612/760/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2016 року смт. Близнюки
Слідчий суддя Близнюківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання начальника Близнюківського відділу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області за матеріалами кримінального провадження № 0000081 від 29 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про арешт майна,-
в с т а н о в и в:
24.10.2016 року начальник Близнюківського відділу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні СВ Близнюківського ВП Лозівського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, які внесені до ЄРДР за № 0000081 за фактом самовільного зайняття земельної ділянки на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району кадастровий номер :01:000:0318, площею 50 га, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Актом прийому-передачі від 03.06.2016 року фермерське господарство «Ніка-2011» передало, а Головне управління Держземагентства Харківської області прийняло земельну ділянку площею 50,0000 га (кадастровий номер :01:000:0318), що розташована на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. На момент складання акту прийому-передачі земельна ділянка знаходилась у задовільному стані та придатна для подальшого її використання за цільовим призначенням.

Відповідно до інформаційної довідки за № 66016910 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на вищевказану земельну ділянку кадастровий номер якої :01:000:0318 відсутні.

Відповідно до огляду місця події від 10.08.2016 року вищевказана земельна ділянка площею близько 50 га засіяна сільськогосподарською культурою «Соняшником», який було здійснено в 2016 році, про що свідчить наявність видимого міжряддя, яке не могло б утворитись в результаті залишку минулого врожаю.

Оглядом місця події від 23.10.2016, який відбувався з 14.10 год по 17.10 год, виявлено проведення польових робіт на самовільно зайнятій земельній ділянці кадастровий номер :01:000:0318, площею 50 га, а саме зібрання врожаю соняшнику.

В ході огляду місця події слідчим вилучено насіння соняшнику, загальна вага якого разом з автомобілем та причепом склала 37960 кг.

Вказане майно слідчим передано під зберігальну розписку ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .

На момент завершення огляду місця події на частині земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0318 залишився не зібраний врожай соняшника.

Оглядом місця події від 23.10.2016, який відбувався з 21.00 год. по 23.30 год, виявлено проведення польових робіт на самовільно зайнятій земельній ділянці кадастровий номер :01:000:0318, площею 50 га, а саме зібрання врожаю соняшнику, який залишився.

В ході огляду місця події слідчим вилучено насіння соняшнику, загальна вага якого разом з автомобілем та причепом склала 31060 кг.

Вказане майно слідчим передано під зберігальну розписку ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .

З посиланням на ст. ст. 84, 91, 170, прокурор зазначає, що є достатні підстави вважати, що зазначений в клопотанні врожай, відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 170 КПК України щодо завдання та мети арешту, прокурор вважає, що не накладення арешту може призвести до зникнення, знищення, перетворення або відчуження майна, а метою арешту є забезпечення кримінального провадження.

При цьому, в клопотанні зазначено, що документи, які підтверджують право власності на вказане майно, тобто соняшник, органом досудового розслідування не можуть бути надані у зв`язку з тим, що право власності на вказане майно неможливо підтвердити документально.

Враховуючи вищевикладене просить, накласти арешт на насіння соняшнику, загальна вага якого разом з автомобілем та причепом склала 37960 кг та яке передане на зберігання ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони будь-кому відчужувати, використовувати, розпоряджатися вказаним майном. Накласти арешт на насіння соняшнику, загальна вага якого разом з автомобілем та причепом склала 31060 кг та яке передане на зберігання ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони будь-кому відчужувати, використовувати, розпоряджатися вказаним майном.

До клопотання додано: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; акт прийому-передачі земельної ділянки від 03.06.2016 року; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, два протоколи огляду місця події від 23.10.2016 року, два акти контрольного зважування від 23.10.2016 року, дві розписки ОСОБА_4 від 23.10.2016 року та дві товарно-транспортні накладні від 24.10.2016 року за № 310670, 310664.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Особа, якій передано під зберігальну розписку вантаж насіння соняшника, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України, неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши думку прокурора, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні слідчим суддею з`ясовано, що всупереч п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України в матеріалах клопотання відсутня наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, тобто підозра жодній особі не пред`явлена.

Крім того з протоколів огляду місця події та актів контрольного зважування від 23.10.2016 року не вбачається, що в рамках проведення 23.10.2016 року такої слідчої дії, як огляд місця події, вимірювалась маса вилученого та зваженого насіння соняшника, оскільки маса насіння соняшнику була зазначена разом з автомобілем та причепом , при цьому маса автомобілю та причепу без насіння соняшника 23.10.2016 року не вимірювалась.

При цьому, слід зауважити, що цифрові значення по загальній масі автомобілю та причепу з насінням соняшника, відображені в акті контрольного зважування від 23.10.2016 року (37960 кг та 31060 кг відповідно), не співпадають з цифровими значеннями маси, які містяться в товарно-транспортних накладних від 24.10.2016 року за № 310664, 310670 (38060 кг та 31100 кг відповідно). Тобто чиста вага насіння соняшника вилучена 23.10.2016 року під час огляду місця події не встановлена.

Також до клопотання не додано документів, які підтверджують конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

У відповідності до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачає покарання лише у виді штрафу або арешту на певний строк і не передбачає покарання у виді конфіскації майна або можливість застосування до юридичної особи заходу кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, а також спеціальної конфіскації.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Всупереч цьому, в матеріалах клопотання відсутній обґрунтований розмір цивільного позову у кримінальному провадженні, обґрунтований розмір неправомірної вигоди або матеріальної шкоди.

До того ж, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. А вартість майна, яке зазначене в клопотанні, фактично не з`ясовано.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Отже, з огляду на те, що слідчим суддею встановлено, що на теперішній час підозра у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України ні кому не пред`явлена; цивільний позов не заявлений; відомості про спричинення матеріальної шкоди інтересам держави або іншим особам відсутні; у наданих до суду матеріалах не обґрунтована можливість використання цього майна як доказу за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України; санкція ч.1 ст. 197-1 КК України конфіскацію майна не передбачає; відсутні відомості про чисту вагу вилученого насіння соняшника без маси автомобілів та причепів в рамках проведення 23.10.2016 року такої слідчої дії, як огляд місця події, то слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити.

Керуючись ст. ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання начальника Близнюківського відділу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області за матеріалами кримінального провадження № 0000081 від 29 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про арешт майна- відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1