Справа № 199/5152/16-к
УХВАЛА
21.07.2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області юриста другого класу ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що У провадженні СВ АНД ВП Дніпропетровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 19.07.2016 року за № 0000073, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2016 року, будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.1994 року належав ОСОБА_4 про що приватним нотаріусом ОСОБА_5 були внесені відповідні відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно.

14.08.2015 року приватний нотаріус ОСОБА_5 , посвідчив вищевказаного правовстановлюючого документу посвідчив договір купівлі продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , серія та номер: НАО 935660/р.№1154, чим зареєстрував у реєстрі речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .

Однак, згідно інформації КП «Дніпропетровське Міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.07.2016 року, встановлено, що станом на 31.12.2012, право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить - 1/16 ч. гр. ОСОБА_7 , на підставі договору дарування від 10.06.1963р., посвідчений Першою ДДНК, за реєстром №1-377; 02/16 ч. гр. ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.1987р., посвідчений Сьомою ДДНК, за реєстром №2-210; 3/16 ч. гр. ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1978р., посвідчений Сьомою ДДНК, за реєстром №2- 7457; 5/16 ч. гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.1963р., видане Першою ДДНК, за реєстром №3-3803; згідно реєстраційної книги 5/32 ч. гр. ОСОБА_12 , на підставі акта про денаціоналізацію від 19.10.1922р., свідоцтво про право власності від 23.10.1951р.; 5/32 ч. ОСОБА_13 , на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.1964р., посвідчений Першою ДДНК, за реєстром №1-1711.

Досудовим розслідуванням встановлено, що реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 проведена на підставі фіктивних документів, оскільки договір купівлі продажу від 28.06.1994 року, на підставі якого ОСОБА_4 придбала будинок АДРЕСА_1 , у КП «Дніпропетровське Міжміське бюро технічної інвентаризації» не зареєстрований , однак до 2012 року договори купівлі продажу (інші правовстановлюючі документи) обов`язково проходили державну реєстрацію у КП «Дніпропетровське Міжміське бюро технічної інвентаризації». Оскільки договір купівлі продажу від 28.06.1994 року у ДМБТІ не зареєстрований, а в ДМБТІ міститься інформація щодо інших власників вказаного об`єкту нерухомості є підстави вважати, що договір купівлі продажу, серія та номер: НАО 935660/р.№1154 є фіктивним.

Крім того, відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2016 року встановлено, що 18.07.2016 року, приватний нотаріус ОСОБА_14 , зареєструвала право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:381:0076, площа 0.0753 га., адреса: АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_6 .

Оскільки, підставою для отримання вказаної земельної ділянки стала реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, а право власності на об`єкт нерухомості набуто поза волею власника та отримано шахрайським шляхом, а саме шляхом пред`явлення фіктивних документів то похідне право на земельну ділянку (кадастровий номер :02:381:0076, площа 0.0753 га., адреса: АДРЕСА_1 ) є незаконним.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка (кадастровий номер :02:381:0076, площа 0.0753 га.) за адресою: АДРЕСА_1 є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч.2 ст. 170 КК України підпадає під майно, яке підлягає арешту.

З метою запобігання ризикам знищення, втрати, пошкодження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенню, та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виникла необхідність в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, про що і звертаються до суду з даним клопотанням.

Судом досліджено додані до клопотання документи та заслухано прокурора ОСОБА_3 .

Клопотання про арешт майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України розглянуте за відсутності власника майна, оскільки це необхідно для забезпечення арешту майна.

Суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ст. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення.

Встановлено, що зазначене прокурором нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167, тому з метою забезпечення повного, всебічного, та неупередженого розслідування кримінального провадження необхідно накласти арешт на зазначене нерухоме майно. Це дасть можливість на час досудового слідства зберегти майно, яке є предметом кримінального правопорушення, за яким розпочато досудове розслідування.
Таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження, і найменш обтяжливим способом арешту майна є заборона ним розпоряджатися.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Накласти арешт на на нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка (кадастровий номер :02:381:0076, площа 0.0753 га.) за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно, розпоряджатися ним та використовувати його.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали.

Слідчий суддя: