УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №293/1544/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.119 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №293/1544/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, -
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 визнано винним в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обчислено з моменту звернення вироку до виконання.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18.10.2015 р. близько 01 год., ОСОБА_10 знаходився в смт.Головино Черняхівського району Житомирської області поряд з кафе «Поплавок», що розташоване по вул. Зарічній. В цей час і цьому ж місці між його знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник конфлікт, в ході якого, останні почали шарпати один одного за одяг, в результаті чого, не втримавшись на ногах, впали на землю та почали боротись.
Побачивши це, ОСОБА_10 , маючи намір припинити конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , направився до них, але відчув як хтось з присутніх поряд людей схопив його за праву руку.
ОСОБА_10 , намагаючись звільнити свою руку, різко відтягнув її назад та, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити, наніс один удар ліктем в життєво-важливий орган - шию ОСОБА_13 , який тримав його за руку, що призвело до смерті ОСОБА_13 .
В результаті завданого удару за вищевказаних обставин. ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, у вигляді крововиливів в м`які тканини шиї ліворуч (в грудино-ключично-соскоподібний м`яз, в піднижньощелепну слинну залозу, в м`які тканини які знаходяться в лівій частині щитоподібного хряща), перелом правого ріжка під`язикової кістки, масивні субарахноідальні крововиливи, субдуральні крововиливи в шийному відділі хребта, які згідно висновку судово-медичного-експерта № 2644/59 від 09.12.2015 р. за механізмом свого утворення-складають закриту тупу сполучну травму шиї та голови, тобто утворились за невеликий проміжок часу до настання смерті, що може вимірюватись хвилинами, від різкого удару твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, (не виключено, від удару ліктем руки), в ліву передньо-бокову поверхню шиї, внаслідок чого відбулось перерозгинання в шийному відділі хребта, утворення гідродинамічної хвилі крові, яка, досягнувши головного мозку, призвела до множинних розривів тонких судин м`яких мозкових оболонок головного мозку, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію загрози для життя, знаходяться в причинному зв`язку зі смертю потерпілого.
Смерть ОСОБА_13 настала від закритої тупої сполучної травми шиї та голови. Масивних субарахноїдальних крововиливів, крововиливів в шлуночкову систему головного мозку, перелому під`язикової кістки, субдуральних крововиливів в шийному відділі хребта.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника в підтримку апеляційних вимог, пояснення потерпілих та думку прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення з таких підстав.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_10 вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження.
Як передбачено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 доводи про те, що йому призначено надмірно суворе та явно несправедливе покарання не можна визнати обґрунтованими.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням усіх встановлених обставин кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що вчинене за необережності, та є злочином середньої тяжкості.
Викладені в апеляційних скаргах доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме те, що він характеризується посередньо, раніше не судимий, не працює, не одружений, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, шкоду потерпілій не відшкодував, визнав свою вину та щиро розкаявся - як обставину, що пом`якшує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Аналізуючи апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_10 в частині відшкодування останнім матеріальної шкоди потерпілій (шляхом поштового грошового переказу) та його працевлаштування, апеляційний суд бере до уваги, що на час ухвалення судом першої інстанції вироку, такі обставини були відсутні. Відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди та його працевлаштування відбулося після ухвалення судом першої інстанції обвинувального вироку. У зв`язку з цим, підстави визнання вироку незаконним внаслідок неврахування судом першої інстанції вище наведених обставин відсутні.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що як зазначив обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, він на час вирішення кримінального провадження в суді першої інстанції мав грошові кошти на відшкодування матеріальних збитків потерпілій, а тому мав можливість шляхом такого ж поштового грошового переказу, який був виконаний під час апеляційного провадження, сплатити зазначену шкоду, проте цього не зробив, наведені в апеляційній скарзі з цього приводу мотиви не є переконливими. Також, на час досудового розслідування та судового розгляду провадження в суді першої інстанції були відсутні будь-які перешкоди для працевлаштування обвинуваченого.
Апеляційний суд враховує, що згідно пояснень потерпілих, обвинувачений ОСОБА_10 , проживаючи з потерпілими в одній місцевості, як в ході досудового слідства, так і під час судового розгляду, не звертався до них з відповідними вибаченнями, не намагався зустрітися та не вживав будь-яких заходів направлених на відшкодування заподіяної шкоди, тоді як на самостійному утриманні потерпілої ОСОБА_7 залишилися неповнолітні діти.
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 відшкодував матеріальну шкоду потерпілій та працевлаштувався саме з метою уникнення призначеного йому судом першої інстанції покарання.
Обґрунтованість призначеного судом першої інстанції обвинуваченому виду і розміру покарання, який визначений відповідно до санкції ч.1 ст.119 КК України, також підтверджується і встановленими безпосередніми обставинами вчинення кримінального правопорушення, згідно до яких, внаслідок нанесення ОСОБА_10 з необережності саме удару ліктем в життєво-важливий орган - шию ОСОБА_13 , останньому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження по критерію загрози для життя від яких той помер. Обвинувачений ОСОБА_10 після вчинення кримінального правопорушення, будь-яких дій щодо надання допомоги ОСОБА_13 не вчиняв та швидко залишив місце вчинення злочину.
Відповідно до змісту вироку, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України як вбивство, вчинене з необережності. Ця кваліфікація повністю відповідає фактичними обставинам вчинення кримінального правопорушення, які були встановлені судом у мотивувальній частині вироку. У зв`язку з цим, апеляційні твердження обвинуваченого про незаконне врахування судом при призначенні йому покарання факту вчинення ним кримінального правопорушення шляхом прямого умислу, апеляційний суд визнає безпідставними.
Судом першої інстанції було визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття. Звернення обвинуваченим в апеляційній скарзі про наявність ознак сприяння розкриттю злочину, яке разом з щирим каяттям, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України є однією обставиною, що пом`якшує покарання, за вище наведених у сукупності обставин, не може слугувати безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.
Призначене судом обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, яке є середнім за розміром, передбаченим санкцією ч.1 ст.119 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що на переконання колегії суддів відповідає справедливості і меті покарання.
Вище наведені обставини виключають підстави для застосування положень ст.69, ст.75 КК України та пом`якшення обвинуваченому покарання.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України та правильно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Розмір моральної шкоди в сумі 200000 гривень визначено судом першої інстанції з дотриманням принципів розумності та справедливості. Апеляційний суд бере до уваги, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення загинув ОСОБА_13 , який являвся чоловіком потерпілої ОСОБА_7
ОСОБА_13 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю та мали на утриманні неповнолітніх дітей, які після смерті ОСОБА_13 залишилися на самостійному утриманні потерпілої ОСОБА_7 . Внаслідок смерті свого чоловіка потерпіла ОСОБА_7 зазнала негативні, невідворотні зміни у своєму житті та перенесла значні душевні страждання.
За наведених обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстави для зміни вироку за мотивами викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді