Справа № 278/2641/16-к
В И Р О К
Іменем України
06 грудня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176, стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, старшого сержанта військової частини польова пошта НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
22 серпня 2014 року старшого сержанта ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ).
16 вересня 2014 року ОСОБА_4 переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня зараховано до списків особового складу вказаної військової частини і призначено на посаду старшого механіка-акумуляторника відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення.
10 жовтня 2014 року о 22 годині старший сержант ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. ст. 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби без дозволу командування військової частини та поважних причин самовільно залишив місце служби територію 240 центру підготовки підрозділів НОМЕР_3 армійського корпусу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), та проводив час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби до 12 години 22 жовтня 2016 року.
Своїми умисними діями старший сержант ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військовослужбовцем місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
28 жовтня 2016 року обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України направлено до суду.
24 листопада 2016 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якого сторони визнають правильність кваліфікацій дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України та узгоджують вид і міру покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 ( двадцять тисяч чотириста) гривень.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є злочином середньої тяжкості, провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.
Зміст угоди відповідає вимогам, встановленим ст. 472 КПК України, угода також містить передбачені ст. 473 КПК України наслідки її укладення та затвердження.
Укладення угоди між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором є добровільним, сторони цілком розуміють наслідки угоди, обмеження в праві на оскарження вироку суду та наслідки невиконання вимог угоди.
Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.
Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання із застосуванням ст. 69 КК України є такими, що відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.
Прокурор, захисники, обвинувачений ОСОБА_4 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, вину визнає повністю.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, відомості про процесуальні витрати відсутні.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК України, суд
у х в а л и в:
Затвердити у кримінальному провадженні № 0000176 угоду про визнання винуватості від 24 листопада 2016 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення їм наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1