Ухвала іменем україни 23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,
встановила:
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Вірменія, не працюючого, не судимого,
- за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.
Судом вирішено питання відшкодування судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року вирок місцевого суду змінено: ОСОБА_7 пом`якшено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 4 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України. Згідно зі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Як встановив суд, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, за невстановлених слідством обставин та у невстановлених осіб, незаконно придбав та зберігав з метою збуту подрібнену частину таблетки, яка у своєму складі містить наркотичний засіб бупренорфін, а в подальшому, 16 червня 2014 року, цей наркотичний засіб, масою 0,0001 гр., близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи неподалік аптеки № 12 на вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області незаконно збув під час проведення оперативної закупки легендованій особі ОСОБА_8 за грошову винагороду у розмірі 250 грн.
Він же, з корисливих мотивів, повторно, незаконно, за невстановлених досудовим слідством обставин, придбав та зберігав з метою збуту частину таблетки, яка в своєму складі містить наркотичний засіб бупренорфін масою 0,0028 гр., яку в подальшому, 10 березня 2015 року, біля 17 години 40 хвилин, знаходячись неподалік супермаркету «Вопак» на вул. Володимирській, 101 у м. Ковелі Волинської області, незаконно збув при оперативній закупці легендованій особі ОСОБА_8 за грошову винагороду у розмірі 300 грн.
У касаційних скаргах:
- прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати з призначенням розгляду у суді апеляційної інстанції. Зокрема, прокурор вважає, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим;
- захисник засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону, просить вирок та ухвалу апеляційного суду скасувати, а засудженого ОСОБА_7 виправдати за відсутністю у його діях складу злочину.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу прокурора та просив залишити касаційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Посилання захисника на те, що у справі неповно і однобічно проведено судове слідство та висновки, викладені у вироку в частині визнання його винним за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, перевірялись судом апеляційної інстанції і спростовуються сукупністю наявних доказів. Вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 незаконноіо збуту наркотичних засобів ОСОБА_8 16 червня 2014 року та 10 березня 2015 року повністю стверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, протоколами про результати контролю за вчиненням злочину від 16.06.2014 та 10.03.2015, згідно яких у ОСОБА_7 було проведено оперативні закупки наркотичного засобу; показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які приймали участь як поняті під час проведення оперативних закупок у ОСОБА_7 .
Вищенаведені показання в сукупності з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами повністю підтверджують зазначені факти збуту ОСОБА_7 наркотичних засобів. Наведені захисником підстави щодо неможливості залучення вищезазначених свідків в якості понятих, зокрема те, що вони є «громадськими діячами», є надуманими і не можна вважати такими, що свідчать про їх упередженість чи заінтересованість в результатах кримінального провадження.
Доводи в касаційній скарзі захисника про те, що докази по справі були отримані із застосуванням незаконних методів ведення досудового слідства, зокрема, що працівниками міліції було спровоковано злочин, є необґрунтованими, оскільки матеріали оперативних закупок свідчать про те, що отримання доказів злочинної діяльності було проведено в рамках оперативно-розшукової справи.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Так, за змістом ст.69 КК призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання своє рішення мотивував тим, що місцевий суд хоча і врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, дані про особу засудженого, але не зважив на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має родину, є громадянином Арменії, але тривалий час проживає на території України, щиро розкаявся та частково визнав свою вину, а також врахував мізерну кількість наркотичного засобу (менше 1 грама), відсутність негативних наслідків. З огляду на це, висновок суду про можливість застосування до засудженого положень ст. 69 КК України є обґрунтованим.
Також апеляційний суд врахував дані про стан здоров`я засудженого, які були досліджені, зокрема те, що ОСОБА_7 хворіє і потребує відповідного лікування, з цього приводу неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги в установі тримання під вартою, однак така допомога не може бути надана в умовах позбавлення волі. Крім того, врахував і строк перебування під вартою під час розгляду кримінального провадження та знайшов підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства.
Таким чином, призначене засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З уваги на таке, рішення судів є законними і обґрунтованими, призначене покарання справедливим, а відтак касаційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення. Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3