Справа № 425/770/16-к
Провадження № 11-кп/782/124/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«29» червня 2016 року місто Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора : ОСОБА_5

обвинуваченої : ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Апеляційного суду Луганської області кримінальне провадження №0000178 за апеляційною скаргою прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_7 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Кудряшівка, Кремінського району Луганської області, громадянка України, з неповною середньою освітою, незаміжня, перебуває на соціальному забезпеченні по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, раніше судима 03.11.2015 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч.1 ст.309 та ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2015 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців

Відповідно до ст.79 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладено відповідні обов`язки згідно зі ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишено - домашній арешт.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду обвинувачена ОСОБА_6 визнана винною у тому, що 15.02.2016 року, приблизно о 15.00 годині, вона, раніше засуджена за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів та маючи непогашену судимість, перебуваючи в районі будинку АДРЕСА_2 , знайшла на землі пластикову пляшечку темного кольору із вмістом наркотичного засобу опій, вирішила взяти його для особистого вживання, чим вчинила незаконне його придбання, шляхом привласнення знайденого, після чого незаконно зберігала наркотичний засіб в правій кишені куртки, без мети збуту.

15.02.2016 року в період часу з 16-30 години до 16-50 години, навпроти міської лікарні по вул. Студентській,22, м.Рубіжне Луганської області ОСОБА_6 була затримана співробітниками Рубіжанського відділу поліції ГУНП в Луганській області під час куріння в забороненому місці, які під час огляду місця події виявили та вилучили пластикову пляшечку темного кольору із рідиною зі специфічним запахом, яка попередньо знаходилась в правій кишені куртки ОСОБА_6 .

Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 19/113/8-2/99 від 18.02.2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено ацетильований опій. Загальна маса опію в перерахунку на суху речовину 2,54 грама.

На вирок суду прокурором Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини справи та правову кваліфікацію її дій за ч.2 ст.309 КК України, апелянт вказує на незаконність вироку суду, з посиланням на те, що суд першої інстанції при постановлені вироку та обранні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_6 в порушення вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року необгрунтовано застосував положення ст.79 КК України, тобто застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню.

Також прокурор вважає рішення суду немотивованим, наведені у вироку обставини жодним чином не зменшують вину обвинуваченої у вчиненні злочину, за вчинення яких вона засуджена. Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не в достатній мірі враховано той факт, що обвинувачена вчинила злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів в період іспитового строку, та вказане кримінальне правопорушення є умисним та характеризується прямим умислом.

Тому прокурор просить апеляційний суд вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.309 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі. Згідно зі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2015 року у вигляді 1 року позбавлення волі і остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі, вислухавши думку обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважала вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.2 ст.309 КК України відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.

Перевіряючи доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку із безпідставним звільненням обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та послався на дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, у побуті за місцем мешкання характеризується задовільно, має на своєму утриманні чотирьох дітей, троє з яких неповнолітні. При цьому суд врахував обставини, що пом`якшують її покарання, а саме - щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Згідно з вимогами ч.1 ст.79 КК України в разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі й особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання зі встановленням іспитового строку в межах строку, на який згідно із законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачена ОСОБА_6 має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.21,22,23).
Згідно зазначених у вироку суду показів представника служби у справах неповнолітніх ОСОБА_11 , даних нею під час судового розгляду у суді першої інстанції, родина обвинуваченої ОСОБА_6 раніше у полі їх зору не була. Під час її спілкування з батьком обвинуваченої ОСОБА_6 , з якою він мешкає разом та її дітьми, обвинувачена характеризується з позитивної сторони, діти завжди доглянуті, у домі чисто. Тому з боку служби у справах неповнолітніх претензій до обвинуваченої ОСОБА_6 немає.
Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 11.03.2016 року (а.с.18).
Таким чином апеляційний суд вважає, що положення статті 79 КК України передбачають спеціальний порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі й особливо тяжкі злочини.
За таких обставин колегія суддів, враховуючи особливі обставини вчинення обвинуваченою інкримінованого злочину та строк призначеного їй вироком покарання, погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без відбування покарання, з випробуванням, на підставі ст.79 КК України, тому що таке звільнення від відбування покарання сприятиме більш повному забезпеченню інтересів малолітніх дітей.
Тому доводи прокурора про незаконне звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.79 КК України, з випробуванням позбавленні підстав. Рішення суду першої інстанції про застосування до обвинуваченої положень ст.79 КК України обґрунтовано та належним чином мотивовано.
При цьому колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора про невідповідність прийнятого судом рішення щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням роз`ясненням, що містяться у п.10 Постанови ПВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, з наступними змінами, оскільки застосування положень ст.79 КК України в даному конкретному випадку не суперечить наведеним правовим положенням.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок суду відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.
Порушень матеріального чи процесуального права, які згідно ст.409 КПК України, тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
______________ _____________ ____________
/ ОСОБА_3 / / ОСОБА_1 / / ОСОБА_2 /