УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/5420/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року, -
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року на підставі ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України відмовлено за безпідставністю у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.
В ухвалі суду зазначено, що на розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В ході судового розгляду заяви засудженого встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 12 січня 2010р. Голосіївським районним судом міста Києва за ч.1 ст.115 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до змісту вироку, в строк відбуття покарання засудженому зараховано час його утримання під вартою з 10.08.2009 року по 11.01.2010 року.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 03.12.2014 року невідбуту засудженим частину строку покарання замінено на обмеження волі в порядку ст.82 КК України.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі - 10.08.2009 року, у виді обмеження волі - 14.12.2014 року, кінець строку - 10.02.2017 року.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 13.08.2009 року. Під час утримання в Київському слідчому ізоляторі допустив одне порушення режиму утримання, по факту якого було накладено дисциплінарне стягнення. Заохочень не мав.
З 27.04.2010 року відбував покарання в Житомирській виправній колонії (№ 4). Допустив шість порушень встановленого порядку відбування покарання по фактам яких було проведено бесіди виховного характеру та накладено два дисциплінарних стягнення. За сумлінну поведінку і ставлення до праці один раз заохочувався адміністрацією установи.
З 14.12.2014 року відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108). За період відбування покарання характеризується позитивно. Допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, по факту якого було проведено бесіду виховного та профілактичного характеру. Заходи виховного та профілактичного характеру відвідує, реагує на них правильно.
Працевлаштований на виробництві установи в деревообробному цеху. До праці ставиться сумлінно. За сумлінну поведінку і ставлення до праці тричі заохочувався адміністрацією установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження », програму виконує в повному обсязі.
Враховуючи встановлені обставини, думку представника адміністрації виправного центру та прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за час відбуття покарання засуджений став на шлях виправлення, однак у повній мірі свого виправлення не довів, тому підстав для задоволення його заяви не має.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду як необґрунтовану, задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його заяви та до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України. Вважає, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи №274/5420/15-к, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, належним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 12 січня 2010 року Голосіївським районним судом міста Києва за ч.1 ст.115 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 03.12.2014 року невідбуту засудженим частину строку покарання замінено на обмеження волі в порядку ст.82 КК України.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі - 10.08.2009 року, у виді обмеження волі - 14.12.2014 року, кінець строку - 10.02.2017 року.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений та відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину пов`язаного із заподіянням смерті іншій людині. За час відбуття покарання засуджений неодноразово допускав порушення режиму утримання, за що на нього накладались дисциплінарні стягнення. Перебував на обліку як особа схильна до членоушкодженння у зв`язку із демонстративним заподіянням собі тілесних ушкоджень 02.10.2014 року (особова справа с.121). Знятий з такого обліку 30.11.2015 року (особова справа с.207).
Останнє порушення, яке виразилось у порушення розпорядку дня, допустив 09.07.2015 року відбуваючи покарання у Бердичівському виправному центрі №108 (особова справа с. 173-178). В ході виїзду за межі виправного центру, в період з 13.11.2015 року по 15.11.2015 року повернувся до виправного центру без відмітки органу кримінально-виконавчої інспекції про прибуття та вибуття засудженого (особова справа с.204-205), проте будь-яких перевірок з цього приводу адміністрацією установи виконання покарання не проводилось.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_7 , яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.
Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для її скасування не має.
На підставі викладеного, ухвалу суду щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: