травмуючого предмета, яким були завдані тілесні ушкодження, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_10 наносячи потерпілому удари діяв із прямим умислом направленим на грубе порушення громадського порядку.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_10 виконав усі дії, які направлені саме на хуліганство, тобто на грубе порушення громадського порядку та повне ігнорування загально прийнятих норм поведінки в суспільстві, що мали місце в людному громадському місці, у світлу пору доби, на протязі близько 10 хвилин, за обставин коли потерпілий ОСОБА_12 є завідомо фізично слабшим відносно обвинуваченого ОСОБА_10 і підтверджує правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, доводи апеляції захисника стосовно того, що потерпілий ОСОБА_12 сам спровокував конфлікт намагаючись збути крадені речі, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються показаннями свідка так і самого потерпілого, що також вказує на відсутність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за ст. 125 КК України.

Що стосується доводів адвоката про невідповідність показань свідка ОСОБА_13 викладених у вироку, його показанням, які він фактично надавав, то колегією суддів вказане перевірено шляхом прослуховування технічного запису. За результатами цього прослуховування, невідповідностей і розбіжностей в показаннях свідка не встановлено.

Також колегія суддів не погоджується з твердження захисника про те, що судом не правильно визначено характер взаємин, що склалися між обвинуваченим та потерпілим напередодні та під час злочину, неправильно оцінена обстановка, за якої розгорталася подія посягання, що була зумовлена особистими неприязними стосунками та дії не містили в собі ознак грубого порушення громадського порядку. Оскільки з показань потерпілого вбачається, що обвинуваченого він знав, як малознайомого - на ім`я ОСОБА_20 , ніяких відносин з ним не мав і той безпричинно, перебуваючи у нетверезому стані, став з`ясовувати стосунки і не дивлячись на громадське місце та скупчення значної кількості людей, ножем спричинив тілесні ушкодження. Вище вже також вказувалось про те, що свідок ОСОБА_19 суду наголошував, що дії ОСОБА_17 бачили багато людей, які були обурені його цинічною поведінкою, зухвалістю і жорстокістю по відношенню до потерпілого.

Що стосується доводів адвоката про те, що вказані судом у вироку - протокол прийняття заяви про злочин, витяг з ЄРДР, повідомлення ОСОБА_10 про підозру, рапорт інспектора чергової частини та інше не є доказами по справі (т. 2 а.п. 174), то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ст. 84 КПК України, - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Крім того, нормами ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Таким чином, протокол прийняття заяви про злочин, витяг з ЄРДР, рапорт інспектора чергової частини, прямо підтверджують існування певних обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому думка захисника про їх неналежність не може бути визнана обґрунтованою. Крім того, вказані документи узгоджуються з показаннями потерпілого, висновками судових експертиз, та обставинами, які були встановлені судом при розгляді цього кримінального провадження.

Що стосується твердження захисника про те, що підозра, на яку послався суд не є доказом, то слід зазначити, що дійсно, в оскаржуваному вироку міститься посилання на підозру (т. 2 а.п. 147), але з тексту вироку вбачається, що суд лише наголошував на те, що з першого дня досудового розслідування, тобто з 11.08.2014 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого саме ч. 4 ст. 296 КК України.

Також, в апеляції сторона захисту ставить під сумнів протокол огляду футболки, посилаючись на те, що начебто згідно матеріалів справи, цей предмет одягу був іншого кольору (т. 2 а.п. 174). З вказаним не можна погодитись, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, 11.08.2014 року потерпілий ОСОБА_12 передав слідчому свою футболку, в якій він був одягнений під час нанесення ножових поранень ОСОБА_10 . Слідчий оглядаючи її вказав що вона жовтого кольору з боковими вставками з тканини чорного кольору (т. 1 а.п. 214). Досліджуючи вказаний об`єкт, експерт, з опечатаного пакету дістав футболку потерпілого і описав її як таку, що вона жовтого кольору з боковими вставками чорного кольору (т. 1 а.п. 216 розділ «дослідження»). Тому, сумніви захисника, що експерт дослідив якусь іншу футболку є безпідставними і необґрунтованими.

До такого ж висновку приходить колегія суддів і щодо твердження адвоката про те, що результати медичного огляду ОСОБА_10 про його знаходження у стані алкогольного сп`яніння в результаті вживання алкоголю (т. 1 а.п. 221) не є доказом, а огляд обвинуваченого проведено через добу (т. 2 а.п. 174) з огляду на наступне.

Так, з висновку за № 625 (т. 1 а.п. 221) вбачається, що після виконання певних слідчих та процесуальних дій, які є обов`язковими і передбачені нормами КПК України, для перевірки показань потерпілого, щодо перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння в результаті вживання алкоголю, слідчий ОВС забезпечив проведення лікарського огляду, за результатами якого, 12.08.2014 року в 00 годин 10 хвилин і був складений висновок про перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.п. 221).

Що стосується доводів адвоката про те, що слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_12 не є відповідним, то вони також необґрунтовані і не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до ст. 240 КПК України слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. В даному випадку слідчий перевіряв показання потерпілого, щодо обставин спричинення йому ножових поранень.

Посилання захисника на відсутність в діях ОСОБА_10 складу злісного хуліганства з огляду на те, що ніхто сторонній від конфлікту не постраждав, громадяни з заявами про порушення порядку не звертались, ніякої шкоди здоров`ю та майну інших громадян чи державним установам не спричинено, колегія суддів вважає необґрунтованими і не бере до уваги, оскільки основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Судом першої інстанції на підставі досліджених та належно оцінених доказів зроблено правильний висновок про вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 4 ст. 296 КПК України. Відсутність інших постраждалих та відсутність заяв від інших громадян не є підставою для кваліфікації дій ОСОБА_10 за іншою статтею КК України.

Інші доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення також необґрунтовані і не заслуговують на увагу, оскільки спростовується матеріалами кримінального провадження.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи захисника не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 червня 2015 року по 29 серпня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду: