Справа № 317/2956/16-к
№/п 1-кп/317/238/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000123 від 10.03.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Запорізькій області Василівського району с.Тополине, громадянин України, розлучений, має 1 неповнолітню дитину. не працює, що мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України, не демобілізованного

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно свідоцтва про одруження виданого 14.07.2001 року Запорізьким міським відділом РАГС Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 520 ОСОБА_7 взяв шлюб з ОСОБА_8 та змінив прізвище на ОСОБА_9 . Вказану обставину до військомату не повідомляв. В військовому квитку відповідні зміни не було зазначено.

Відповідною постановою прокурора анкетні данні обвинуваченого в ході досудового слідства було уточнено.

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 23 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цього ж дня наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_4 убув у відпустку, яка з урахуванням додаткової відпустки була терміном до 01 листопада 2014 року.

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 01 листопада 2014 року не з`явився вчасно з відпустки до місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у Запорізькому районі Запорізької області с.Новоолександрівка, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 04 липня 2016 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав повністю, пояснив, що за повісткою був мобілізований до Збройних Сил України в квітні 2014 року. Пройшов медичну комісію, визнаний гідним до проходження військової служби та був зарахований на всі види забезпечення. В серпні-вересні 2014 року був в зоні активних дій в АТО. 17 жовтня 2014 року йому було надано відпустку та додаткову відпустку Повернутися до військової частини ОСОБА_4 повинен був 01 листопада 2014 року, але на прохання членів своєї родини, що побоювалися за його життя, вирішив з відпустки не повертатися. До військової частини не повідомляв місце свого знаходження та причину не повернення. Об*єктивних причин, щодо неповернення на службу не мав. Коли дізнався, що знаходиться в розшуку звернувся до військової прокуратури. Провину визнав та розкаявся у скоєному.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
У зв*язку з тим, що відповідно до довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької облради від 14.07.2016 року за № 2958 ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ) перебував на профілактичному обліку з 01.08.2011 по 10.08.2012 року, судом було ухвалено доручення про призначення обвинуваченому захисника.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України - дезертирство, нез*явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості. Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно. Але суд також враховує, що об*єктивних причин, щодо неповернення на службу обвинувачений не мав.
Обставинами, які пом*якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд вважає, що клопотання адвоката обвинуваченого про застосування при визначенні покарання ст.69 КК України є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки та міра покарання, про яку клопотав адвокат знаходиться в межах, що визначені відповідною частиною відповідної статті кримінального кодексу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що при призначенні покарання слід застосувати ст.75 КК України.
Підстав для застосування запобіжного заходу не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (три) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1