Єдиний унікальний номер 240/231/15-к Номер провадження 11-кп/775/42/2016

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2016 року Колегія суддів апеляційного суду Донецької області
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженню ОСОБА_10
на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перевальска Луганської області , українця, громадянина України, з вищою освітою, який займався підприємницькою діяльністю, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_11 , 2010 року народження, не судимого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2
визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати по проведенню експертиз у сумі 4185 грн. 60 коп.,
ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку ОСОБА_8 вчинив злочин за таких обставин.
27 жовтня 2014 року, близько 17 годині 25 хвилин,у темний час доби, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , рухаючись по автошляху Олександрівка-Краматорськ в напрямку м. Краматорська зі швидкістю не менш ніж 61,3 км/год, порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_8 проявив неуважність, чим порушив п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. На 2 км + 200 м. від с.м.т. Олександрівка Олександрівського району Донецької області зазначеного автошляху, ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху та запобігти наїзду на пішохода , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_13 ,що рухався у попутному напрямку по проїзній частині дороги та котив справа від себе велосипед «Phoenix TK 610.3.0(S17)». Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, саме: садно правої поперекової області, тринадцять саден задньої поверхні правого стегна в середньої треті, садно задньо - зовнішньої поверхні правого стегна в нижній третині, чотири садна задньої зовнішньої поверхні правої гомілки в верхній третині, два садна нижньої треті правої гомілки по задньо - зовнішній поверхні, шість саден задньої поверхні лівого стегна в середній третині , двадцять п`ять саден задньо - внутрішньої поверхні лівого стегна в нижній треті та лівої гомілки в верхній треті, чотири садна задньої поверхні лівого гомілковостопного суглоба; закритої черепно-мозкової травми: крововилив в м`які тканини голови в правій потиличній області, переломи кісток склепіння та основи черепа, крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку, розтрощення правої півкулі мозочка; тупа травма грудної клітини переломи третього, четвертого ребер справа, перелом правої ключиці, перелом правої лопатки, крововилив в тканини правої легені. Від отриманих травм ОСОБА_13 помер на місці ДТП , біологічну смерть констатовано о 17 годині 40 хвилин 27 жовтня 2014 року.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує, що вирок суду вважає незаконним і необґрунтованим. Посилається на те, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи і безпідставно визнав ОСОБА_14 винним у порушенні правил дорожнього руху, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_15 . ОСОБА_14 послідовно стверджував, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого шляхом гальмування або маневру. Суд дав необ`єктивну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам: показанням свідків, висновкам експертиз, даним огляду. При цьому суд без достатніх підстав не прийняв до уваги висновки проведеної за ініціативою сторони захисту автотехнічної експертизи. Вважає, що у діях ОСОБА_14 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК. Суд помилково стягнув з обвинуваченого суму на відшкодування витрат потерпілого, у той час як відшкодування мала здійснити страхова компанія. Просить вирок скасувати і виправдати ОСОБА_14 .
У апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вказує, що суд на порушення вимог ст.65 КК належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_14 злочину, конкретні обставини та тяжкі наслідки, що наступили, дані про особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив надмірно м`яке покарання. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити у цій частині новий вирок, призначити ОСОБА_14 покарання у вигляді 5 років позбавлення з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 вказує, що призначене судом ОСОБА_14 покарання є несправедливим внаслідок його м`якості. Суд належним чином не врахував тяжкість наслідків, що наступили, те, що обвинувачений не роз`каявся, намагався уникнути покарання. Вважає, що суд неправильно розглянув його цивільний позов і безпідставно не збільшив суму стягнення на відшкодування шкоди на індекс інфляції. Просить призначити Обвинуваченому ОСОБА_14 за ч.2 ст.286 КК покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, строк покарання рахувати з дня фактичного затримання, застосувати до суми стягнення по цивільному позову індекс інфляції.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_16 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, дослідивши докази по справі, про дослідження яких заявили клопотання сторони, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за такими підставами.
Висновки суду, що ОСОБА_14 , керуючи автомобілем, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель потерпілого ОСОБА_15 , відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, безпідставні.
Обвинувачений ОСОБА_14 на протязі усього провадження по справі, у тому числі у судовому засіданні, визнавав, що саме він, керуючи автомобілем ЗАЗ, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_15 .
Доводи обвинуваченого, що він не мав технічної можливості шляхом вибору безпечної скорості, здійсненням своєчасного гальмування або маневру уникнути наїзду на потерпілого, спростовані наданими суду стороною захисту доказами.
Той факт, що саме у результаті наїзду автомобілем, яким керував ОСОБА_14 , потерпілий ОСОБА_15 отримав тяжкі поранення і помер на місті ДТП, підтверджується даними протоколу огляду місця події, висновками судово-медичної експертизи.
С даних огляду місця події, з результатів проведення слідчих експериментів, з даних огляду велосипеда, з висновків автотехнічних експертиз вбачається , що потерпілий ОСОБА_15 пішки рухався у попутному з автомобілем ЗАЗ, яким керував ОСОБА_14 , напрямку по краю проїжджої частини, та вів зправа від себе велосипед. Велосипед був споряджений світовідбиваючими сигналами.
Згідно з результатами проведених слідчих експериментів у конкретній дорожній обстановці, яка мала місце 27 жовтня 2014 року о 17 годині 25 хвили, водій мав побачити пішохода у одежі потерпілого з велосипедом, який споряджений світовідбиваючими сигналами, не менш ніж за 40 метрів.
З даних огляду місця події вбачається, що слідів гальмування автомобіля ЗАЗ до місця зіткнення не виявлено.
Згідно висновку автотехнічної експертизи швидкість автомобіля у момент наїзду на потерпілого складала не менше 61,3 км/год ( до 70 км/год).
За висновком експерта, в дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ-110307, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху в темний час доби, повинен був обрати таку швидкість руху автомобіля, щоб мати можливість зупинитися в межах видимості дороги, а з моменту виникнення перешкоди руху( з моменту об`єктивної можливості виявлення пішохода на смузі руху керованого ним автомобіля - застосувати гальмування, тобто діяти відповідно до вимог п. 12.2 , 12.3 Правил дорожнього руху. Швидкість руху 60-70 км/г є безпечною для даних дорожніх умов, тому в діях водія не вбачається невідповідність вимогам п. 12.2 Правил. Водій автомобіля ОСОБА_8 , виконуючи вимоги п. 12.3. Правил мав технічну можливість запобігти настанню даної ДТП, прийнявши вчасно необхідні й достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху й недопущенню виникнення небезпечної ситуації та її переростання в ДТП. У причинному зв`язку з подією наїздом автомобіля на пішохода ОСОБА_13 перебувають дії водія ОСОБА_8 , який рухаючись в даних дорожніх умовах не застосував своєчасно необхідні й достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху. Тобто дії ОСОБА_8 , як невідповідні вимогам п. 12.3 Правил, перебувають у причинному зв`язку з подією, що настала.
Суд прийшов до правильного висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що назустріч їхав автомобіль, що не дозволило йому уникнути наїзду шляхом маневру, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , потерпілого ОСОБА_20 .
Викладені дані свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_14 до моменту наїзду на потерпілого не приймав ніяких заходів, щоб загальмувати транспортний засіб чи здійснити маневр. За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що при швидкості руху автомобіля під керуванням обвинуваченого з дозволеною швидкістю не менш ніж 85 км/год у момент, коли водій мав можливість побачити пішохода, він не мав технічної можливості уникнути наїзду, не мають значення для оцінки дії ОСОБА_14 . Наведені у апеляційній скарзі захисника доводи ґрунтуються на припущеннях, а не на доказах. Як зазначено вище, дані експертного дослідження свідчать, що в момент наїзду на пішохода швидкість автомобіля складала 61,3 км/год ( до 70 км/год) та відсутні об`єктивні дані, що ОСОБА_14 з моменту, коли він побачив чи мав побачити потерпілого та до моменту наїзду зменшував швидкість.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_14 , керуючи автомобілем, будучи неуважним, не відреагував належним чином на зміну дорожньої обстановки, та не вчинив жодних дій щодо зміни напрямку руху задля об`їзду пішохода та гальмування.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст.286 КК України, бо він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель потерпілого.
У той же час суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_14 покарання неправильно застосував кримінальний закон.
Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 вказаних вимог закону не дотримався та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки наступили невідворотні наслідки смерть потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Оскільки призначене судом першої інстанції ОСОБА_14 покарання є явно несправедливим через м`якість, вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання підлягає скасуванню і цій частині апеляційний суд вважає за необхідне винести новий вирок.
Апеляційний суд при призначенні ОСОБА_14 покарання приймає до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено законодавцем до тяжких, сукупність усіх обставин, що його характеризують, дані, які характеризують особу обвинуваченого, яка раніше не судимий, позитивно характеризується за місце навчання та за місцем проживання, має на утриманні малолітнього сина. ОСОБА_14 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_14 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 286 КК, проте на більший строк, ніж визначено судом першої інстанції, позбавленням права керувати транспортними засобами.
Відповідно до вимог ст. ст. 122, 124 КПК документально (проїзними квитками) підтверджені потерпілим процесуальні витрати на проїзд від місця проживання до місця розташування апеляційного суду Донецької області для участі у апеляційному розгляді у сумі 258 грн. 13 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого. Втрата потерпілим заробітку чи доходу у дні судового розгляду у сумі 324 грн. 99 коп. документально не підтверджена, а тому стягненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 у частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді 5 ( п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 ( три ) роки.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30 листопада 2015 року по 28 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_21 судові витрати у сумі 258 грн. 13 коп.

У решті частини вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду Донецької області може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: