ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-9кМ16 У х в а л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-9КМ16 за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , такого, що в силу
ст. 89 КК України, судимості не має,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
02 жовтня 2013 року, близько 12 години 30 хвилин, на перехресті вулиць Леніна та Української у смт Каланчак Херсонської області ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку виїзду з смт Каланчак, всупереч вимогам п. п. 2.3.б), 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечну дистанцію та безпечний інтервал до велосипедиста ОСОБА_8 , 1949 року народження, що рухався біля правого краю проїзної частини у попутному напрямку, та не вжив заходів для безпечного об`їзду велосипедиста. Внаслідок таких порушень засуджений скоїв наїзд на ОСОБА_8 , якому у результаті дорожньо-транспортної пригоди заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою колегії суддів Судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року вирок Каланчацького райнного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою м`якість призначеного покарання, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не здійснив належної перевірки доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування місцевим судом ст. 75 КК України та не дав на них відповідей. Прокурор вважає необґрунтованими висновки суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звертаючи увагу, що ОСОБА_7 вчинив злочин щодо особи похилого віку, вину не визнав і завдану шкоду не відшкодував. Як зазначає автор скарги, суди обох інстанцій при вирішенні питання про призначення покарання безпідставно врахували наявність у засудженого на утриманні неповнолітньої дитини і батьків похилого віку, оскільки син ОСОБА_7 , 1994 року народження, є повнолітнім, а докази утримання засудженим своїх непрацездатних батьків у справі відсутні.
На касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про невмотивованість ухвали апеляційного суду у частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України заслуговують на увагу.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до приписів ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд виходив при її постановленні, і положення закону, якими він керувався.
При цьому мають бути проаналізовані і співставлені з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожний із них дана вичерпна відповідь. Висновки суду повинні бути обґрунтовані посиланнями на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвала, що не містить вмотивованих відповідей на викладені в апеляційних скаргах доводи, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Наведених вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Виходячи з положень ст. 75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок місцевого суду оскаржувався в апеляційному порядку прокурором з підстав неправильного застосування ст. 75 КК України, що потягло за собою м`якість призначеного покарання, з наведенням доводів в обґрунтування відповідної позиції.
Всупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не здійснив належної перевірки цих доводів, не дав на них відповідей, які б ґрунтувалися на нормах закону про кримінальну відповідальність.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суд обмежився формальною вказівкою про відповідність призначеного покарання вимогам ст. 65 КК України і наведенням даних про особу засудженого, без жодного обґрунтування, яким чином вони впливають на можливість виправлення винного без відбування покарання.
При цьому апеляційним судом залишено поза увагою та обставина, що призначення покарання (ст.65КК) та звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75КК) є різними самостійними інститутами кримінального права.
У відповідності до положень ст.413, 414, 420 КПК України неправильне застосування ст.75 КК України та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є самостійними підставами для зміни судового рішення чи його скасування і ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.
Отже, оспорювання кожної з цих підстав в суді апеляційної інстанції повинно бути належним чином обґрунтовано в апеляційній скарзі та ретельно перевірятися колегією суддів з наведенням відповідних мотивів свого рішення в ухвалі чи вироку.
Натомість, як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції, правильність застосування судом першої інстанції ст.75 КК України апеляційним судом не перевірялася і в ухвалі підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора щодо неправильного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням визнано необґрунтованою, не наведено.
Недотримання судом апеляційної інстанції приписів ст. 419 КПК України перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення, а відтак, у силу положень ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвала апеляційного суду, що оскаржується, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді апеляційному суду необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3