1-кп/357/722/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.08.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця м. Великі Мости, Сокальського району, Львівської області, одруженого, має не утриманні одну неповнолітню та одну малолітню дитину відповідно 2000 та 2013 року народження, працюючого кріпильщиком Межирічанської шахти, в силу ст. 89 КК України не судимого, який проходив військову службу з 25.03.2014 року за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ) по 02 квітня 2015 року солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід не застосовувався,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
25.03.2014 року ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_2 річчя Перемоги у військовому званні «солдат».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2014 року №62 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду механіка - водія 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно- артилерійського дивізіону, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 29.07.2014 року №137 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби за призовом по мобілізації солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець Збройних Сил України повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 12 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до моменту добровільного з`явлення 15 березня 2015 року був відсутній без поважних причин тривалістю понад один місяць перебуваючи весь цей час за місцем свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з використанням обов`язків військової служби та не вживаючи будь яких дій щодо повернення до військової частини. 15.03.2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився у АДРЕСА_3 до військової частини польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно був призваний для проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що після проходження служби по місцю дислокації військової частини в Запорізькій області він був переведений назад у АДРЕСА_3 і виведений поза штат та не отримував належного матеріального забезпечення, а вдома залишилася дружина з маленькою дитиною, то 12.12.2014 року самовільно залишив розташування військової частини та по 15.03.2015 року перебував по місцю свого проживання, де утримував дружину з дитиною, після чого вирішив добровільно з`явитись для проходження служби так як зрозумів, протиправність свого вчинку. Просить суворо не карати, щиро розкаюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину; особу обвинуваченого, який відповідно до характеристики по місцю служби характеризувався виключно з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності за вчинення інших правопорушень не притягувався, є не судимим в силу ст. 89 КК України на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, з`явлення із зізнанням, щире каяття а також сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання враховується ставлення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України,

Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та ніші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На час ухвалення вироку підстав застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (роки) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1