Справа № 569/1777/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 року Рівненський міський суд

судді ОСОБА_1
при секретарях судового засіданн ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника - адвоката ОСОБА_7
Згідно формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 органом досудового розслідування, підполковник ОСОБА_6 , будучи командиром 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в порушення вимог ст.ст.101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27 листопада 2015 року близько 16 год. 20 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в класі бойової служби 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , будучи незадоволеним порушенням правил поводження із спеціальним засобом для відстрілу гумових куль - Форт 12Р його підлеглим - солдатом строкової служби військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , являючись його начальником, завдав ОСОБА_5 не менше трьох ударів рукояткою спеціального засобу для відстрілу гумових куль - Форт 12Р в область лобно-тім`яної ділянки голови, заподіявши ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, чим застосував насильство щодо підлеглого, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 426-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, надавши суду показання про те, що в період з 25 листопада по 12 грудня 2015 року перебував на лікуванні в поліклініці УМВС України в Рівненській області, у зв`язку з чим не виконував обов`язки командира 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, що були на той час покладені на його першого заступника майора ОСОБА_8 27 листопада 2015 року близько 16 год. прибув на територію частини за адресою: АДРЕСА_1 , щоб забрати деякі свої особисті речі, оскільки перебував на лікарняному. Виконуючий обов`язки командира батальйону ОСОБА_8 повідомив йому про інцидент з використанням зброї, допущений того дня військовослужбовцем строкової служби - солдатом ОСОБА_5 . Зайшовши в клас бойової служби 3-го стрілецького батальйону, він у присутності інших військовослужбовців зробив ОСОБА_5 зауваження з приводу недбалого поводження зі зброєю, що призвело до випадкового пострілу солдатом з пристрою Форт 12Р. Роз`яснивши потерпілому як правильно користуватися цим пристроєм, він тричі замахнувся на ОСОБА_5 рукояткою пістолета в область голови, при цьому контролював свої рухи, тому не міг нанести потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень, торкнувшись рукояткою лише зимової шапки на голові потерпілого. Такі дії допустив через роздратування, викликане в нього напередодні, за декілька днів до початку лікарняного, нетактовною поведінкою солдата ОСОБА_5 , якому він зробив зауваження з приводу куріння на території військової частини у невстановленому місці, на що потерпілий вступив з ним в словесну суперечку. Стверджує, що насильство до підлеглого не застосовував, тим більше в умовах особливого періоду, тому просить ухвалити щодо нього виправдувальний вирок, оскільки стороною обвинувачення не було доведено, що дійсно вчинено кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Оцінюючи зібрані стороною обвинувачення та надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.
З показань потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що 27 листопада 2015 року близько 15 год. 30 хв. він, перебуваючи в приміщенні народознавчої світлиці на території військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив з необережності один постріл зі спеціального засобу для відстрілу гумових куль - Форт 12Р, що був попередньо виданий йому для патрулювання міста Рівне спільно з іншими військовослужбовцями. Відразу після цього за наказом вищих командирів вищевказаний спецзасіб був ним зданий до з`ясування обставин події. Через деякий час на територію частини прибув підполковник ОСОБА_6 , який в приміщенні класу бойової служби пояснив йому як правильно користуватися спецзасобом Форт 12Р, після чого ОСОБА_6 наніс йому декілька ударів по голові рукояткою вказаного спецзасобу, при цьому за силою удари були незначними, пом`якшені зимовою шапкою на його голові. На цьому конфлікт вичерпався, а оскільки ні головного болю, ні кровотечі з рани він не відчував, тому до лікаря звернувся лише ввечері наступного дня. Лікареві пояснив, що отримав побутову травму, так як напередодні події 27 листопада 2015 року вдарився головою об дерев`яну стійку, внаслідок чого у нього можливо й виникла забійна рана лобно-тім`яної ділянки голови.
Показання потерпілого, в частині ймовірного джерела виникнення в нього тілесного ушкодження, об`єктивно узгоджуються з фактичними даними, наведеними в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.п.129, 130), а також у висновку судово-медичної експертизи від 30 листопада 2015 року №1293 (том 1, а.п.131, 132), з яких вбачається, що зі слів хворого ОСОБА_5 28 листопада 2015 року близько 12 год. він, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_2 , вдарився головою об дерев`яний стовп. При огляді експертом 30 листопада 2015 року в потерпілого ОСОБА_5 було виявлене тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лобно-тім`яної ділянки голови, що виникло від однієї травматичної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким цілком могла бути рукоятка спецзасобу Форт 12Р чи інший тупий предмет. По терміну спричинення вказане тілесне ушкодження не суперечить строку 27 листопада 2015 року та відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на… припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а згідно ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з наведеного, оскільки з показань обвинуваченого слідує, що ударів потерпілому він не наносив, а лише тричі замахнувся рукояткою спецзасобу в область голови ОСОБА_5 , натомість потерпілий повідомив, що обвинувачений наніс йому з незначною силою близько трьох ударів по голові рукояткою спецзасобу, а з висновку судово-медичної експертизи вбачається, що тілесне ушкодження в ОСОБА_5 виникло від однієї травматичної дії будь-якого тупого предмету, в тому числі - рукоятки спецзасобу, вказані сумніви та припущення щодо джерела виникнення в потерпілого легкого тілесного ушкодження слід тлумачити на користь обвинуваченого ОСОБА_6 .
Допитані в судовому засіданні свідки обвинувачення - військовослужбовці ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 надали суду показання, з яких вбачається, що 27 листопада 2015 року в другій половині дня підполковник ОСОБА_6 , перебуваючи в класі бойової служби 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , наніс солдату ОСОБА_5 не менше трьох ударів по голові рукояткою спеціального засобу для відстрілу гумових куль - Форт 12Р. При цьому, підполковник ОСОБА_6 перебував в цивільній формі одягу. Інцидент стався з приводу грубого порушення солдатом ОСОБА_5 правил поводження із вказаним вище спецзасобом, що спричинило випадковий постріл з нього у приміщенні, де перебував особовий склад батальйону.
Відповідно до ч.1 ст.408 КК України, військовими злочинами визнаються передбачені цим розділом злочини проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними під час проходження ними навчальних (чи перевірних) або спеціальних зборів.
Як передбачено частиною третьою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (зі змінами і доповненнями), військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
З наявних у матеріалах кримінального провадження витягу з наказу від 25.11.2015 р. №283 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2, а.п.8), а також витягу з наказу від 15.12.2015 р. №302 командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2, а.п.158), вбачається, що в період з 25 листопада по 12 грудня 2015 року командир 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України підполковник ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в поліклініці УМВС України в Рівненській області, тому в цей час не виконував обов`язки військової служби, а відтак, застосувавши психічне й фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_5 , як слідує з показань потерпілого та допитаних свідків, обвинувачений не мав статусу військової службової особи щодо підлеглого йому солдата строкової служби ОСОБА_5 . Як вбачається з вищенаведених витягів з наказів, у цей період обов`язки командира батальйону виконував перший заступник командира 3-го стрілецького батальйону - начальник штабу майор ОСОБА_8 .
Таким чином, під час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в медичному закладі він не є таким, що виконує обов`язки військової служби та, відповідно, не може бути суб`єктом злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини).
Крім того, станом на 27.11.2015 р. в України не було особливого періоду.
Так, абзацом одинадцятим статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ Про оборону України (зі змінами і доповненнями) визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналогічне зазначено і в абзаці п`ятому статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зі змінами і доповненнями), а саме - особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 Про часткову мобілізацію, було постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом та у пункті 9 визначено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію було затверджено Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 Про часткову мобілізацію. Пунктом 2 цього Закону визначено, що він набирає чинності з дня його опублікування.
20 січня 2015 року Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію був опублікований в газетах Урядовий кур`єр №9 та Голос України №8.
Таким чином, в Україні було оголошено мобілізацію і тим самим відбулося настання особливого періоду на 210 днів, починаючи з 21.01.2015 р. по 18.08.2015 р.
Виходячи з наведеного, оскільки прокурором не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 426-1 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , обвинувачений підлягає виправданню в інкримінованому йому злочині.
Питання про долю речових доказів і документів, які буди надані суду для дослідження, суд вирішує відповідно до положень ч.9 ст.100 КПК України, а саме: військову зимову шапку потерпілого ОСОБА_5 та спеціальний засіб для відстрілу гумових куль - Форт 12Р, зав.№ НОМЕР_3 , як майно, що було предметом кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, - слід залишити в розпорядженні законного володільця цього майна - 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (том 2, а.п.102, 103), а зразки крові солдата ОСОБА_5 - зберігати при матеріалах кримінального провадження (том 2, а.п.104 - 106).
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Виходячи з наведеної норми процесуального закону, оскільки обвинувачений підлягає виправданню в пред`явленому йому обвинуваченні, слід віднести на рахунок держави документально підтверджені витрати в кримінальному провадженні на залучення судового експерта за проведення двох імунологічних експертиз, в загальній сумі 1075 грн. 20 коп. (том 1, а.п.152, 161).
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_6 під час здійснення підготовчого провадження запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (том 3, а.с.78 - 80) слід залишити в силі.
Керуючись ст.ст.368, 370, п.1 ч.1 ст.373, ст.374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, та його виправдати.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній - особисте зобов`язання.
Речові докази: військову зимову шапку потерпілого ОСОБА_5 та спеціальний засіб для відстрілу гумових куль - Форт 12Р, зав.№ НОМЕР_3 - залишити в розпорядженні 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ), зразки крові солдата ОСОБА_5 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: