Справа № 450/1850/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/572/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.03.2016 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001386 від 03.10.2014 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макунів Мостиського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 заподіяну майнову шкоду в розмірі 2850 гривень та моральну шкоду в розмірі 6000 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 01.10.2014 року близько 20 год. 00 хв., з приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_6 майно, зокрема електроциркулярку для влаштування паркету вартістю 200 гривень, ящик з інструментом марки «Вілтон» вартістю 650 гривень, 3 батареї системи опалення і 4 регуляторних крани до них вартістю 1500 гривень, а також електричний перфоратор марки «Макіто», електродриль марки «BLACKDECER», шліфувальну кутову машинку марки «VOSTOK» та мікрохвильову піч марки «SANYO» загальною вартістю 500 гривень, всього чужого майна загальною вартістю 2850 гривень, яким розпорядився.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , повторно, за попередньою змовою групою осіб, разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , 02.10.2014 року близько 13 год. 00 хв., з приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_6 майно, зокрема 34 упаковки паркету дубового довжиною 30 см. І сорту вартістю 1 упаковки площею 0,45 м.кв. 135 гривень загальною вартістю 4590 гривень, 4 упаковки паркету дубового довжиною 40 см. І сорту вартістю 1 упаковки площею 0,6 м. кв. 180 гривень загальною вартістю 720 гривень та 1 упаковку паркету дубового довжиною 190 см. І сорту площею 2,606 м. кв. вартістю 781,80 гривень, а всього чужого майна загальною вартістю 6091,80 гривень, яким розпорядились.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування мотивів апеляції потерпілий покликається на те, що суд першої інстанції не вирішив цивільного позову, безпідставно виключив з обвинувачення інформацію про викрадення у нього чотирьох батарей опалення, натомість, вказавши, що викрадено було лише три батареї. Разом з цим, вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав недопустимим доказом довідку про вартість викраденого у нього майна на суму 32850 гривень, безпідставно не провів товарознавчу експертизу для встановлення вартості викраденого майна. Вважає, що покарання, призначене обвинуваченим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та їх особам внаслідок м`якості, оскільки суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, визнання вини та активне сприяння у розкритті злочину, наявність малолітніх дітей на утриманні обвинувачених та позитивну характеристику обвинувачених за місцем проживання, не включив як обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та повторно, а покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід було призначити за сукупністю злочинів, оскільки відносно нього є і інші кримінальні провадження. Крім того, вказує, що суд першої інстанції безпідставно виключив з обвинувачення незаконне заволодіння ключами від будинку потерпілого. Також покликається на те, що суд першої інстанції не вправі був розглядати справу без потерпілого 11.03.2016 року та відкладати розгляд справи на 14.03.2016 року. Наголошує на тому, що суд першої інстанції не встановив інших свідків по справі.

Заслухавши доповідача, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи № 450/1850/15-к, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах зазначених у вироку. відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Твердження потерпілого у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно виключив із обвинувачення інформацію про викрадення у нього чотирьох батарей опалення, натомість, вказавши, що викрадено було лише три батареї, а також необґрунтовано виключив із обвинувачення незаконне заволодіння ключами від будинку потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Матеріалами кримінального провадження встановлено, та підтверджується як показаннями обвинувачених так і потерпілого, що обвинувачений ОСОБА_7 мав вільний доступ до ключів так і до будинку по АДРЕСА_4 , оскільки ним та обвинуваченим ОСОБА_8 проводились ремонтні роботи. Будь-які докази незаконного заволодіння ключами від будинку органом обвинувачення не представлено, як і не представлено будь-яких доказів наявності в приміщенні будинку чотирьох батарей системи опалення. Отже висновок суду першої інстанції про безпідставність обвинувачення в цій частині є правильним.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції зроблений у відповідності до глави 4 КПК України про визнання недопустимим доказом довідки виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 про вартість викраденого у потерпілого майна, а саме ящика з інструментом марки "Вілтон" вартістю 12000 грн., електричного перфоратора марки "Макіто" вартістю 6000 грн., вартість електродрилі марки "BLACKDECER" вартістю 2000 грн., шліфувальної кутової машинки "VOSTOK" вартістю 2000 грн., мікрохвильової печі "SANYO" вартістю 5000 грн., чотирьох батарей системи опалення із регуляторними кранами вартістю 5850 грн., оскільки жодних документів, як доказів, котрі б могли ідентифікувати це майно для визначення можливої його вартості суду не надано, а відсутність цього майна не дозволяє, з врахуванням його зношеності та працездатності, встановити таку вартість шляхом проведення товарознавчої експертизи. До того ж, розмір шкоди в конкретній справі, не впливає на кримінально - правову кваліфікацію дій обвинувачених.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тому, колегія суддів вважає безпідставним покликання потерпілого про обов`язок суду першої інстанції встановити інших свідків чи учасників вчинення злочину.

Також, колегія суддів приходить до переконання, що покликання потерпілого на те, що суд першої інстанції не вправі був розглядати справу без нього 11.03.2016 року та відкладати розгляд справи на 14.03.2016 року, як порушення принципу безпосередності, є необґрунтованими, оскільки потерпілий був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що вказує розписка, котра міститься у матеріалах справи, крім того, суд першої інстанції не відкладав розгляду справи 11.03.2016 року, а вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку у кримінальному провадженні та 14.03.2016 року повернувся для його оголошення.

Таким чином, з огляду на те, що вказані покликання потерпілого є необґрунтованими, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, виключивши із обвинувачення викрадення у потерпілого однієї батареї системи опалення та незаконне заволодіння ключами від будинку потерпілого, що на доведеність обвинувачення та кваліфікацію їх дій не впливає.

Разом з цим, колегія суддів вважає призначене покарання обвинуваченим таким, що відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем реєстрації, утримання малолітніх дітей, який на наркологічному обліку не перебуває, знаходиться на психіатричному обліку, однак згідно з висновком судово-психіатричного експерта №563 від 22.07.2015 р. в період інкримінованих йому дій і на момент огляду психічним захворюванням не страждав та не страждає, міг і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який в порядку ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем народження, реєстрації і проживання, утримання малолітніх дітей, який на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Доводи потерпілого на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим безпідставно взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, визнання вини та активне сприяння у розкритті злочину, наявність малолітніх дітей на утриманні обвинувачених та позитивну характеристику обвинувачених за місцем проживання,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 67 ч.4 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Тому, суд першої інстанції правильно не врахував як обставини, що обтяжують покарання обвинуваченим - повторність та вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб оскільки ці кваліфікуючі ознаки входять до об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно ст. 337 КПК України, підстави для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, відсутні.

З огляду на це, та враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчинення ним та іншими особами нових злочинів, а також з огляду на позитивну посткримінальну поведінку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які щиро розкаялися у вчиненому злочині, активно сприяли у його розкритті, добровільно частково повернули викрадені речі, у їхніх діях відсутні обставини, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку буде достатнім для їхнього виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи про незаконність вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову, наведені у апеляційній скарзі, є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку, серед іншого, зазначається рішення про цивільний позов.

Проте, всупереч вимогам зазначеної норми закону, вказавши у мотивувальній частині вироку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , суд першої інстанції не вказав про це у резолютивній частині вироку, які з достотною повнотою не вмотивував своє рішення як по стягненню матеріальної так і моральної шкоди. Зазначене, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та призначити новий розгляд провадження у цій частині в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 411, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.03.2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд провадження у цій частині в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4