Справа №577/2264/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/61/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Невиконання судового рішення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0000212 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями заступника прокурора Сумської області ОСОБА_10 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2015 року, в яких:

прокурор ставить питання про зміну вироку суду відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та зменшення суми штрафу до 8500грн.,

обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

У зміненій та доповненій апеляційній скарзі прокурор вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного обвинуваченому покарання, оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.416 КПК України призначив ОСОБА_7 більш суворе покарання, ніж було визначене вироком від 23 грудня 2014 року, який був скасований ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року не з підстав призначення м`якого покарання.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, оскільки відповідальність за ч.1 ст.382 КК України наступає за умисне невиконання судового рішення, що набрало чинності, або перешкоджання його виконанню, а в його діях був відсутній умисел, направлений на ухилення від виконання рішення суду, бо виконати рішення суду знести гараж він був позбавлений можливості з об`єктивних причин, через наявне захворювання спини та за відсутності коштів в сумі 90000грн. на проведення відповідних робіт. Також вказує, що відповідальність наступає за невиконання рішення суду, а не за невиконання виконавчого листа чи то постанови державного виконавця, а під час судового розгляду кримінального провадження жодного судового рішення досліджено не було. Крім того, вказує на допущене судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт йому було вручено 12 червня 2013 року, тобто до його складання та затвердження 13 червня 2013 року.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що у 2009 році по АДРЕСА_1 самовільно, не маючи на те відповідного дозволу, на власній земельній ділянці поряд з будівлями на суміжній земельній ділянці ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , збудував одноповерховий цегляний гараж розміром 6 на 12 м, що суперечило протипожежним вимогам будівництва. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2011 року у справі №2-234/2011р. зобов`язано ОСОБА_7 за власний рахунок знести самовільно побудований гараж за вказаною адресою. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист і 19 січня 2012 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження. Державний виконавець неодноразово попереджав ОСОБА_7 про необхідність виконання рішення суду, приймав відносно нього передбачені законом заходи впливу з метою примусу до виконання рішення суду та попереджав його про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Незважаючи на це ОСОБА_7 з 13 жовтня 2011 року по теперішній час умисно не виконав рішення суду, ніяких суттєвих заходів для знесення самовільно збудованого гаражу не здійснив.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого та захисника на підтримку поданої апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора на підтримку зміненої апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на досліджених судом матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснивши невиконання рішення суду незадовільним станом здоров`я та відсутністю коштів на залучення сторонніх осіб для проведення демонтажу будівлі.

Проте, вина обвинуваченого у вчиненні умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили, підтверджується рядом досліджених судом першої інстанції належних та допустимих доказів, які суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу вироку, зокрема, наданими під час судового розгляду показами представника потерпілої та свідків.

Так, представник потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 пояснила, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 13 жовтня 2011 року ОСОБА_7 було зобов`язано знести незаконно збудований гараж за власний рахунок, але рішення суду він так і не виконав та не бажає виконувати, проте звертався до Інспекції ДАБК у Сумській області з заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта ( гаража), при цьому права потерпілої ОСОБА_11 не відновлені.

Дані покази під час судового розгляду підтримала і представник потерпілої ОСОБА_13 .

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що приймав участь у будівництві гаража ОСОБА_7 , а навесні чи влітку 2014 року до нього звернувся ОСОБА_7 з проханням знести гараж, але він відмовився.

Зі слів свідка ОСОБА_15 , директора ПФ «Будтехсервіс», вбачається, що влітку 2015 року до нього звертався ОСОБА_7 з приводу розібрання гаража, він зробив кошторис, який складав близько 90 тис. грн., проте роботи не виконували.

Проте, виконавчий лист, виданий на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 8 грудня 2011 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 12 березня 2012 року залишено без змін, виданий ще 6 січня 2012 року (т.2 а.с.10,21). Копію постанови державного виконавця відділу ДВС Конотопського МРУЮ від 19 січня 2012 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа щодо зобов`язання ОСОБА_7 знести гараж, обвинувачений отримав 6 квітня 2012 року (т.2 а.с.58).

Таким чином, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 засвідчили про наміри обвинуваченого приступити до виконання судового рішення вже під час розгляду кримінального провадження в суді, а тому суд першої інстанції показам вказаних свідків дав вірну правову оцінку.

Крім того, досліджені судом першої інстанції копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08 жовтня 2012 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 звернувся до Інспекції ДАБК у Сумській області для реєстрації гаража, довідка КП «Конотопське МБТІ» від 22 жовтня 2012 року про вихід техніка за місцем реєстрації домоволодіння та копія техпаспорту належного ОСОБА_7 домоволодіння в АДРЕСА_1 , складеного на 03 серпня 2012 року, де вказаний і гараж, свідчать про намагання обвинуваченого узаконити будівництво гаража вже після набрання чинності рішенням суду про його знесення та отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.34,92-94,96-97).

Про умисне невиконання судового рішення обвинуваченим свідчать також акти державного виконавця від 10 вересня 2012 року та 16 жовтня 2012 року та постанови старшого державного виконавця від 1 жовтня 2012 року та від 22 жовтня 2012 року, якими за невиконання рішення суду в частині знесення гаража ОСОБА_7 підданий штрафу (т.2 а.с.59,64,66,68,69); а також протоколи огляду місця події з фототаблицею від 27 грудня 2012 року та від 10 травня 2013 року, з яких вбачається, що в дворі господарства ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 розташований гараж. (т.2 а.с.87-88, 141-145);

Копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_7 за період 2011-2012р.р. (т.2 а.с.133-137), згідно яких за 2011 рік загальна сума доходу за результатами здійснення підприємницької діяльності за звітний період становила 18000 грн., за 2012 рік -25415 грн., свідчать про наявність у нього матеріальних ресурсів для виконання робіт по демонтажу гаража, проте обвинувачений їх навіть не розпочав.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши усі докази, які повністю узгоджуються між собою, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його дії за ч.1 ст.382 КК України кваліфіковані правильно, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що дослідженими в судовому засіданні доказами не було встановлено прямого умислу на невиконання ним судового рішення, є необґрунтованими, оскільки перевірялися в судовому засіданні і не знайшли свого підтвердження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 після ухвалення судом рішення про знесення за власний рахунок самовільно збудованого гаража в повному обсязі розумів суть цього рішення та свій обов`язок виконати це рішення, знав також і про наявність виконавчого листа та виконавчого провадження, що підтверджується також і тим, що він сплатив накладені на нього штрафи за невиконання рішення суду. Реальних дієвих заходів по виконанню рішення суду по зносу гаража ОСОБА_7 не вживав, до ОСОБА_14 обвинувачений звернувся лише навесні чи влітку 2014 року, до ОСОБА_15 - влітку 2015 року. Більш того, ОСОБА_7 виготовляв документацію та звертався до Інспекції ДАБК у Сумській області з декларацією вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації, гараж «Е» 72кв.м., що свідчить про умисне ухилення від виконання рішення суду та намагання всілякими засобами не виконувати його.

Суд першої інстанції перевіряв доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності коштів для виконання таких робіт і дійшов вірного висновку, що відсутність коштів не є підставою для невиконання рішення суду, оскільки обвинувачений є працездатною особою, протягом 2011-2012 років мав певний дохід, сплачував штрафи за постановами державного виконавця, сплачував штраф при введенні в експлуатацію гаражу, сплачував кошти за виготовлення документації і її оформлення по введенню в експлуатацію гаража, а також за виготовлення кошторису по зносу гаража. Також було предметом перевірки судом першої інстанції і посилання ОСОБА_7 на незадовільний стан здоров`я, та в зв`язку з цим його фізичною неспроможністю самому знести гараж. Такі доводи обвинуваченого нічим об`єктивно не підтверджені, його звернення до Конотопської ЦРЛ та отримання ним амбулаторного лікування не є суттєвою причиною для неспроможності ним самому приймати участь в зносі гаража, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх такими, що направлені на уникнення кримінальної відповідальності та залишення гаражу в своєму господарстві без його знесення всупереч судовому рішенню.

Крім того, такі доводи обвинуваченого жодним чином не впливають на кваліфікацію його дій, оскільки кримінальна відповідальність за ст.382 КК України настає у разі умисного невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або в перешкоджанні їх виконанню. Так, невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Не заслуговують на увагу колегії також доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу не дослідження під час судового розгляду рішення суду, у невиконанні якого його було обвинувачено, оскільки з журналу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні 03 листопада 2015 року за ініціативи прокурора у кримінальному провадженні була досліджена ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , треті особи: виконавчий комітет Конотопської міської ради, КП Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, про усунення перешкод в здійсненні права користування приватною власністю та знесення самовільно побудованого гаража, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 грудня 2011 року. Вказаним судовим рішенням суду касаційної інстанції було залишено без зміни рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2011 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 грудня 2015 року, яким позов ОСОБА_11 задоволено, усунуто перешкоди ОСОБА_11 в здійсненні права користування будинковолодінням АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_7 за власний рахунок знести самовільно побудований гараж за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.210).

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо допущеного порушення кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт йому було вручено 12 червня 2013 року, тобто до його складання та затвердження 13 червня 2013 року, то вони, на думку колегії суддів, не є підставою для скасування судового рішення відповідно до положень ст.412 КПК України та запис «12» червня є технічною помилкою самого обвинуваченого.

Не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину і наявність постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року про скасування постанови Сумського окружного адміністративного суду Сумської області від 18 червня 2015 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_11 про скасування рішення Інспекції ДАБК у Сумській області про реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 8 жовтня 2012 року та відмови у задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки дане рішення жодним чином не знімає з обвинуваченого обов`язок виконати рішення суду про знесення самовільно збудованого гаража, який у нього виник ще в січні 2012 року.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У даному кримінальному провадженні ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року, з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, скасовано вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року, яким ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500грн., та призначено новий розгляд даного провадження в суді першої інстанції.

Проте, під час нового розгляду кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому покарання у вигляді штрафу та визначаючи його розмір 17000грн., суд першої інстанції не дотримався вимог ч.2 ст.416 КПК України, відповідно до яких при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги зміненої апеляційної скарги прокурора вбачає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного судом покарання змінити, зменшивши розмір штрафу до визначеного вироком від 23 грудня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , змінену першим заступником прокурора Сумської області ОСОБА_10 , задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4