Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 26 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164

від 29 березня 2014 року, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Набережного Демидівського району Рівненської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК,

в с т а н о в и л а:

За вироком Демидівського районного суду Рівненської області

від 24 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним указаного злочину.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у тому, що він у ніч на 29 березня 2014 року шляхом вільного доступу з належної потерпілому ОСОБА_7 земельної ділянки, що знаходиться на захід від господарства Фидрик ( АДРЕСА_1 ) таємно викрав належне ОСОБА_7 майно
39 саджанців, чим заподіяв останньому матеріальної шкоди в розмірі 1689 грн.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор змінив обвинувачення і надав обвинувальний акт, відповідно до якого

ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він за вищевказаних обставин таємно викрав належні ОСОБА_7 4 саджанці, чим заподіяв останньому матеріальної шкоди в розмірі 201 грн.
Відповідно до обвинувального акта такі дії ОСОБА_6 орган досудового слідства кваліфікував за ч. 1 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна.
В результаті розгляду кримінального провадження місцевий суд

з урахуванням положень ст. 62 Конституції України та сукупності розглянутих і досліджених у судовому засіданні доказів дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1

ст. 185 КК, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження

та доказах, зібраних під час досудового та судового слідства, а тому виправдав його у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненому.
Не погоджуючись із виправдувальним вироком, прокурор подав

до апеляційного суду апеляційну скаргу, яку суд залишив без задоволення,

а виправдувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор наводить доводи про те, що апеляційний суд поверхово розглянув справу, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, дав неправильну оцінку доказам, зібраним у цьому провадженні, і дійшов помилкового висновку про законність вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 . На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Основного Закону України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви стосовно доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК суд ухвалює виправдувальний вирок, який повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивований, у разі, якщо

не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що місцевий суд повно

й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував зібрані органом досудового слідства докази, які перевірив і належним чином оцінив з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, і дійшов правильного висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується лише на припущеннях і не підтверджується об`єктивними, достовірними доказами, отриманими в ході досудового та судового слідства.
При цьому суд, дотримуючись вимог ст. 374 КПК, вказав у вироку,

на яких саме підставах він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК, з яким погоджується й колегія суддів.
Так місцевий суд дав оцінку:
показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в кінці березня 2014 року свідок ОСОБА_8 (теща) разом зі свідком ОСОБА_9 привезли до їх спільного місця проживання куплені тещею саджанці дерев, які жінка попросила посадити біля будинку;
показанням потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10

про відомі їм обставини зникнення саджанців дерев із земельної ділянки

та про обставини їх виявлення на території господарства, де проживає

ОСОБА_6 ;
показанням свідка ОСОБА_8 про обставини купівлі нею саджанців дерев біля пам`ятника Солдату в м. Луцьку, які підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 ;
показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які кожен окремо розповіли суду про відомі їм обставини зникнення та виявлення саджанців дерев на території господарства, де проживає ОСОБА_6 ;
даним, що містяться у протоколах слідчих дій, та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження документам.
На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому з огляду на наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які не свідчать про вчинення крадіжки саме ОСОБА_6 , та за відсутності доказів перевірки можливої причетності до вчинення злочину інших осіб законно виправдав ОСОБА_6 через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості в суді та у зв`язку з тим, що можливість їх отримання було вичерпано.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні, підтримавши обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, також не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження

в апеляційному порядку, належним чином проаналізував доводи, викладені

в апеляційній скарзі прокурора, про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, і прийняв відповідне рішення про залишення апеляції без задоволення. Свої висновки із цього питання, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином умотивував.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд усупереч положенням кримінального процесуального закону безпідставно відмовив йому

в задоволенні клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, колегія суддів вважає неспроможними

з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовною підставою для скасування судового рішення

у кримінальному провадженні, не встановлено.
Керуючись статтями 376, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 листопада

2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3