АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3413/16-к Номер провадження 11-кп/786/772/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено заяву та засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бакумівка Семенівського р-ну Полтавської обл., раніше судимого, засудженого 7.10.2014 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного Оболонським районним судом м. Києва від 7.10.2014, на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 25 днів.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд не врахував, що: засуджений має 3 стягнення за порушення умов режиму тримання в установі та лише 3 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, які він отримував почергово. Хоча порушення на час розгляду заяви були погашені, проте характер цих порушень вказують на те, що ОСОБА_7 відноситься до осіб, які злісно порушують режим відбування покарання у виправній установі; під час утримання в установі попереднього ув`язнення ОСОБА_7 характеризувався незадовільно, як під час утримання в установі попереднього ув`язнення так і у виправній колонії, не дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, має стягнення, свою вину не визнає.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав заперечення, у якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, просить ухвалу суду залишити без зміни.

При цьому вказує, що: в судовому засіданні суду першої інстанції прокурор та представник колонії проти задоволення заяви засудженого не заперечували; ОСОБА_7 характеризується задовільно, дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня. Накладені стягнення зняті у встановленому законом порядку, а тому засуджений вважається таким, що немає стягнень. Має три заохочення. Працевлаштований в будівельній бригаді житлової зони, до роботи ставиться задовільно, поставлені завдання виконує під контролем.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які просили залишити ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Так, ОСОБА_7 засуджений 7.10.2014 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі (а.м. о. с. 27-30).
27.01.2016 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання, призначеного останньому Оболонським районним судом м. Києва від 7 жовтня 2014 року, строк попереднього ув`язнення, з 12 лютого по 8 грудня 2014 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.м. о.с. 44).
Початок строку покарання ОСОБА_7 12.02.2014, кінець строку покарання 12.08.2018 (а.м. к. 6). Кінець строку покарання з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення 16.10.2017.
У Кременчуцькій виправній колонії УДПтС в Полтавській області № 69 ОСОБА_7 відбуває покарання з 23.01.2015, до даного закладу засуджений прибув з характеристикою, згідно якої він мав 2 стягнення та не мав заохочень за час перебування в СІЗО (а.м.к. 6).
Як вбачається із матеріалів доданих до клопотання, зокрема з характеристики засудженого, наданої начальником відділення № 2 СПС КВК УДПтС України в Полтавській області (№ 69) та затвердженої заступником начальника цієї ж установи від 15.07.2016, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується як під час перебування в установі попереднього ув`язнення так і в колонії незадовільно, допускав порушення режиму утримання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не дотримувався встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня. Має три стягнення оголошені правами начальниками СІЗО та установи. Також має три заохочення оголошені правами начальника установи та правами начальника відділення. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, виконує їх законні вимоги. Працевлаштований в будівельній бригаді житлової зони, до роботи ставиться задовільно, поставлені завдання виконує під контролем. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Підтримує соціальні зв`язки з рідними. Приймає участь у суспільному житті колективу засуджених відділення, на заходи виховного характеру реагує задовільно. Вину свою визнає, а покарання вважає занадто суворим (а.м.к. 6).

Згідно особової справи у засудженого: 12.08.2015 формально настало право на зміну умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України, 16.07.2015 формально настало право на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, 16.04.2016 формально настало право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Проте у застосуванні вказаних пільг комісією колонії та спостережною комісією Крюківського райвиконкому м. Кременчука було відмовлено, через те, що останній не довів, що стає на шлях виправлення (а.о.с. 135,157, 167).

За весь час відбування покарання з 19.02.2014 ОСОБА_7 отримав 3 стягнення, з яких:

- 2 стягнення 20 жовтня 2014 року та 12 січня 2015 року за порушення режиму утримання (перешкоджав виконанню обов`язків представників адміністрації, відмовлявся виходити з камери для подальшого переміщення до іншої камери та перешкоджав проведенню обшуку в камері , в агресивній формі висловлював своє невдоволення у зв`язку з проведенням режимного заходу, на зауваження не реагував) (а.о.с. 53-59,77-80), які погашені 17.07.2015 (а.м.26)

- 1 стягнення 18 лютого 2016 року за вживання продуктів бродіння (а.о.с. 135-143). Дане стягнення знято 10.06.2016, а звернувся засуджений до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення 4.07.2016 (а.м.1), тобто з моменту зняття стягнення і до звернення його до суду першої інстанції, пройшов короткий проміжок часу.

Також має 3 заохочення 10.08.2015, 16.01.2016 та 10.06.2016 за сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Отже, задовольняючи заяву засудженого, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів, врахувавши особу засудженого, дані, які наведені вище про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь період відбування покарання, дійшла висновку, що не додержання засудженим вимог режиму відбування покарання і характер порушень, допущених ним за весь період відбування покарання, не можуть свідчити про його виправлення.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, спростовується матеріалами провадження та особової справи, зокрема характеристикою щодо засудженого відповідно до якої останній характеризується незадовільно. Через це доводи апелянта про неврахування позитивної характеристики є необґрунтованими.
Приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці, пояснення засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення не обумовлені достатніми підставами, оскільки матеріали особової справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21 липня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4