АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/462/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 289, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0014466 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, якою обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні повернуто прокуророві, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0014466 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України повернуто прокуророві.

На обґрунтування суд вказав, що у цьому обвинувальному акті вказано, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завдали матеріального збитку потерпілому ОСОБА_7 , однак далі в обвинувальному акті визначено, що даним злочином не завдано матеріального збитку. В обвинувальному акті вказані дані про викрадений автомобіль, а саме: «ВАЗ 2103», бежевого кольору, д/н НОМЕР_1 в той час коли в реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального правопорушення в розділі п.- 14 « Про визначення та приєднання речових доказів у кримінальному правопорушенні» вказана постанова про визначення та приєднання речових доказів від 23.09.2015 року в якій зазначено, що автомобіль ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_2 ,технічний паспорт та ключі від автомобіля визнано речовим доказом.

Крім того суд послався на п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, відповідно до якого в обвинувальному акті повинно бути вказано розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, однак в даному випадку розмір заподіяної шкоди не визначено.

Не погодившись зі вказаним рішенням, прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Дніпровського району міста Києва ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій зауважує, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України до розміру матеріальної шкоди, заподіяної незаконним заволодінням транспортним засобом включається лише так звана прямо шкода реальні збитки. При кваліфікації злочину вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була відсутня така кваліфікуюча ознака як нанесення значної або великої шкоди, тому в обвинувальному акті не зазначена сума матеріального збитку, так як транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень під час незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує.

Разом з тим, прокурор наголошує, що на момент затвердження та направлення обвинувального акту до суду, цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 не заявлявся, що відображено в обвинувальному акті .

Що ж стосується розбіжностей щодо номерного знаку автомобіля зазначеного в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а саме в п. 14 - « Про визначення та приєднання речових доказів у кримінальному правопорушенні» прокурор пояснює наступне. Старша слідча старшого відділу Дніпровського РУ НП м. Києві ОСОБА_13 ,в якості уточнення зазначила назву автомобілю ВАЗ 2103 та його д.н., але з технічних причин замість д.н. НОМЕР_1 , помилково вказала д.н. НОМЕР_2 . Однак в самому обвинувальному акті немає жодної неточності при зазначенні марки або д.н.

Отже, підсумовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 22.12.2015 року є незаконною та підлягає скасуванню на підставі ст. 412 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального-процесуального законодавства, оскільки зазначені вище обставини не перешкоджали суду першої інстанції призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 КК України для розгляду по суті, а тому просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог та потерпілого, який поклався на розсуд колегії суддів, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження судова колегія, розглядаючи кримінальне провадження винятково в межах апеляційних вимог, визнає наступне.

Як показує вивчення тексту обвинувального акту, всупереч міркуванням суду першої інстанції, в цьому акті дійсно сформульовані фактичні обставини кримінального правопорушення, як їх визнав встановленими прокурор, надано правову кваліфікацію інкримінованим обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 діям та сформульоване обвинувачення, яке прокурор визнав доведеним, тобто вказані у ст. 291 КПК України слідчим та прокурором виконані.

Обґрунтованими є й доводи прокурора про те, що відображенню в обвинувальному акті підлягає лише реально завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода, як вона встановлена органом досудового розслідування і визнана доведеною прокурором, а в цьому конкретному випадку розмір заподіяної незаконним заволодінням транспортним засобом шкоди слідством та прокурором не встановлено.

До того ж, дії обвинувачених кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, а не за передбаченою диспозицією цієї ж правової норми кваліфікуючою ознакою спричинення значної матеріальної шкоди.

Доводи ж суду першої інстанції про невідповідність запису державного номерного знаку автомобіля потерпілого в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокуророві надумані, бо суперечать вимогам ч.3 ст. 314 КПК України, яка передбачає можливість повернення прокуророві обвинувального акту лише у разі його, а не долучених до нього документів, у тому числі й реєстру матеріалів досудового розслідування, як помилково визнав суд першої інстанції, вимогам ст. 291 КПК України.

Отже, наведене вказує на те, що суд прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору з надуманих підстав, маючи фактичну можливість для розгляду кримінального провадження в судовому засіданні і прийняття рішення по суті справи, а тому апеляційні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0014466 повернуто прокуророві, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд цього кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: