Справа № 352/2490/15-к
Провадження № 11-кп/779/446/2016
Категорія ч. 1ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000490 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, освіта середня, одруженого, не судимого, що не працює,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання - 200 двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, -

за участю прокурора ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду про визнання ОСОБА_6 винним в порушенні правил експлуатації транспорту, в решті просив вирок суду залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд, у порушення ст. 337 КПК України вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки останній обвинувачувався виключно у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що було зазначено в обвинувальному акті, та Порушення правил експлуатації транспорту (недотримання технічних умов експлуатації, порядку перевезення вантажів чи пасажирів тощо) йому не інкримінувалося. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині при розгляді питання щодо покарання, не конкретизував які ж саме обставини він визнає пом`якшуючими та чи мають місце обтяжуючі покарання обставини. Просить уточнити в мотивувальній частині вироку дані, які відповідно до ст. 65 КК України необхідно враховувати при призначенні покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_8 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Злочин вчинено за наступних обставин, а саме обвинувачений 25.09.2015 року біля 13 год. керуючи автомобілем ВАЗ-2101 № НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Січових Стрільців в с. Черніїв Тисменицького району у напрямку перехрестка з вул. Надвірнянська, що є головною, по якій в напрямку м. Івано-Франківська рухався потерпілий ОСОБА_8 , на мотоциклі Хонда ХР 125 № НОМЕР_2 , позаду якого знаходилась пасажир ОСОБА_9 , наближаючись до нерегульованого перехрестя обвинувачений зупинився. Після, продовжуючи рух проявив неуважність, порушивши при цьому п.п. 2.3 .б, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом, що рухався по головній дорозі. Потерпілому ОСОБА_8 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про перенесення слухання по справі на інший від обвинуваченого не надходило. В апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України участь обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, та до суду не надходило клопотання обвинуваченого про його участь в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене вище, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду змінити, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, вирок суду змінити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апелянт не оспорює встановлених обставин. Свою незгоду виклав в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, з вироку суд першої інстанції вбачається, що суд дійшов наступного висновку: «Оцінюючи зібрані докази суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_8 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості» (а.п. 209-210 т. 2).

Проте, як вбачається з обвинувального акту, зокрема з частини викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими та формулювання обвинувачення, ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.п. 1-2 т. 2).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, та лише з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, суд не має права виходити за межі змісту обвинувачення, висунутого органами досудового розслідування, разом з тим, кримінальний процесуальний закон не забороняє суду вносити деякі зміни в пред`явлене обвинувачення, однак ці зміни допускаються тільки в напрямку, сприятливому для обвинуваченого, що виключає погіршення його становища.

Таким чином, обвинуваченому гарантується, що він не буде засуджений за злочин, який йому до цього не ставився у вину, що є істотною гарантією права обвинуваченого на захист.

Як видно з ухваленого судом рішення, правова кваліфікація кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_6 , судом першої інстанції не змінювалась.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не мав право з власної ініціативи змінювати обвинуваченням на більш тяжке та таке, що істотно відрізняється від обвинувачення, пред`явленого органами досудового розслідування в частині інкримінованого ОСОБА_6 діянні.

Диспозиція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає два виду відповідальність: 1) за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження; 2) за порушення правил експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Отже, діяння в розумінні вказаної статті полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_6 інкримінувалось діяння саме за порушення ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Обвинувачення в частині порушення ОСОБА_6 правил експлуатації транспорту, органами досудового розслідування не висувалось.

Крім того, з пояснень як обвинуваченого так і потерпілого, наданих ними під час судового засідання в суді першої інстанції, а також з матеріалів провадження, не вбачається факту порушення ОСОБА_6 правил експлуатації транспорту.

Таким чином, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 337 КПК України, вийшов за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, у зв`язку із чим, посилання суду на порушення останнім правил експлуатації транспорту підлягає виключенню з мотивувальної частини вороку.

Перевіривши доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України в частині відсутності у вироку суду посилання на конкретні обставини, що встановлені судом як пом`якшуючи так і обтяжуючи покарання, колегія суддів вважає, що в мотивувальній частині вироку, при обранні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції зазначив наступне: «Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує те, що він вину визнав, характеризується позитивно, добровільно відшкодував матеріальну шкоду, у вчиненому розкаюється», що на думку колегії суддів, самі по собі є обставинними, які пом`якшують покарання та не потребують додаткового уточнення.

Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч. 1 ст. 67 КК обтяжуючих обставин, суд, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання. Обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 8, 11, 13 ч. 1 ст. 67 КК, суд залежно від конкретних обставин справи (зокрема, за відсутності зв`язку якоїсь із названих у цих пунктах обставин зі злочином) вправі не визнати обтяжуючими, навівши у вироку відповідні мотиви.

Отже, обов`язкове посилання у вироку суду на обставини, які обтяжують покарання виникає лише у разі їх встановлення судом.

Не зазначення судом першої інстанції у вироку суду обставин, які обтяжують покарання, свідчать про їх відсутність.

На думку колегії суддів, вказана вище обставина не вплинула на вид та міру покарання ОСОБА_6 та не є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведена вище, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду належить змінити, доводи апеляційної скарги прокурора задовольнити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на порушення ОСОБА_6 правил експлуатації транспорту.

В іншій частині, вирок суду першої інстанції, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок суду Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на порушення ОСОБА_6 правил експлуатації транспорту.

В іншій частині, вирок суду першої інстанції, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4