Справа № 473/3923/15-к
ВИРОК
іменем України
"24" травня 2016 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальні провадження №0001833, №0002146, які об`єднані ухвалою суду в одне провадженняза обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, не одружений, не працює, з неповною середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 04 листопада 2015 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В ході судового розгляду було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 не має паспорту та жодного іншого документу, який встановлює його особу, тому слідчому ухвалою суду було доручено встановити особу обвинуваченого. Проте, ухвалу суду від 02 лютого 2016 року про доручення слідчому встановити особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі документів, перелік яких визначено ч.1 ст.13 Закону України від 20.11.2012 року «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», - виконана не була та листом за №2417/59-2016 ст.слідчий Вознесенського ВП ГУНП ОСОБА_8 повідомив, що обвинувачений жодного із документів, передбачених ч.1 ст.13 Закону України від 20.11.2012 року «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», - не має.

В ході судового засідання особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області через відсутність у останнього паспорту, було встановлено на підставі копії свідоцтва про народження, наданої та засвідченої прокурором, серія НОМЕР_1 , яке було видано повторно 22.10.2014 року відділом державної реєстрації цивільного стану по Вознесенському району реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області де зазначено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт.Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, батьки: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що 06.12.1996 року складено актовий запис №83.
Згідно з повідомленням ДРАСЦ по Вознесенському району Вознесенського МРУЮ від 08.04.2016 року за запитом Вознесенської місцевої прокуратури встановлено, що народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області актовий запис №83 від 06.12.1996 року і матері ОСОБА_10 було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06.12.1996 року. Також батькові ОСОБА_9 було видано повторно свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 22.10.2014 року на ім`я ОСОБА_4 . Прокурором долучено засвідчені копії паспортів батьків обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Згідно з повідомленням начальника Вознесенського РВ УДМС ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно адресно-довідкової картотеки та картотеки заяв №1 - не значиться.
Згідно з карткою фізичної особи платника податків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .Згідно із інформацією, отриманою судом від Міністерства доходів та зборів України 22.03.2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Вознесенською ОДПІ 29.03.2016 року №666/10-14-96-11-14 на запит суду повідомлено, що на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було отримано реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який отримали його батьки на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 06 грудня 1996 року Олександрівською сільською радою Вознесенського району, оскільки на момент видачі картки платника податків ОСОБА_4 не досяг шістнадцяти років та не мав паспорта.

З відповіді Вознесенського МВ КВІ від 04.04.2016 року №715 на запит суду вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був засуджений 04 листопада 2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт. Вирок прийнято КВІ до виконання на підставі розпорядження суду і при встановленні особи засудженого органом КВІ встановлено, що згідно із поясненнями ОСОБА_4 він втратив документи, які засвідчують його особу.

В результаті досліджених в судовому засідання доказів встановлено, що 26 липня 2015 року приблизно о 00.10 год. в смт.Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_4 , перебуваючи на вул.Жовтневої революції, за попередньою змовою з двома невстановленими чоловіками, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, наздогнав ОСОБА_6 , яка йшла по вказаній вулиці попереду в попутному напрямку та реалізовуючи свій злочинний умисел, наніс один удар кулаком руки в область шиї ззаду, після чого обхопив ОСОБА_6 ззаду за тулуб і утримував в такому положенні, під час чого один з невстановлених чоловіків вирвав з рук ОСОБА_6 її сумку. ОСОБА_4 разом з двома невстановленими чоловіками відкрито викрали майно, належне ОСОБА_6 а саме: жіночу сумку вартістю 200 грн., в якій знаходився гаманець червоного кольору вартістю 150 грн., в якому знаходились гроші в сумі 800 грн., крім цього в сумці знаходився мобільний телефон «Nокіа 1200» вартістю 100 грн., в результаті чого потерпілій ОСОБА_6 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1250 грн.

Крім того, 25 серпня 2015 близько 04.00 год. в смт.Олександрівка Вознесенського району на вул.Г.Подзігуна в приміщенні кафе «Піт-Стоп» під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 удари руками та ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді ран в лівій тім`яній ділянці голови та в ділянці підборіддя справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також крововилив в ділянці обличчя з крововиливом в склеру правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, пред`явлені до нього позови не визнав та на підставі ст.63 Конституції України відмовився давати показання.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не з`явилася, надала заяву (а.к.п.40) в якій просила розглядати справу в її відсутності, щодо покарання, яке слід призначити обвинуваченому, поклалася на розсуд суду, зазначивши, що матеріальну шкоду їй не відшкодовано.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 25.08.2015 року близько 4 години ранку обвинувачений ОСОБА_4 в смт.Олександрівка в приміщенні кафе «Піт-Стоп» наніс йому удар в ліву скроню ногою, після чого він втратив свідомість. Поруч з ним була ОСОБА_11 . Після того, як він втратив свідомість, ОСОБА_12 продовжував наносити йому побої протягом години. Десь через 40 хвилин приїхала швидка, проте обвинувачений ні водія, ні лікаря до нього не підпускав. Він не приходив до тями - його обливали водою, що бачили ОСОБА_13 та працівник кафе. Після того, як ОСОБА_12 забрали працівники міліції, швидка забрала його до лікарні. Деякий час він лікувався стаціонарно та протягом 3-х місяців лікувався вдома. На лікування витратив близько 3 тисяч гривень, проте у нього відсутні докази на підтвердження цих витрат. Завдану моральну шкоду обгрунтував тим, що через отриману травму втратив роботу і не може працювати монтажником-висотником та відповідно утримувати свою родину. Причину виникнення конфлікту пояснив тим, що може щось сказав таке, що не сподобалось обвинуваченому.
Обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, окрім власного визнання ним своєї вини, показань потерпілого ОСОБА_7 , також підтверджуються фактичними даними, які містяться в документах, наданих стороною обвинувачення.

Так, згідно з висновком судово-медичного експерта №443 від 04.09.2015 року на підставі даних судово-медичного огляду у потерпілого ОСОБА_7 було виявлено: рани в ділянці лівої тім`яної ділянки та в ділянці підборіддя справа, крововилив в ділянці обличчя з крововиливом в склеру правого ока, які виникли від дії тупих предметів до госпіталізації у Вознесенську ЦРЛ, куди потерпілий поступив 25.08.2015 року о 4-45 год. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; а крововилив в ділянці обличчя з крововиливом в склеру правого ока відноситься до легких тілесних ушкоджень.
На підставі протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.09.2015 року встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 на фотознімку №1 впізнав особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження 25.08.2015 року в кафе «Піт-Стоп» в смт.Олександрівка та яким, згідно з довідкою до протоколу, є ОСОБА_4 . Крім того, згідно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.09.2015 року свідок ОСОБА_14 серед наданих фотознімків на знімку №1 також впізнала особу, яка заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_7 25.08.2015 року в кафе «Піт-Стоп» в смт.Олександрівка та яким, згідно з довідкою до протоколу, є ОСОБА_4 .
Обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, окрім власного визнання ним своєї вини, також підтверджуються фактичними даними, які містяться в документах, наданих стороною обвинувачення.

Згідно з протоколом огляду від 14.08.2015 року в службовому кабінеті №23 Вознесенського МВ УМВС було оглянуто сумку жіночу, гаманець, мобільний телефон «Nокіа 1200», які добровільно видав ОСОБА_4 , пояснивши, що пограбував невідому йому жінку в смт.Олександрівка, при цьому частину речей викинув, а телефон залишив собі.
Потерпіла ОСОБА_6 згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.09.2015 року серед 4-х осіб чоловічої статі впізнала чоловіка (крайнього праворуч), який 26.07.2015 року близько 0-10 год. в смт.Олександрівка наносив їй удари та утримував її, коли інший чоловік вирвав з її рук сумку. Потім цей чоловік відтягнув її в провулок, де наніс ще один удар та затуляв її рот, коли вона намагалась кричати.
Вартість викраденого у потерпілої ОСОБА_6 мобільного телефону «Nокіа 1200», а також жіночої сумки та гаманця підтверджено довідками приватних підприємців ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 15.09.2015 року.
Згідно з постановою від 24.09.2015 року в якості речових доказів було визнано жіночу сумку, гаманець червоного кольору, мобільний телефон «Nокіа 1200», які були повернуті під зберігальну розписку ОСОБА_6 .
Оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб та за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Згідно із ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 та ст.67 КК України, - сторонами доведено не було і не було встановлено судом за результатами судового розгляду провадження.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчиненому визнав, на момент вчинення злочинів ще не був судимий, проте був засуджений за інший злочин, що був вчинений ним після вчинення злочинів стосовно потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, яке він не відбув; за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховуючи його молодий вік, те, що він має сім`ю та батьків, певні соціальні зв`язки, не має місця роботи та засобів для існування, а також те, що злочини, який вчинив обвинувачений, в силу ст.12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, - суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише у разі застосування до нього покарання у межах санкції ч.2 ст.125 та ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 було засуджено вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, яке він не відбув, що підтверджується довідкою Вознесенського МВ КВІ, яка надана прокурором (без дати та номеру). Згідно із вказаним вироком злочин, за який було засуджено ОСОБА_4 , він вчинив 26.09.2015 року, тобто після вчинення злочинів відносно потерпілих ОСОБА_6 (26.07.2015 року) та ОСОБА_7 (25.08.2015 року) і за який його вже засуджено та вирок було звернено до виконання. Тому покарання ОСОБА_4 має бути призначено за сукупністю злочинів з огляду на положення ч.4 ст.70 КК України, яка передбачає, що покарання призначається за правилами передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Призначаючи покарання за сукупністю злочинів із врахуванням положень ч.4 ст.70 КК України з врахуванням обставин справи та даних про особу обвинуваченого та вчинені ним злочини суд вважає за доцільне застосувати принцип повного складання покарань. При цьому, відповідно до пункту 1 підпункт «г» частини першої статті 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів, менш суворий вид покарання громадські роботи підлягає переведенню в більш суворий вид покарання в виді позбавлення волі, виходячи з співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт (200 : 8 = 25 днів).

Щодо пред`явленого потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення 10000 грн. моральної шкоди, то суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на надані потерпілим показання та досліджені докази, суд вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалим лікуванням, втратою певних соціальних зв`язків та роботи через стан здоров`я, а також з огляду на ті негативні емоції, які він переніс як під час вчинення протиправних дій обвинуваченим відносно нього, так і під час наступного лікування.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 в сумі 10000 грн. підлягає задоволенню частково в сумі 5000 грн., розмір якої відповідає ступеню як фізичних, так і моральних страждань потерпілого, пов`язаних із вчиненням щодо нього неправомірних дій обвинуваченого.

Прокурором було заявлено цивільний позов в інтересах комунальної установи Вознесенська центральна районна лікарня про відшкодування вартості понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 402,96 грн. (а.к.п.20-22), які підтверджені довідкою від 01.10.2015 року №1633/06 Вознесенської ЦРЛ про вартість лікування потерпілого (а.к.п.23), а саме вартість лікування в хірургічному відділенні вартість ліжко-днів в період часу з 25.08.2015 року по 29.09.2015 року. Оскільки відповідно до вимог ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, - поданий прокурором позов до обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Цивільний позов ОСОБА_6 та судові витрати за кримінальним провадженням відсутні.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125 та ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі,

за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком та вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.11.2015 року, яким ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, перевівши менш суворе покарання громадські роботи в більш суворий вид покарання в вигляді позбавлення волі за правилами, що визначені в п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, - остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років та 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 попереднє ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, - за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 11 травня 2016 року до дня набрання вироком законної сили.

До вступу вироку в законну силу залишити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО м.Миколаєва.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Позов прокурора в інтересах комунальної установи Вознесенська центральна районна лікарня про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь комунальної установи Вознесенська центральна районна лікарня витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 402,96 грн. (чотириста дві гривні дев`яносто шість копійок).

Речові докази, а саме: жіночу сумку, гаманець червоного кольору, мобільний телефон «Nокіа 1200», повернуті під розписку потерпілій ОСОБА_6 - залишити останній, як власнику.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду (підпис) ОСОБА_1

Згідно оригіналу: Суддя: