Справа № 464/4274/15-к
пр.№ 1-кп/464/23/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.2016 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження з обвинувальними актами відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Львова, громадянина України, українця,

з незакінченою професійно-технічною освітою, не одруженого,

студента 3-го курсу Львівського вищого професійного училища

транспортних технологій та сервісу Національного транспортного

університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою

АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України

не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.194, ч.1 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_7 26 квітня 2015 року в період часу з 10.00 год. по 11.00 год., перебуваючи неподалік магазину «Реліквія», розташованого по вул. Хоткевича, 68 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з зовнішньої кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Нокіа 3610» вартістю 400 грн., чотири ключі від квартири загальною вартістю 400 грн., ключ від автомобіля з пультом сигналізації, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 800 грн.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 26 квітня 2015 року в період часу з 10.00 год. по 11.00 год., знаходячись за адресою: м. Львів, вул. Чукаріна,11, маючи умисел на незаконне заволодіння автомобілем марки «Деу Ланос» зеленого кольору із державним номерним знаком НОМЕР_1 , вартістю 46500 грн., який належить потерпілому ОСОБА_8 , скориставшись раніше викраденим в останнього ключом із пультом сигналізації, проник в салон даного автомобіля та, сівши за кермо, завів двигун і незаконно заволодів транспортним засобом, повторно.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 01 травня 2015 року приблизно о 01.00 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік перехрестя вул.Хуторівка пр.Ч.Калини в м.Львові, наздогнав неподалік приміщення шиномонтажу, розташованого по вул.Хуторівка, 2а у м.Львові потерпілу ОСОБА_9 , яка прямувала в напрямку гуртового ринку «Шувар» та почав виривати в неї з рук її жіночу сумку. Потерпіла ОСОБА_9 , намагаючись зберегти своє майно, стала чинити опір грабіжнику, однак ОСОБА_5 , подолавши супротив останньої, вирвав у неї з рук її жіночу сумку з емблемою «Катеріне Пітті», ринкова вартість якої становить 168 грн., в якій знаходились авторучка чорного кольору з написом «Айхао 567», вартістю 3,24 грн., лосьйон для тіла торгової марки «Боді енд Еаз» ємкістю 200 мл, частково заповнений рідиною та ємкість для сім картки мобільного оператора «Лайф». Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 з місця події втік, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 171,24 грн.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 29 травня 2015 року близько 22.00 год., перебуваючи на спортивному майданчику НАК «Школа ліцей «Оріяна», розташованого по вул. Чукаріна, 3 у м. Львові, переслідуючи корисливу мету, повторно, шляхом обману, а саме під приводом здійснення телефонного дзвінка, отримав від потерпілого ОСОБА_10 його мобільний телефон марки «Nokia XL», чорного кольору, вартістю 1500 грн., після чого відійшов з даним телефоном і, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, побіг у невідомому напрямку та в подальшому мобільний телефон не повернув, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1500 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 винуватим себе визнав за ч.2 ст.190 КК України. Показав, що підійшов до потерпілого ОСОБА_11 і попросив його телефон, з яким втік. Наступного дня він мав намір повернути потерпілому мобільний телефон, але потерпілий категорично відмовився. У вчиненому шкодує, просить суворо не карати.

У вчиненні інкримінованих йому злочинах за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.194 КК України винуватість не визнав та показав, що 26.04.2015 перебував з друзями біля магазину «Реліквія», поруч знаходився потерпілий, котрий був у стані алкогольного сп`яніння. Вказав, що випадково зачіпив потерпілого і той впав. Він допоміг потерпілому піднятись і для примирення разом з останнім пішли в бар. Під час спілкування у барі потерпілий добровільно передав йому ключі від автомобіля, дозволив покататись на машині і залишити автомобіль у лісовому масиві с.Вульки. Жодних інших речей, ключів, телефон потерпілий йому не передавав і він ці речі не викрадав. Пояснив, що повідомляв потерпілому своє прізвище, адресу проживання, спільно з потерпілим шукали автомобіль поблизу торгового центру «Іскра» і він сів за кермо транспортного засобу з дозволу потерпілого. Такий вчинок потерпілого пояснив станом алкогольного сп`яніння. Пояснив, що не викрадав у потерпілого мобільного телефону, в його користуванні знаходився інший телефон, якій бачили свідки і який він передавав ОСОБА_12 . Вважає себе не винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, заперечує свою причетність до знищення автомобіля.

Винуватість за ч.1 ст.186 КК України обвинувачений заперечив, пояснив, що прямував вночі 01.05.2015 по вул.Хуторівка і на мосту побачив потерпілу, котра йшла і курила. Тому він підійшов до неї з проханням прикурити. Несподіванно потерпіла стала себе неадекватно поводити, безпричинно стала кричати і бити його сумкою, котру тримала в руках. Він став оборонятись і сумка випадково відлетіла в бік. Він був вражений такою поведінкою потерпілої, тому намагався відійти він ней і в цей час був затриманий таксистами, котрі також знаходились напідпитку. Вважає затримання незаконним, просить виправдати.

Не зважаючи на невизнання своєї винуватості ОСОБА_5 , його винуватість підтверджується наступними доказами.

По епізодах крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 , незаконного заволодіння транспортним засобом «Део Ланос», вчиненого повторно.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_8 показав, що являється власником автомобіля «Део Ланос». 26.04.2015 зранку, маючи при собі ключі від машини та помешкання, припаркував автомобіль на вул.Чукаріна у м.Львові, де проживає його мати і попрямував на ринок «Шувар». По дорозі він зайшов в кафе «Реліквія», де випив декілька разів по 100 гр. горілки. Пригадати обставини, які відбувались між ним та ОСОБА_5 у кафе він не зміг. Пояснив, що о 12 годині він повернувся додому без мобільного телефону, ключів від помешкання та автомобіля. Потім до нього зателефонувала його матір і повідомила, що автомобіль на звичному місці паркування відсутній. Тому його дружина звернулась стосовно викрадення автомобіля до правоохоронних органів, наступного дня зранку машину знайшли, вона була знищена шляхом підпалу. Підтримав заявлений цивільний позов, просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 91500 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а всього 111500 грн. Просить покарати обвинуваченого суворо.

Допитана судом свідок ОСОБА_13 показала, що 26.04.2015 зранку біля магазину «Реліквія» бачила потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння. До нього підходив обвинувачений з проханням закурити. Оскільки у потерпілого не було сигарет, тому між ОСОБА_14 та потерпілим виник словесний конфлікт, під час котрого ОСОБА_15 відштовхнув останнього від себе і потерпілий впав на землю і покотився із підйому. До потерпілого, який лежав, на її думку без тями на землі, підходив ОСОБА_15 та взявши під руки потерпілого направився за будинок магазину. Через деякий час вона з друзями попрямувала під під`їзд будинку, де мешкав їх знайомий і до них на автомобілі «Део Ланос» під`їхав обвинувачений. Останній повідомив, що автомобіль належить його батькові, який дав йому покататись на ньому. В цей транспортний засіб під керуванням обвинуваченого сів ОСОБА_16 і вони поїхали на АЗС заправити автомобіль, при цьому домовившись зустрітись через деякий час з рештою знайомих в районі «Санта-Барбара». Попрямувавши у вказаному напрямку, вона разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 біля вулиці Скрипника у м.Львові дочекались обвинуваченого, який керував автомобілем і всі разом вони стали кататись на автомобілі по вулицях Сихівського району м.Львова. Проїжджаючи по вулиці Полуботка у м. Львові ОСОБА_15 сказав усім вийти із автомобіля та прямувати пішки до вулиці Зелена у м. Львові, а сам разом із ОСОБА_17 в черговий раз поїхали на АЗС заправити автомобіль. На повороті вулиць Зелена - Вулецька у м. Львові до неї під`їхав ОСОБА_15 із ОСОБА_17 , вона разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_19 і ОСОБА_16 підсіли у авто та поїхали в ліс с.Вульки смажити сосиски. В лісі вона намагалась переконати обвинуваченого, що необхідно повернути автомобіль, оскільки в неї виникли підозри, що авто є викрадене. Натомість ОСОБА_15 став її переконувати, що автомобіль належить його батькові і він з дозволу ним керує. Показала, що бачила телефон марки «Нокія» «жабку», який лежав в машині і цей телефон забрав у користування ОСОБА_21 . Приблизно о 17 год. ОСОБА_15 повідомив всіх, що у автомобілі немає бензину, тому він залишить автомобіль в лісі, а його батько з часом забере дане авто. Після цього вони всі пішки попрямували з лісу додому, крім ОСОБА_22 , який залишився біля автомобіля і наздогнав приблизно десь через 30-40 хв. поблизу кінотеатру «Довженка» у м. Львові.

Допитана судом неповнолітній свідок ОСОБА_23 в присутності законного представника ОСОБА_24 показала, що 26.04.2015 близько 10 год. зустрілась поблизу магазину «Реліквія» з обвинуваченим ОСОБА_14 , а також з ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 . Показала, що ОСОБА_15 підійшов до потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння і попросив у нього сигарету, однак даний чоловік відповів, що сигарети не має. Після чого ОСОБА_15 штовхнув потерпілого руками від себе, від чого останній впав та покотився вниз по траві. Показала, що чула і бачила словесний конфлікт і шарпанину обвинуваченого з потерпілим, який від поштовху впав. Вказала, що обвинувачений взяв по під руки потерпілого та попрямував з ним за кут будівлі кафе-бару «Садиба», а вона разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_26 попрямували в напрямку будинку, в якому проживає ОСОБА_21 . Приблизно о 12 год. до під`їзду ОСОБА_27 під`їхав ОСОБА_15 , керуючи автомобілем «Део Ланос» і повідомив, що даний автомобіль він взяв покататись у свого батька. Домовившись зустрітись в районі ринку «Санта Барбара» через деякий час, обвинувачений ОСОБА_15 разом із ОСОБА_28 поїхали на автомобілі. Зустрівшись в обумовленому місці вона з ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 сіли у машину під керуванням обвинуваченого та поїхали кататись по вулицях Сихівського району. Доїхавши до Сихівського мосту, обвинувачений висадив їх з машини, а сам разом з ОСОБА_17 поїхали на АЗС заправити авто. Через декілька хвилин вона знову зустрілась із ОСОБА_14 , ОСОБА_17 на перехресті вулиць Зелена - Вулецька у м. Львові. Сівши всі разом у авто поїхали у ліс в с. Вульки, де розпалили багаття та перебували до 16-17 год. Після пікніка ОСОБА_15 залишився біля автомобіля, сказав, що він потім наздожене всіх. Тому вона разом з іншими попрямували пішки на Сихів, залишивши ОСОБА_22 біля даного автомобіля на 15-20 хв. і який потім їх наздогнав. Також показала, що бачила мобільний телефон жабку, коли перебувала в автомобілі у руках ОСОБА_29 .

Допитаний судом неповнолітній свідок ОСОБА_30 в присутності законного представника ОСОБА_31 показав, що 26.04.2015 зранку поблизу магазину «Реліквія», що по вул. Чукаріна у м. Львові зустрівся із своїми друзями: ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_32 . Бачив потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, у якого обвинувачений просив закурити. Через деякий час він домовився зустрітись з обвинуваченим біля будинку, в якому проживає ОСОБА_21 . Попрямував до будинку, в якому проживав ОСОБА_33 близько 13.00 год. до них під`їхав обвинувачений ОСОБА_15 , який сидів за кермом автомобіля «Део Ланос», оливкового кольору і який запропонував всім покататись на автомобілі, що належить його батьку. Погодившись і домовившись про зустріч, обвинувачений разом з ОСОБА_16 поїхали на АЗС заправити автомобіль, а вони йшли на ринок «Санта Барбара» поблизу кафе «Тераса». Підійшовши до бару «Тераса» близько 13.30 год. під`їхав обвинувачений разом з ОСОБА_16 , він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 сіли в машину і поїхали по вулицях Сихівського району. Поблизу моста всі вийшли, а він разом з ОСОБА_14 поїхали на АЗС «ОККО», що на вул. Зелена у м. Львові, і на 70 грн. заправили бензином машину. Після заправки автомобіля всі попрямували в ліс с.Вульки, де смажили сосиски.

Допитаний судом неповнолітній свідок ОСОБА_34 в присутності законного представника ОСОБА_35 показав, що 26.04.2015 зустрівся з знайомим ОСОБА_19 поблизу його будинку. Також зустрів своїх друзів ОСОБА_13 , ОСОБА_36 , ОСОБА_32 . До них під`їхав ОСОБА_15 , керуючи автомобілем «Део Ланос» оливкового кольору і повідомив, що даний автомобіль належить його батькові. Вказав, що разом з ОСОБА_14 поїхав на АЗС. Після заправки автомобіля він з обвинуваченим поїхали на «Санту-Барбару», де зустрілись із ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_36 , ОСОБА_20 і всі попрямували на автомобілі в с.Вульки смажити сосиски. По дорозі всі виходили з автомобіля, крім ОСОБА_22 та ОСОБА_37 , котрі заїжджали на АЗС заправляти машину. Після пікніка десь о 17 годині всі зібрались і пішли пішки з лісу. Наполягає, що не був обізнаний, що автомобіль викрадений.

Допитаний судом неповнолітній свідок ОСОБА_38 в присутності законного представника ОСОБА_39 показав, що поблизу магазину «Реліквія» зустрівся із своїми друзями: ОСОБА_13 , ОСОБА_36 , ОСОБА_5 . Бачив потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння і знаходився поруч. Через деякий час він попрямував додому, куди пізніше під`їхав обвинувачений ОСОБА_15 , який сидів за кермом автомобіля «Део Ланос». Останній разом з ОСОБА_16 поїхали на АЗС заправити автомобіль, а він з іншими пішли до « ОСОБА_40 ». Через деякий час під`їхав обвинувачений разом з ОСОБА_16 , він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_36 сіли в машину і поїхали по вулицях Сихівського району. За ОСОБА_41 була зупинка, під час якої всі вийшли, а ОСОБА_15 поїхав на АЗС заправити бензином машину. З ким саме обвинувачений їздив не пригадує. Після заправки автомобіля всі попрямували на автомобілі в ліс с.Вульки, де смажили сосиски. Вказав, що він на деякий час позичав мобільний телефон у користування, який потім повернув ОСОБА_42 . Пригадати інші деталі не зміг, оскільки минуло багато часу.

Також винуватість ОСОБА_5 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України підтверджується письмовими доказами у справі: протоколом прийняття заяви 26.04.2015 від ОСОБА_43 , яка просила прийняти міри щодо незаконного заволодіння автомобілем марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , належного її чоловіку ОСОБА_8 (т.2 а.с.90); копією технічного паспорта автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який надав ОСОБА_8 (т.1 а.с.88); протоколом огляду місця події від 27.04.2015 (т.2 а.с.91-94), ілюстративною таблицею до протоколу (т.2 а.с.97-105).

По епізоду відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 .
Допитаний судом неповнолітній свідок ОСОБА_34 в присутності законного представника ОСОБА_35 показав, що 01 травня 2015 року приблизно о 01.00 год. він перебував неподалік перехрестя вул.Хуторівка пр.Ч.Калини в м.Львові і розмовляв з дівчиною. Побачив як ОСОБА_15 підійшов до потерпілої ОСОБА_9 і вирвав з її рук її жіночу сумку. Коли ОСОБА_5 став тікати, відразу поруч зупинилось таксі, водій якого наздогнав і затримав ОСОБА_5 . Показав, що ОСОБА_5 тікаючи зауважив, що його наздоганяють, тому викинув сумку. Через хвилин 10 прибули працівники міліції, які затримали ОСОБА_5 , знайшли сумку потерпілої.

Свідок ОСОБА_44 в судовому засіданні показав, що рухався в напрямку зі сторони району Сихів і на дорозі побачив жінку, яка кричала про допомогу, що в неї невідомий вирвав сумку і тікає в напрямку Сихова. Тому він разом з іншим таксистом наздогнали особу, яка втікала і її затримали. Цією особою є обвинувачений. Показав, що коли бігли за обвинуваченим, останній втікаючи викинув сумку по дорозі в рів. Потерпіла в цей час стояла на дорозі і кричала. Потім приїхали працівники міліції, яким він розказав обставини, показав місце куди впала сумка, в якій не було дорогих речей, лише туалетний папір, лосьйон, інші дрібниці.

Свідок ОСОБА_45 в судовому засіданні показав, що рухався по вул.Хуторівка десь о 1 год. ночі. Вказав, що бачив потерпілу, тому він наздогнав обвинуваченого і затримав його до приїзду працівників міліції. Вказав, що жіночу сумку знайшли працівники міліції.

Письмовими доказами: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.05.2015 (т.2. а.с.65), висновком №000674 медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю (т.2 а.с.66), протоколом огляду місця події від 01.05.2015 з фото таблицею (т.2 а.с.67-70), постановою про призначення товарознавчої експертизи (т.2 а.с.81), висновком експерта №460 від 08.05.2015 (т.2 а.с.84-86), з якого вбачається вартість жіночої сумки 168 грн., кулькової ручки 3,24 грн., протоколом огляду предметів від 13.05.2015 (т.2 а.с.87), протоколом про визнання та прилучення речових доказів від 13.05.2015 (т.2 а.с.88), розпискою потерпілої ОСОБА_9 від 13.05.2015 (т.2 а.с.89)

По епізоду шахрайства, вчиненого повторно.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 в присутності законного представника ОСОБА_46 показав суду, що 29 травня 2015 року ввечері на спортивному майданчику Школи ліцею зустрів компанію, серед яких був ОСОБА_5 . Оскільки він візуально був знайомий з ОСОБА_5 , тому погодився і надав на прохання останнього свій мобільний телефон здійснити телефонний дзвінок. Спостерігав як обвинувачений телефонує, при цьому останній постійно намагався відійти від потерпілого. Через деякий час обвинувачений з його мобільним телефоном втік. Зрозумівши, що ОСОБА_5 заволодів його мобільним телефоном, він звернувся до правоохоронних органів. Цивільний позов не заявлено, у вирішенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Допитана судом свідок ОСОБА_13 показала, що 29.05.2015 обвинувачений попросив у потерпілого ОСОБА_10 його мобільний телефон. Отримавши телефон, який йому добровільно передав потерпілий, ОСОБА_5 несподівано втік, утримуючи при собі телефон ОСОБА_47 .

Допитаний судом свідок ОСОБА_34 в присутності законного представника ОСОБА_35 показав, що 29.05.2015 до потерпілого ОСОБА_10 підійшов обвинувачений і попросив його мобільний телефон для дзвінка. Утримуючи при собі мобільний телефон, ОСОБА_5 втік.

Допитаний судом неповнолітній свідок ОСОБА_38 в присутності законного представника ОСОБА_39 показав, що бачив, як обвинувачений спочатку розмовляв з ОСОБА_10 , а потім несподівано втік. Коли він підійшов до ОСОБА_48 , від потерпілого дізнався, що ОСОБА_5 втік, оскільки викрав телефон ОСОБА_47 .

Протоколом прийняття заяви від 30.05.2015 від ОСОБА_46 , яка просила прийняти міри щодо заволодіння мобільного телефону у її неповнолітнього сина ОСОБА_10 29.05.2015 (т.2 а.с. 122)

Суд вважає, що зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не викрадав мобільний телефон, ключі від автомобіля у потерпілого ОСОБА_8 , а останній добровільно передав йому у користування транспортний засіб, заперечення відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_49 , суд розцінює як намагання завадити встановленню істини по справі, уникнути покарання за умисні злочини. Такі показання обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілого, свідків, допитаних у судовому засіданні, які узгоджуються між собою і на підставі яких суд встановив обставини подій та має можливість надати їм належну правову оцінку.

Показання потерпілого і свідків дані під присягою, за своїм змістом істинні, отримані в судовому засіданні у відповідності до вимог КПК України, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні і відповідають фактичним обставинам справи, є допустимими доказами згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що у той день його власний автомобіль «Деу Ланос» був припаркований біля будинку № 11 по вул.Чукаріна, а не поблизу торгового центру «Іскра» та вказав на викрадення ключів від автомобіля та транспортного засобу.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_36 зазначили в судовому засіданні, що потерпілий ОСОБА_8 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, між обвинуваченим та потерпілим відбувалась шарпанина, обвинувачений відвів потерпілого від сторонніх. Після цього через деякий час ОСОБА_5 підїхав до них на автомобілі. Катаючись всі разом на автомобілі, вони спостерігали наявність мобільного телефону у формі «жабки» та ключів від автомобіля, які перебували у замку запалювання, залишили автомобіль в с.Вульки, де і виявлено наступного дня згорілий автомобіль потерпілого.

Також свідок ОСОБА_13 вказала, що мобільний телефон у формі «жабка» бачила у автомобілі під час поїздки у користуванні ОСОБА_27 того ж дня, коли ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем потерпілого, свідок ОСОБА_16 показав, що телефон він спочатку бачив у ОСОБА_22 , а потім вже у користуванні ОСОБА_50 . Свідок ОСОБА_13 показала, що переконувала обвинуваченого повернути автомобіль. Дані показання узгоджуються з встановленими обставинами справи. Підстав оговорювати обвинуваченого у допитаних судом свідків чи наявності неприязних стосунків між ними судом не встановлено. Більше того, судом встановлено, що ці свідки перебувають з обвинуваченим у товариських стосунках, з ОСОБА_13 обвинувачений навчався в одному класі.

Відповідно до ст. 22 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Сторони кримінального провадження під час судового слідства у відповідності до ст. 96 КПК України реалізували свої права стосовно з`ясування достовірності показань свідків. Проте, недостовірність показань свідків в процесі судового розгляду встановлена не була.

Покликання обвинуваченого на ту обставину, що потерпіла ОСОБА_49 неадекватно себе поводила, заперечення відкритого заволодіння її майном, перебування водіїв таксі, котрі його затримували, в стані алкогольного сп`яніння, судом не можуть бути прийняті, оскільки на підтвердження своїх доводів стороною захисту суду не надано жодних належних та допустимих доказів, позиція обвинуваченого повністю спростована перевіреними показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_45 , ОСОБА_51 . Суд вважає, що доводи захисту в частині неузгодженості у показаннях свідка ОСОБА_45 стосовно зазначення пори року, коли відбувалось пограбування ОСОБА_49 , не спростовують вину обвинуваченого.
Суд відхиляє твердження сторони захисту про недопустимість доказів.

Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим кодексом. Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Сторона захисту просить визнати недопустимими висновок №000674 медичного огляду для встановлення факту вжвання алкоголю, протокол огляду місця події від 01.05.2015, постанову про призначення товарознавчої експертизи, висновок експерта №460 від 08.05.2015, протокол огляду предметів від 13.05.2015, протокол про визнання та прилучення речових доказів від 13.05.2015.

Суд вважає доводи сторони захисту безпідставними і не вбачає порушень з боку органу досудового і судового слідства при їх зібранні і дослідженні, тому визнає їх допустимими доказами в порядку, визначеному ч. 2 ст. 97 КПК України.

В частині недопустимості як доказу - рапорту, суд зазначає наступне. Главою 5 КПК України встановлені форми фіксування кримінального провадження. Зокрема, процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у протоколі, на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, у журналі судового засідання. Процесуальні рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Форми фіксування кримінального провадження у вигляді «рапорту» процесуальним законодавством не передбачено, тому рапорт, який просить сторона захисту визнати недопустимим судом не розцінюється як доказ.

Таким чином, суд не приймає до уваги невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.186 КК України та розцінює це як обраний ним метод захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності та відповідного покарання, і відкидає доводи сторони захисту.
Оцінюючи показання потерпілих, свідків, частково обвинуваченого, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються наведеними об`єктивними доказами.
У вищевказаних доказових матеріалах детально зафіксовані фактичні дані відносно обставин вчинення обвинуваченим інкримінованих йому у вину кримінальних правопорушень.

При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.

За таких обставин, виходячи з загальних засад кримінального судочинства верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинах.

Дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, кваліфіковано правильно.

Крім того, дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, кваліфіковано правильно.

Крім того, дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфіковані вірно.

Крім того, дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, кваліфіковані вірно.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується за ч.2 ст.194 КК України в тому, що 26 квітня 2015 року у невстановлений слідством час, незаконно заволодівши автомобілем марки Деу Ланос зеленого кольору із державним номерним знаком НОМЕР_1 , попрямував на ньому в с. Хутір Горишній Пустомитівського району Львівської області, де в лісовому масиві залишив вищевказаний автомобіль, після чого з метою приховування іншого злочину, шляхом підпалу умисно знищив автомобіль марки «Деу Ланос» зеленого кольору із державним номерним знаком НОМЕР_1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 46500 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 категорично заперечив причетність до умисного знищення автомобіля потерпілого шляхом спалення.

Сторона обвинувачення на підтвердження винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за даним епізодом покликається на протокол огляду місця події від 27.04.2015, ілюстративною таблицею до протоколу від 03.06.2015, актом про пожежу від 27.04.2015, постановою про призначення експертизи від 30.04.2015, висновком експерта №3/594 від 25.06.2015.

Згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Доводи сторони обвинувачення про підтвердження винуватості ОСОБА_5 показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_5 ввечері попросив в неї запальничку під час досудового розслідування судом не приймаються до уваги, оскільки згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них. В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказала, що дійсно на прохання обвинуваченому передала запальничку, однак це було близько 20 год. Всі свідки ствердно показали суду, що залишали ліс і місце пікніка, де залишався автомобіль о 19 -20 год., прямували пішки, жодних вибухів позаду себе не чули. Тоді як в акті про пожежу автомобіля вказано орієнтовний час 03 год. 03 хв.
Крім того, судом враховано, що експертним шляхом також не надані ствердні відповіді про причини займання автомобіля.
Таким чином, жодними з поданих суду стороною обвинувачення доказами не доведено поза розумним сумнівом доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть грунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може грунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Приписами ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону, що їх подає.
Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.284; п.2 ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, ухвалюється виправдувальний вирок.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Таким чином, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності, враховуючист.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України, яке йому інкримінується. Відтак, за відсутності доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України ОСОБА_5 слід виправдати.
При призначенні покарання суд керується наступним.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочинів, особу обвинуваченого, його молодий вік, посередню характеристику за місцем проживання та навчання (т.2 а.с.110), не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах (т.2 а.с.113, 115).

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття по епізоду за ч.2 ст.190 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання за ч.1 ст.186 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи думку учасників судового розгляду щодо міри покарання, те що матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_49 відшкодована шляхом повернення їй викраденого майна, потерпілому ОСОБА_8 - не відшкодована і він наполягає на суворому покаранні обвинуваченому, потерпілий ОСОБА_10 покладається при призначенні покарання на думку суду, суд приходить до висновку, що перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а відтак обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.186, ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій вказаних статтей, з призначенням покарання на підставі ст.70 КК України за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання суд на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупності злочинів до покарання за даним вироком приєднює покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 17.09.2015 шляхом часткового складання.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.06.2015 по 17.10.2015 (набрання вироком Залізничного районного суду м.Львова законної сили), з 27.10.2015 (ухвала Сихівського районного суду м.Львова про тимчасове залишення у Львівському слідчому ізоляторі №19) по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 127, ч.1 ст.129 КПК України, суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає матеріальна шкода в розмірі 47300 грн. (800 грн. + 46500 грн.). В решті позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд відмовляє за недоведеністю, оскільки довідка про імовірну середню вартість автомобіля не є належним доказом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством. Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що автомобіль цивільного позивача ОСОБА_8 після незаконного заволодіння знищений, його експлуатація неможлива, будучи позбавленим свого власного автомобіля потерпілий душевно страждав, переніс стресову ситуацію, змушений витрачати багато часу та додавати зусиль для відновлення стану і організації свого життя, позбавлений можливості проводити сімейний відпочинок, прибувати за викликом суду. Все це завдало потерпілому моральних страждань.

Враховуючи наведене у сукупності, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, в тому числі перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння суд переконаний, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн. буде достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 875 грн. 04 коп. (т.2 а.с.83, 135)

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.370, 373,374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.185 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.289 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч.1 ст.186 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.190 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточно ОСОБА_5 покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 17 вересня 2015 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання 6 (шість) років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та виправдати за недоведеністю на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 18 червня 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 18.06.2015 по 17.10.2015, з 27.10.2015 по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: жіночу сумку, яка знаходиться на зберіганні у потерпілої, повернути ОСОБА_9 , ключ і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згорілий автомобіль, які знаходяться у потерпілого, повернути ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 875 грн. 04 коп.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 47300 (сорок сім тисяч триста) грн. та моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) грн. В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1