АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/695/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/173/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

апеляційного суду Тернопільської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників обвинуваченої ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на вирок Гусятинського районного суду від 12 лютого 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, маючу на утриманні малолітню дитину, раніше не судиму,-

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Строк відбування покарання встановлено рахувати з моменту затримання та застосування, щодо обвинуваченої, запобіжного заходу з 16 квітня 2015 року.

Зараховано ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення з 16 квітня 2015 року по 12 лютого 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в перерахунку становить 1 рік 7 місяців 20 днів.

Згідно вироку, 16 квітня 2015 року, близько 2 години ОСОБА_7 , перебувала за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 . В цей час в кухні її співмешканець ОСОБА_10 розпивав спиртні напої з ОСОБА_11 , мешканцем с.Супранівка Підволочиського району Тернопільської області.

Близько 02:30 год. 16.04.2015 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які знаходились в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , на побутовому ґрунті розпочався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 образливо висловився до ОСОБА_7 , після чого між ними розпочалась шарпанина, в ході якої ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців передплічь, на внутрішній поверхні нижньої третини лівого плеча, садна 4 пальця правої кисті, які за ступенем тяжкості належать до легких.

Перебуваючи в роздратованому стані, викликаному конфліктом із ОСОБА_10 , з мотиву помсти останньому за його зухвалу поведінку та заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, вирішила вбити ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , даючи звіт своїм діям та керуючи ними, ОСОБА_7 взяла зі столу кімнати кухонного ножа та зробила спробу нанести ним ряд ударів в ділянку живота ОСОБА_10 від яких він почав оборонятись, прикривати тулуб рукою, в наслідок чого ОСОБА_10 спричинено різану рану І пальця правої кисті та пошкоджено його сорочку.

Не зупиняючись на досягнутому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 нанесла удар кухонним ножем в ділянку передньої поверхні лівої половини грудей ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що в результаті цього може настати його смерть та свідомо припускаючи її настання, умисно вбила його.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани передньої поверхні лівої половини грудей, що продовжується раневим каналом із ушкодженням м`яких тканин грудної стінки; ушкодженням пристінкового листка плеври і проникненням в плевральну порожнину; ушкодженням перикарда і проникненням в його порожнину; ушкодженням міжшлункової перегородки і проникненням в порожнину лівого шлуночка серця; ушкодженням стінки лівого шлуночка серця; із крововиливами в навколишні м`які тканини, від яких він помер на місці події.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачена просить скасувати оскаржуваний вирок в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням кримінального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги доказів, які мають істотне значення, вирок містить істотні суперечності, а тому він є незаконним. Вважає, що під час ухвалення оскаржуваного вироку судом не було дотримано вимог закону, а саме не зазначено в його мотивувальній частині обставин з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи належними, окрім того, не викладено аналіз оцінки доказів, що були зібрані під час судового провадження і подані у судовому засіданні, та висновки суду про те, чому від відхилив докази захисту. Наполягає на тому, що судом таким чином було порушено вимоги ст.17 КПК України, тобто презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини. Одночасно вказує на те, що підтримує свої показання в судовому засіданні, чисто-сердечно розкаялась у вчиненому та наполягає на тому, щоб її було засуджено за ті кримінальні правопорушення, які вона вчинила, а не за ті які їй інкримінуються стороною обвинувачення безпідставно і невмотивовано. Також зазначає, що судом не наведено жодних доказів того, що злочин було вчинено саме у такий спосіб. Звертає увагу колегії суддів на те, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, неправильно тлумачив закон про кримінальну відповідальність та застосував більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією статті. Вважала, що суд першої інстанції мав перекваліфікувати її дії;

- адвокат ОСОБА_9 , який був захисником обвинуваченої в суді першої інстанції, в поданій апеляційній скарзі, яку обвинувачена підтримала під час апеляційного розгляду, просить змінити оскаржуваний вирок в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення на ст.116 КК України та пом`якшити призначене покарання до мінімального, застосувавши ст.69 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції здійснив неповний судовий розгляд, залишив недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Так, визнаючи ОСОБА_7 винною в умисному вбивстві суд не врахував, що у її діях відсутня суб`єктивна сторона злочину, а саме вина у формі прямого умислу. Зазначає, що з показань обвинуваченої, які також були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_10 систематично перебував у алкогольному сп`янінні, відносився до обвинуваченої погано, часто конфліктував з нею, вчиняв відносно неї фізичне та психічне насильство, а також погрожував фізичною розправою з її малолітнім сином. Вказує, що в обґрунтування форми вини обвинуваченої як єдиний доказ взято до уваги її покази під час проведення слідчого експерименту, хоча ОСОБА_7 в судовому засіданні відмовилась від них, пояснюючи це тим, що вони були дані під психологічним впливом працівників правоохоронних органів, які за це обіцяли відпустити її додому. Оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які інші докази, в який спосіб наносила обвинувачена удари ножем потерпілому ОСОБА_10 , яким чином та коли саме опинився кухонний ніж в її руках, це в свою чергу вказує на неповноту судового розгляду по встановленню умислу обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Також, звертає увагу, що в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 висловив припущення, що на шиї обвинуваченої тілесних ушкоджень після конфлікту з потерпілим, могло й не залишитись, якщо вони були нанесені у спосіб, який вказувала обвинувачена. Даний факт суд першої інстанції не взяв до уваги. Також вказує, що в ході судового слідства не знайшло свого підтвердження перебування обвинуваченої в стані алкогольного сп`яніння. Однак, врахований судом першої інстанції висновок судово-психіатричної експертизи щодо відсутності у обвинуваченої стану афекту під час вчинення злочину, базується на тому, що вона перебувала у стані сп`яніння, а також на її показаннях під час слідчого експерименту, від яких вона в судовому засіданні відмовилась. Крім того, у вказаному висновку зазначається, що стан афекту можливо й настав, якби обвинувачена не була у стані алкогольного сп`яніння, а тому цей висновок не можна брати до уваги і необхідно призначити повторну судово-психіатричну експертизу для вирішення питання чи перебувала обвинувачена на момент вчинення вбивства в емоційному стані, який міг істотно вплинути на її свідомість та поведінку, та в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. У зв`язку з наведеним вважає необхідним під час апеляційного розгляду повторно дослідити висновки експертиз та огляду трупа. Стверджує, що при призначенні покарання не враховано особу обвинуваченої, те, що вона є особою молодого віку, має постійне місце проживання і малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, сприяла розкриттю злочину, після вчиненого не покинула місце злочину, не спотворювала докази, а тому призначене покарання є занадто суворим та повинно бути змінено у сторону значного пом`якшення;

- адвокат ОСОБА_8 , якого як захисника допущено до участі в провадженні до початку апеляційного розгляду, просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що суд не дав оцінку тілесних ушкоджень які були виявлені на ключицях обвинуваченої, не з`ясовано хто побив потерпілого, так як на ньому є численні гематоми на обличчі, не оцінено чи могла обвинувачена їх спричинити під час сварки, а також судом не оцінено, та не встановлено під яким кутом наносився удар в груди потерпілого, і чи могла ОСОБА_7 враховуючи її зріст нанести удар, який спричинив смерть. Вважає, що під час відтворення обставин події було встановлено, що обвинувачена не могла спричинити такий удар, а тому необхідно провести судову фізико-технічну експертизу. Також зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення кримінального процесуального законодавства, оскільки в матеріалах провадження відсутній аудіозапис судового засідання від 29.12.2015 року, хоча в журналі судових засідань дане засідання зафіксовано.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 з наведених у них підстав і просила скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора який підтримав відкликання апеляційної скарги прокурором, який брав участь в суді першої інстанції, та просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої та її захисників за їх безпідставністю, частково дослідивши обставини провадження та перевіривши його матеріали і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених у вироку доказів, якими повністю спростовуються наведені в апеляційних скаргах доводи.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка під час судового розгляду пояснила, що в ніч на 16 квітня 2016 року між нею та ОСОБА_10 на кухні будинку по місцю їх спільного проживання виник конфлікт, в ході якого вони нанесли один одному удари по обличчю. Також, обвинувачена вказала, що в ході конфлікту ОСОБА_10 шарпав її за руки, а потім притиснув її до стіни в шию. Коли їй стало важко дихати, то вона схопила якийсь предмет і розмахувала ним щоб звільнитись. Вирвавшись від ОСОБА_10 , намагалась втекти, але він схопив її за волосся, вирвавши його жмут.

З цих показань вбачається, що обвинувачена достатньо детально описала події, що передували вказаному конфлікту та дії ОСОБА_10 відносно неї і в той же час стверджувала, що своїх дій точно не пригадує через шоковий стан.

Зі змісту оскаржуваного вироку та матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання в частині виникнення між нею та ОСОБА_10 конфлікту, що призвів до фізичної сутички між ними, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими обставинами, що встановлені в ході судового розгляду.

Так, при огляді домогосподарства АДРЕСА_1 розпочатого о 14 год. 16 квітня 2015 року виявлено труп ОСОБА_10 , а неподалік на порозі кухні ніж із накладанням речовини бурого кольору, схожої на кров, а також вилучено просякнуту речовиною бурого кольору ганчірку, плями речовини бурого кольору, жіночі тапки білого кольору, на підошві яких накладання речовини бурого кольору, сім слідів папілярних узорів рук, про що складено відповідний протокол з фототаблицею де зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину. В той же час, з протоколу огляду вбачається, що жмут волосся чорного кольору виявлено на другому поверсі будинку в коридорі на підвіконнику. ( т.1 а.с. 131-156).

Згідно висновків судово-медичної експертизи №285 розпочатої 17 квітня 2015 року, що смерть ОСОБА_10 настала в приміщенні вказаного будинку в період, який відповідає часу його суперечки з обвинуваченою.

Також, даними висновку цієї експертизи встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок поранення грудей, з проникненням в грудну порожнину та ушкодженням серця, що призвело до розвитку внутрішньої і зовнішньої кровотеч та як наслідок масивної крововтрати, характер яких дає підстави вважати, що після їх спричинення смерть потерпілого настала в короткий проміжок часу, який може вимірюватися хвилинами.

При цьому, рана передньої поверхні лівої половини грудей була спричинена колючо-ріжучою дією гострого предмета, з властивостями леза і спинки, що притаманно типовому клинку ножа. Спричинення ОСОБА_10 цього поранення наданим на експертизу ножем, який був виявлений на підлозі в кухні біля тіла ОСОБА_10 , не виключається.

Згідно даних висновку судово-дактилоскопічної експертизи вилучений із ручки вказаного ножа слід пальця руки залишений середнім пальцем правої руки обвинуваченої ОСОБА_7 (т.1 а.с.214-222).

Заподіяння ОСОБА_10 саме цим ножем поранення грудей з ушкодженням серця та механізм утворення цих ушкоджень підтверджується також даними висновку експертизи біологічного об`єкта від 30 квітня 2015 року про те, що зазначена рана була утворена одноразовою колючо-ріжучою дією гострого предмета з властивостями леза та спинки, що притаманно клинку ножа. В момент утворення вказаної рани клинок ножа діяв крізь текстильну тканину при оберненому вниз дещо вліво лезі та в напрямі спереду назад знизу вверх і дещо зліва направо щодо передньої поверхні грудей ( т.1 а.с. 174-176).

Той факт, що саме обвинувачена заподіяла вказані ушкодження крім наведеного, підтверджується також даними висновків судово-медичної експертизи речових доказів про те, що кров виявлена на її одязі та взутті, а також на ножі з відбитком її пальця, може належати ОСОБА_10 . У змивах з рук обвинуваченої було виявлено епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі, походження яких за рахунок змішування її власних клітин та клітин чоловіка, в крові якого міститься не властивий їй антиген А системи АВО, в тому числі - ОСОБА_10 , не виключається (т.1 а.с.189-197, 202-211, 230-231).

Крім того, наведені висновки експертів узгоджуються з даними, які були зафіксовані при проведенні слідчого експерименту 17 квітня 2016 року, тобто наступного дня після вбивства (т.1 а.с.241-245).

З матеріалів провадження слідує, що протокол вказаного слідчого експерименту та доданий до нього відеозапис були досліджені судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні.

Зміст складеного протоколу відповідає вимогам ст.104 КПК України, і наведені у ньому фактичні дані були отримані у передбаченому ст.ст. 223,240 цього Кодексу порядку, а тому вони відповідають поняттю доказів у кримінальному провадженні визначеному ст.ст.84,99 КПК України, згідно яких процесуальними джерелами доказів є документи, до яких належать і протоколи процесуальних дій та матеріали відеозапису.

Встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії обвинувачена вказала обставини події злочину, які на той час могли бути відомі лише особі, яка його вчинила, а саме точно вказала місце вбивства ОСОБА_10 та повідомила механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, який повністю відповідає об`єктивним даним висновків судово-медичних експертиз, що були призначені і проведені набагато пізніше слідчого експерименту.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість врахування усіх встановлених під час слідчого експерименту обставин виключно з тих підстав, що вони частково не відповідають показанням обвинуваченої в судовому засіданні, суперечать положенням ч.2 ст.94 КПК України, згідно якої жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З протоколу слідчого експерименту вбачається, що крім слідчого та ОСОБА_7 , яка на той час була підозрюваною, у проведенні цієї слідчої дії брали участь її захисник, експерт, поняті і спеціаліст НДЕКЦ, який здійснював відеозйомку. Всі залучені до даної слідчої дії особи без застережень підписали складений за її результатами протокол і, як вбачається з доданого до нього відеозапису, під час проведення слідчого експерименту жодних зауважень з приводу його неповноти чи неправильності у них також не було, а тому немає підстав вважати, що відтворюючи обставини події, обвинувачена перебувала під стороннім впливом чи примусом.

Таким чином, в матеріалах провадження відсутні будь-які об`єктивні підстави сумніватися в достовірності результатів слідчого експерименту, а встановлені під час цієї слідчої дії дані повністю узгоджуються з іншими встановленими у провадженні обставинами, в тому числі відомостями протоколу огляду місця події та висновків судових експертиз.

На переконання колегії суддів в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги фактичні дані протоколу слідчого експерименту і доданого до нього відеозапису та, безпосередньо дослідивши їх в судовому засіданні, вірно оцінив в сукупності з іншими доказами з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Аналізуючи усі наведені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дав їм вірну оцінку та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони в сукупності доводять, що саме обвинувачена умисно протиправно заподіяла смерть ОСОБА_10 .

Як слідує зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції ретельно перевірив версію обвинуваченої, що вона нанесла удар ножем в груди ОСОБА_10 обороняючись від нього і не мала умислу на вбивство. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів вважає належно аргументованими і такими, що відповідають встановленим у даному провадженні обставинам.

Так, суд першої інстанції вірно оцінив як характер небезпеки, що загрожувала обвинуваченій під час конфлікту, так і обставини, що впливали на реальне співвідношення сил та знаряддя вбивства, а саме що ОСОБА_10 під час конфлікту із обвинуваченою заподіяв їй лише легкі тілесні ушкодження у вигляді синців передпліч та лівого плеча і перебував у стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеня. Тобто, дії ОСОБА_10 не спричинили і не могли спричинити тяжкі наслідки для обвинуваченої, а тому обстановка, в якій вона знаходилась, не потребувала застосування такого знаряддя як ніж і нанесення ним ударів у життєво важливі органи.

Даючи оцінку доводам сторони захисту в цій частині, суд першої інстанції вірно врахував роз`яснення, викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 07 лютого 2003 року №2, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст.116-118 КК України, зокрема, коли в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що в ході судово-медичної експертизи у обвинуваченої не було виявлено жодних ушкоджень волосистої частини голови й обличчя, ушкоджень шкірних покривів чи травматичних змін іншого характеру, які би підтверджували її показання про те, що під час конфлікту ОСОБА_10 душив її та вирвав жмут волосся (т.1 а.с.198-201).

В мотивувальній частині зазначеної експертизи відмічено, що на всіх поверхнях шиї ушкоджень шкірних покривів не виявлено. М`які тканини вказаних ОСОБА_7 волосистої частини голови, обличчя та шиї на дотик звичайної щільності.

В судовому засіданні обвинувачена спочатку стверджувала, що ОСОБА_10 її душив, а коли вона вирвалась то схопив за волосся і вирвав його жмут, однак пояснити відсутність у неї тілесних ушкоджень на шиї та волосистій частині голови не змогла, а тому суд першої інстанції вірно оцінив її показання в цій частині як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 на користь версії обвинуваченої стверджує, що в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 , який проводив судово-медичну експертизу, вказував на те, що на шиї обвинуваченої за вказаних нею обставин могли не залишитися тілесні ушкодження.

Однак, такі доводи захисника не підтверджуються матеріалами провадження.

Так, зі змісту зафіксованих на технічному носії показань вказаного експерта в судовому засіданні 29 грудня 2015 року (т.2 а.с.52-54, 80) слідує, що дане припущення було зроблене ним у відповідь на узагальнене питання захисника про те, чи може не залишитися ознак на шиї у випадку удушення якимось способом. В подальшому, у відповідь на питання про залишення слідів удушення за вказаних обвинуваченою конкретних обставин експерт зазначив, що при її обстеженні і судово-медичній експертизі не виявлено будь-яких медичних даних про травматичний вплив на ділянку її шиї.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що відсутність об`єктивних відомостей, які би підтверджували версію обвинуваченої про намагання ОСОБА_10 її задушити, спростовують доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Також, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 стверджує, що суд першої інстанції оцінюючи наявність в обвинуваченої умислу на позбавлення життя взяв до уваги лише її показання під час слідчого експерименту, які вона в судовому засіданні заперечувала.

Однак, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченої суд першої інстанції врахував не лише дані слідчого експерименту, а взяв до уваги сукупність всіх встановлених в судовому засіданні обставин, в тому числі дані про локалізацію і характер тілесних ушкоджень та знаряддя, яким вони заподіяні, а також поведінку обвинуваченої після вчинення злочину.

Так, судом вірно враховано, що обвинувачена наносила ножові поранення в життєво важливі органи (живіт і груди), що однозначно свідчить про спрямованість її умислу на позбавлення життя.

Також, даними дослідженого в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи від 27 травня 2015 року №285 підтверджується, що ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани І пальця правої кисті; чисельні синці, садна та внутрішньошкірні крововиливи обличчя, шиї, тулуба, верхніх кінцівок; крововиливи в ліве очне яблуко; крововилив в лівий скроневий м 'яз, які спричинені дією тупих предметів незадовго до настання смерті ОСОБА_10 . Як зазначив експерт, наявність синців та саден на верхніх кінцівках, а також рани І пальця правої кисті можуть свідчити, що потерпілий прикривався від ударів руками (т.1 а.с. 160-169).

Врахувавши зазначене в сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що завдаючи потерпілому удар ножем в передню поверхню лівої половини грудей, обвинувачена усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускала їх настання. Про те, що настання смерті ОСОБА_10 охоплювалось її умислом свідчить і те, що після спричинення ножового поранення ОСОБА_15 не надала йому допомогу і нікому не повідомила для цього, а на місце події повернулась лише зранку.

Наведені в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_8 доводи про неповноту судового розгляду, що на його думку виявилась у тому, що в ході судового розгляду не встановлено хто побив ОСОБА_10 і спричинив йому численні гематоми на обличчі, колегія суддів вважає безпідставними у зв`язку з наступним.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду не було відхилено клопотань учасників судового провадження про вчинення процесуальних дій для підтвердження чи спростування цих обставин і в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду нових даних з цього приводу не встановлено.

Згідно даних судово-медичної експертизи №420/285 від 04 червня 2015 року, утворення всього комплексу ушкоджень на тілі ОСОБА_10 , виявлених під час проведення судово-медичної експертизи його трупа не виключається, однак не відповідає в повній мірі кількості та способу їх нанесення навіть за обставин, на які вказувала ОСОБА_7 будучи підозрюваною, тобто при її допиті слідчим та під час проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.177-188).

Також, в судовому засіданні та під час апеляційного розгляду обвинувачена не змогла пояснити походження усіх виявлених на тілі вбитого ушкоджень та причини їх виникнення у тій обстановці, на яку вона вказувала у своїх показаннях в суді першої інстанції.

В той же час в ході судового розгляду встановлено, що на час вбивства ОСОБА_10 в його будинку крім обвинуваченої і її малолітнього сина перебував лише ОСОБА_11 , який в судовому засіданні стверджував, що участі в конфлікті обвинуваченої з ОСОБА_10 він не приймав і тілесних ушкоджень йому не спричиняв, оскільки в той час спав на другому поверсі будинку, а про смерть ОСОБА_10 йому вранці повідомила обвинувачена.

Наведені показання свідка ОСОБА_11 обвинувачена в судовому засіданні підтвердила. Крім того, вони повністю узгоджуються з її показаннями під час судового розгляду.

Так, з показань обвинуваченої в суді першої інстанції, змісту її апеляційної скарги та пояснень під час апеляційного розгляду слідує, що до початку її конфлікту з ОСОБА_10 у нього не було тілесних ушкоджень, в тому числі і таких, що загрожували його життю. Також, під час цього конфлікту інші особи присутніми не були і в нього не втручались, а труп ОСОБА_10 був виявлений саме у тому місці де його залишила обвинувачена.

Оцінюючи наведені обставини, що встановлені під час судового розгляду на підставі як об`єктивних даних протоколу огляду місця події та судово-медичних експертиз, так і показань обвинуваченої та свідка, колегія суддів вважає доводи її захисника про неповноту судового розгляду безпідставними, та погоджується з наведеними в оскарженому вироку висновками суду першої інстанції про те, що встановлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження (рана І пальця правої кисті; чисельні синці, садна та внутрішньошкірні крововиливи обличчя, шиї, тулуба, верхніх кінцівок; крововиливи в ліве очне яблуко; крововилив в лівий скроневий м 'яз) отримані ним під час бійки з обвинуваченою.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність в оскарженому вироку оцінки судом першої інстанції тілесних ушкоджень, які були виявлені у обвинуваченої на ключицях, так як отримання нею саме таких тілесних ушкоджень матеріалами провадження не підтверджується.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №505 при вирішенні питання про наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченої, їх вид, характер та локацію, 17 квітня 2015 року у неї були виявлені синці на зовнішній поверхні верхньої третини та внутрішній поверхні нижньої третини лівого плеча, задньо-зовнішній поверхні середньої третини правого плеча та цій самій поверхні правого ліктя, синці середніх третин передпліч (на передній поверхні правого та внутрішній поверхні лівого), садна на задній поверхні ділянки лівого променево-зап`ясткового суглобу та тильних поверхнях кистей (зліва в ділянках 2-го п`ястково-фалангового суглобу та міжфалангового суглобу першого пальця, а справа на нігтьовій фаланзі 4-го пальця), синець на зовнішній поверхні верхньої третини правого стегна. ( т.1 а.с.198-201).

Інших тілесних ушкоджень під час проведення експертизи у обвинуваченої не встановлено і допитаний судом першої інстанції судовий експерт, який оглядав обвинувачену і проводив вказану експертизу, на їх наявність на ключиці також не вказував. Відсутні дані про такі тілесні ушкодження і в показаннях обвинуваченої.

Отже, доводи захисника в цій частині слід вважати надуманими.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає, що при винесенні вироку безпідставно не враховано показання обвинуваченої та свідків про систематичне приниження, образи, погрози розправою обвинуваченій та її сину зі сторони ОСОБА_10 .

Однак, такі доводи апеляційної скарги захисника ґрунтуються лише на показаннях частини свідків, які є родичами обвинуваченої.

Так, свідок ОСОБА_12 , тітка обвинуваченої, стверджувала, що між її племінницею та ОСОБА_10 часто виникали конфлікти через те, що останній приходив з роботи в нетверезому стані. Свідок ОСОБА_13 , мати обвинуваченої, в суді пояснила, що ОСОБА_10 погано відносився до її дочки, вживав спиртне і між ними часто виникали сварки. Свідок ОСОБА_11 , колишній чоловік обвинуваченої, вказав лише, що у ОСОБА_10 з обвинуваченою останнім часом були напружені стосунки.

Разом з тим, інші допитані судом свідки, які не є родичами обвинуваченої, не підтвердили фактів систематичного знущання з боку ОСОБА_10 . Так, свідок ОСОБА_16 стверджував, що протягом березня-квітня 2015 року ОСОБА_10 в стані сп`яніння він не бачив і характеризував його з позитивної сторони. Свідок ОСОБА_17 також заперечив зловживання алкоголем з боку ОСОБА_10 і вказав, що ніколи не чув про його конфлікти з обвинуваченою.

Крім того, вказані доводи захисника про систематичне знущання є недостатніми для кваліфікації дій обвинуваченої за ст.116 КК України, оскільки для цього необхідною є також наявність у неї стану сильного душевного хвилювання та його причинний зв`язок з протиправними діями потерпілого.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив доводи обвинуваченої та її захисника щодо стану сильного душевного хвилювання, і прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що під час вчинення умисного вбивства обвинувачена в такому стані не перебувала.

Так, судом обґрунтовано взято до уваги дані висновку комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №224, якою встановлено, що обвинувачена на період часу, до якого відносяться інкриміновані їй діяння, і на час проведення експертизи психічними захворюваннями не страждала, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Крім того, з метою перевірки показань обвинуваченої в судовому засіданні суд першої інстанції призначив комісійну судову психолого-психіатричної експертизу, згідно висновків якої на момент скоєння інкримінованого злочину ОСОБА_7 в емоційному стані, який би суттєво вплинув на її свідомість та поведінку, чи в стані фізіологічного афекту не перебувала (т.2 а.с.70-72).

Вказаний висновок належно аргументований з наукової точки зору, відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить іншим зібраним у справі доказам. Зокрема, він обґрунтований тим, що ОСОБА_7 знаходилась в стані емоційного збудження, яке виникло в ході конфліктної ситуації супроводжуваної переживанням образи, гніву і проявилося в формі імпульсивного відреагування на поведінку потерпілого (нанесення ножового поранення). Даний емоційний стан не досяг глибини фізіологічного афекту: дії її носили послідовний, спрямований характер без ознак звуження свідомості, неконтрольованої рухової активності з множинними стереотипними діями, глибокої післяафективної астенії. В досліджуваний період часу ОСОБА_7 в будь-якому вираженому афективному стані, який суттєво вплинув на її свідомість і діяльність не перебувала, про що свідчать відсутність характерних визначаючих ознак в їх необхідній сукупності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає висновки даної експертизи неналежними, мотивуючи тим, що експертами безпідставно враховано перебування обвинуваченої у стані сп`яніння під час події злочину, що судом не визнано доведеним.

Однак, зазначені доводи захисника спростовуються поясненнями психолога судового експерта ОСОБА_18 , яка брала участь у проведенні обох експертиз і під час апеляційного розгляду роз`яснила, що оцінка психічного стану обвинуваченої була здійснена експертами на основі усіх її показань про хід подій, а вказівка на стан сп`яніння, який виключає фізіологічний афект, у висновку наведена окремо як додаткова ознака і в даному випадку її відсутність не спростовує висновків експертизи в цілому.

Також, експерт наголосила, що комплексна психолого-психіатрична експертиза була призначена під час судового розгляду та проведена з урахуванням показань обвинуваченої в судовому засіданні, про що в мотивувальній частині зазначено окремо.

Наведені пояснення експерта повністю узгоджуються з даними мотивувальної частини роз`ясненого нею експертного висновку, який також досліджено під час апеляційного розгляду, і з якого вбачається, що експертами було детально проаналізовано як повідомлені обвинуваченою обставини, що наведені у висновку судово-психіатричної експертизи від 23 квітня 2015 року, в яких вона підтверджувала вчинення вбивства у стані сп`яніння, так і її показання під час судового розгляду, в яких вона уже заперечувала вживання алкоголю до початку конфлікту з ОСОБА_10 .

При цьому, мотиви з яких експертами зроблено оцінку цих обставин, у висновку наведені окремо по кожній з версій обвинуваченої.

Зокрема, судовий експерт-психолог врахував, що при проведенні амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 стверджувала, що 16 квітня 2015 року близько 2 години вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпивали спиртні напої. Близько 2:30 16 квітня 2015 року між нею і ОСОБА_10 на побутовому ґрунті розпочався словесний конфлікт, який переріс в шарпанину. ОСОБА_10 ображав її, принижував її гідність, погрожував вигнати з дому, спричинив їй тілесні ушкодження (синці, садна на передпліччях, плечі та пальцях). Це її роздратувало і вона взяла зі столу ніж, яким робила спроби нанести ряд ударів в ділянку живота ОСОБА_10 , але він оборонявся, прикриваючись руками від чого були пошкоджені його палець та сорочка. Тоді вона нанесла удар в ділянку передньої поверхні лівої половини грудей, спричинивши смерть потерпілого.

У зв`язку з наведеним експерт зазначив, що здатність до повного, детального відтворення досліджуваних подій свідчить про відсутність у експертної ознак звуження свідомості. Дії ОСОБА_7 в досліджуваний період не носили автоматизованих та стереотипних ознак. Після скоєного у підекспертної не спостерігалось ознак фізичної та психічної астенії. Відсутність даних ознак свідчить про те, що ОСОБА_7 в досліджуваній ситуації в стані фізіологічного афекту не перебувала.

Далі експерт зазначив: Крім того з матеріалів досудового розслідування, зі слів самої підекспертної, показів свідка ОСОБА_11 , висновків експерта Тернопільського бюро судово-медичної експертизи відомо, що в досліджуваний період підекспертна знаходилась в стані алкогольного сп`яніння (середня ст.), що порушило нормальне протікання фізіологічних процесів і психічної діяльності, знизило інтелектуальний самоконтроль, підвищило імпульсивність реагування, перебільшило реальні образи та загрози, полегшило здійснення асоціальних форм поведінки і тому виключає можливість констатації будь-яких фізіологічно нормальних емоційних станів, в тому числі і стану фізіологічного афекту.

З висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи та пояснень експерта під час апеляційного розгляду слідує, що нею було враховано також і змінені показання обвинуваченої, яка в суді першої інстанції уже стверджувала, що до початку конфлікту не вживала алкоголю і не пам`ятає окремого періоду події злочину, а саме моменту коли взяла ніж та наносила ним удари. З її слів, потерпілий душив її за шию, а вона була в "шоковому стані.

Однак, з цього приводу у висновку експертизи вказано, що повне забування періоду кримінальних подій не характерні ні для одного із відомих в психології емоційних станів. Крім того, забування періоду кримінальних подій не є єдиним достатнім критерієм для кваліфікації стану фізіологічного афекту, а вибіркові посилання на забування можуть свідчити про їх особистісно-захисний характер.

Під час апеляційного розгляду експерт ОСОБА_18 повністю підтвердила наведені обґрунтування, вказавши, що за встановлених обставин, наявність чи відсутність стану сп`яніння обвинуваченої не змінює зроблені експертами висновки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки комплексної експертизи є повними і достатніми для правильного вирішення справи, оскільки під час її проведення зроблено детальний аналіз з урахуванням окремо версій як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, в тому числі і тих обставин, на які вказує в апеляційній скарзі захисник.

У зв`язку з наведеним та аналізуючи усі встановлені в судовому засіданні і викладені у вироку фактичні дані, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченої за ст.ст.116,118 КК України.

Також, в ході апеляційного розгляду встановлено, що твердження захисника ОСОБА_8 про істотне порушення кримінального процесуального закону через відсутність в матеріалах провадження аудіозапису судового засідання від 29.12.2015 року і відсутність даних про допит експертів є безпідставним.

Так, з матеріалів провадження слідує, що ухвалою колегії суддів Гусятинського районного суду від 29 грудня 2015 року було задоволено клопотання експертів і судове засідання в той день проведено в режимі відеоконференції між Гусятинським районним і Тернопільським міськрайонним судами. Згідно ухвали, хід і результати процесуальних дій, проведених в режимі відеоконференції, фіксувались за допомогою технічних засобів відеозапису (т.2 а.с.43,47,49).

З журналу судового засідання від 29 грудня 2015 року вбачається, що воно проводилось в режимі відеоконференції і експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_18 брали в ньому участь та давали свої пояснення. Зміст наданих експертами, пояснень підтверджується даними відеозапису судового засідання, що перевірений під час апеляційного розгляду (т.2 а.с.52-54,80) .

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що процесуальні дії суду першої інстанції та сформовані в їх результаті журнал судового засідання і його відеозапис повністю відповідають вимогам Інструкції про порядок роботи з технічними засобами відеозапису ходу і результатів процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, під час судового засідання (кримінального провадження), затвердженої наказом №155 від 15.11.2012р., Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої №173 від 17.12.2013р. та положенням ст.336 КПК України, якою передбачено, що судове провадження може здійснюватись в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), а хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відеозапису.

Стосовно тверджень захисника ОСОБА_8 про неповноту перевірки того, чи могла обвинувачена спричинити тілесні ушкодження потерпілому під час сварки, саме під тим кутом, як наносився удар, і чи могла ОСОБА_7 враховуючи її зріст нанести удар, який спричинив смерть, то колегія суддів вважає їх безпідставними у зв`язку з тим, що вони спростовуються дослідженими і врахованими судом першої інстанції доказами.

Так, з висновку судово-медичної експертизи №420/285 вбачається, що вирішуючи питання про можливість утворення тілесних ушкоджень, виявлених під час експертизи трупа ОСОБА_10 , у тій послідовності та за обставин, на які вказувала обвинувачена, в тому числі під час проведення слідчого експерименту, експертом було взято доуваги дані попередніх судових експертиз у даному провадженні і дані протоколу проведення слідчого експерименту від 18.04.2015 року. Серед іншого, експерт при дослідженні врахував висновки експертизи №29 біологічного об`єкта (шкіри з лівої половини передньої поверхні грудей), згідно яких в момент утворення рани у лівій половині передньої поверхні грудей потерпілого ОСОБА_10 клинок ножа діяв крізь текстильну тканину при оберненому вниз дещо вліво лезі та в напрямі спереду назад знизу вверх і дещо зліва направо щодо передньої поверхні грудей (т.1 а.с.174-176). Також, було враховано дані судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , (т.1 а.с.160-169), зокрема, що він був правильної будови тіла, задовільного живлення, зростом 165 см. На основі дослідження цих всіх даних, які проаналізовані в дослідній частині висновку, експерт вказав, що утворення всього комплексу ушкоджень на тілі ОСОБА_10 за обставин вказаних ОСОБА_7 не виключається (т.1 а.с.177-188).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що в ході судового розгляду з достатньою повнотою було з`ясовано механізм спричинення ОСОБА_10 тілесного ушкодження, яке призвело до його смерті, та можливість його заподіяння обвинуваченою.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких об`єктивних підстав сумніватися у встановлених судом першої інстанції обставинах, а тому колегія суддів приходить до переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Що стосується обраної ОСОБА_7 міри покарання, то суд першої інстанції визначив її відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України у виді позбавлення волі згідно санкції статті обвинувачення, врахувавши, що нею вчинено умисний тяжкий злочин, а також взявши до уваги думку потерпілої ОСОБА_19 , яка наполягала на суворому покаранні.

Крім наведеного, при визначенні строку покарання також було враховано і ті обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах, а саме молодий вік обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, її позитивну характеристику і наявність малолітньої дитини, у зв`язку з чим суд визначив його у розмірі наближеному до нижньої межі санкції ч.1 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено двох і більше обставин, що пом`якшують покарання, а тому доводи апеляційних скарг про застосування ст.69 КК України є безпідставними.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченій покарання є законним та справедливим, відповідає тяжкості вчиненого нею правопорушення і в даному випадку є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408,414, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін її попереднього ув`язнення після винесення вироку і до набрання ним законної сили, а саме починаючи з 13 лютого 2016 року по 01 червня 2016 року, включно, з розрахунку згідно ч.5 ст.72 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення її копії.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2