Єдиний унікальний номер 341/910/16-к
Номер провадження 1-кп/341/67/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого cудді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, неодруженого, без постійного місця праці, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: Галицьким районним судом 27.08.2001 року за ст. 215-3 ч. 4 КК України (в редакції 1960 року) до 3-х років і 2 місяці позбавлення волі; Галицьким районним судом 13.01.2005 року за ст. ст. 185 ч.3, 194 ч.1, 70 КК України до 3-х років позбавлення волі; Галицьким районним судом 20.10.2008 року за ст. 185 ч.2 КК України до 240 год. громадських робіт;; Галицьким районним судом 01.07.2009 року за ст. 309 ч. 1 КК України до 4-х місяців арешту; Галицьким районним судом 23.04.2010 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 5-ти місяців арешту; Галицьким районним судом 13.09.2011 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 6-ти місяців позбавлення волі; Галицьким районним судом 25.12.2012 року за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі; Галицьким районним судом 21.02.2013 року за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік і 7 місяців, звільненого 21.09.2014 року по відбутті строку, громадянина України,

за ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненим повторно при слідуючих обставинах:

Будучи неодноразово судимим за корисливі злочини, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став і в період непогашеної судимості знову вчинив корисливий злочин. Останній раз ОСОБА_4 вироком Галицького районного суду від 21.02.2013 року був засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік і 7 місяців. З місць позбавлення волі він звільнився 21.09.2014 року по відбутті строку.

16 квітня 2016 року обвинувачений разом із своїм батьком, ОСОБА_5 , знаходились за місцем проживання, в квартирі по АДРЕСА_1 . Близько 15 год. до них додому прийшов ОСОБА_6 , який приніс із собою 0.25 л пляшку горілки і разом з ОСОБА_7 розпивали її на кухні квартири. Під час розпиття спиртного ОСОБА_6 зауважив, що акумуляторна батарея його мобільного телефону повністю розрядилася і запитав у ОСОБА_8 , чи не має в нього зарядного пристрою та чи не може він зарядити батарею його мобільного телефону. Отримавши ствердну відповідь про наявність зарядного пристрою, довіряючи ОСОБА_4 і не сумніваючись у його добропорядності, ОСОБА_6 передав йому свій мобільний телефон марки «Бравіс», вартістю 2000 грн. із стартовими пакетами до нього операторів «Київстар» і «МТС» по ціні 10 грн. та з чохлом чорного кольору із шкірозамінника, вартістю 100 грн.

Взявши вказаний телефон, ОСОБА_4 пішов в іншу кімнату і став його заряджати. В цей час в нього виник умисел на заволодіння телефоном ОСОБА_6 і він (обвинувачений), діючи умисно, з корисливих мотивів, забрав телефон із собою, вийшов з квартири на вулицю і продав телефон своєму знайомому ОСОБА_9 за 400 грн., якому нічого не було відомо про походження цього телефону. Своїми умисними шахрайськими діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2120 грн. В даний час потерпілому телефон повернуто і претензій до обвинуваченого він не має.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою винність в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.

При цьому суду пояснив, що 16 квітня 2016 року він разом з батьком знаходились вдома - в квартирі по АДРЕСА_1 . Близько 15 год. до них додому прийшов ОСОБА_6 , який приніс із собою 0.25 л пляшку горілки і разом з батьком розпивали її на кухні квартири. Коли він зайшов по своїх потребах в приміщення кухні, ОСОБА_6 запитав, чи не має в нього зарядного пристрою та чи не може зарядити мобільний телефон. Він сказав ОСОБА_6 , що такий зарядний пристрій в нього є. Тоді, ОСОБА_6 добровільно передав йому свій телефон і він пішов в спальну кімнату, де підключив зарядний пристрій до електромережі та став його заряджати.

Коли телефон зарядився, ОСОБА_6 разом батьком ще продовжували розпивати горілку. Тоді, в нього виник умисел на заволодіння цим телефоном і він забрав його із собою та вийшов з квартири на вулицю. Неподалік від будинку він зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , якому запропонував купити в нього мобільний телефон, на що той погодився і сказав, що має при собі 400 грн. Отримавши вказану суму грошей, він передав ОСОБА_9 телефон, про походження якого той нічого не знав. Коли прийшов додому, ОСОБА_6 в квартирі вже не було. На слідуючий день до нього прийшли працівники міліції і він зізнався, що телефон продав ОСОБА_9 .

В даний час телефон він повернув ОСОБА_6 , а також повернув ОСОБА_9 400 грн. і ті жодних претензій до нього не мають. Розуміє, що поступив неправильно, у вчиненому розкаюється і просив пом`якшити йому покарання.

Визнаний по справі потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить завершувати розгляд кримінального провадження без його участі, претензій матеріальногоі морального характеру до ОСОБА_4 він не має, покарати його просить згідно закону.

Оскільки, обвинувачений в судовому засіданні вину визнав та дав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду, у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів по даній кримінальній справі, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та істинності позиції якого у суду немає.

При цьому, розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується вивченими в судовому засіданні доказами, а саме протоколами слідчих дій, які подані стороною обвинувачення та приєднані до матеріалів кримінального провадження.

За наведених вище у вироку обставин справи та доказів суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненим повторно і винність свою у вчиненому визнав повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що обвинувачений у вчиненому щиросердечно розкаявся та сприяв розкриттю злочину, потерпілому збитки відшкодовано і той не наполягає на суворості покарання обвинуваченому.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо.

Враховуючи вищевказані обставини суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 190 ч. 2 КК України у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України суд,-

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн.).

Запобіжний захід відносно засудженого не обирався.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Бравіс», який передяний на зберігання ОСОБА_6 , йому ж повернути.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Галицький районний суд.
Головуючий:ОСОБА_1