справа № 482/1014/16-к В И Р О К
Іменем України
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
У судовому розгляді справи приймали участь сторони кримінального провадження: процесуальний прокурор Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6
СУД, В С Т А Н О В И В і ВВАЖАЄ ДОВЕДЕННИМ, ЩО :
Раніше судимий за вчинення корисливого злочину ОСОБА_3 на шлях виправлення не встав і період відбування призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва Миколаївської області від 17.04.2015 року покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, в межах непогашеної і не знятої судимості, вчинив повторний корисливий злочин, що пов`язаний з викраденням чужого майна громадян при наступних обставинах:
Так, 14 травня 2016 року, близько 14 години, раніше судимий ОСОБА_3 , перебував у домоволодінні громадянки ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_3 , де в її будинку побачив злитки золота, внаслідок чого у нього виник умисел на їх викрадення.
Реалізуючи виниклий корисливий умисел, що був направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно та протиправно, незаконно проник на горище домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав два злитки золота 999,9 проби, вагою по 100 грамів кожний, вартістю 1020,27 гривень за 1 грам на загальну суму 204054 гривень.
Заволодівши та утримуючі при собі викрадені злитки золота, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, а згодом розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого, заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 204054 гривень, що в 296 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний злочин, що передбачений ст.185ч.4 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена у великих розмірах, повторно.
В процесі досудового розслідування даної справи кримінального провадження, завдана обвинуваченим матеріальна шкода потерпілій не була відшкодована.
Цивільний позов по справі не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.
Доказами на підтвердження встановлених в суді вищезазначених обставин, являються: покази допитаного в суді обвинуваченого, який повністю визнав свою провину в інкримінованому йому в провину злочині, покази допитаної в суді потерпілої, а також доказами по справі являються досліджені в суді документи кримінального провадження.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою вину у скоєні інкримінованого йому в провину злочині, що передбачений ч.4 ст.185 КК України.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 розповів про обставини вчинення ним цього викрадення майна із будинку ОСОБА_6 , по АДРЕСА_3 , пояснивши, що він працював у ОСОБА_6 по найму і виконував ремонті роботи в будинку з його утеплення, де і побачив злитки золота, внаслідок чого у нього виник умисел на його викрадення. 14.05.2016 року, близько 13 години, він зі своїм братом ввівши в оману дочку потерпілої про необхідність забрати інструмент з будинку, пройшли на горище будинку, де він таємно викрав два злитки банківського золота 999 проби, вагою по 100 грамів кожний, яке продали в м. Миколаєві особі кавказької національності, а виручені від реалізації гроші витратили на власні потреби(прогуляли). Заявив, що в скоєному щиро кається, вибачився перед потерпілою та посилаючись на своє розкаювання, усвідомлення скоєного, наявність у нього дітей, просить суд не карати його суворо, застосувавши до нього вимоги ст.69 КК України.
З показів допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що вона виявила в себе дома зникнення двох злитків банківського золота, у викрадені якого відразу ж запідозрила ОСОБА_3 , який у неї працював і виконував ремонті роботи з утеплення будинку. На камерах відео спостереження було видно і виявлено, як ОСОБА_3 зі своїм співучасником заходили і виходили з будинку. Про скоєне викрадення золота вона повідомила в поліцію, яка і встановила причетність ОСОБА_3 до цієї крадіжки. Викрадене золото їй не повернули і матеріальну шкоду не відшкодували. Цивільний позов по справі не заявляє, щодо покарання обвинуваченого, то це питання залишає на вирішення суду.
Вислухавши покази обвинуваченого, потерпілої, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що крім визнання обвинуваченим своєї провини у скоєні цього злочину, що передбачений ч.4 ст.185 КК України та показів потерпілої з цього приводу, вина обвинуваченого повністю доведена в судовому засіданні дослідженими фактичними даними.
Так, з досліджених в судовому засіданні документів, а саме: з протоколу прийняття заяви потерпілої про злочин, з витягу з ЄРДР, з протоколу проведеного огляду місця пригоди від 17.05.2016 року, фототаблиці до нього, з письмової заяви ОСОБА_7 про добровільну видачу ним речей отриманих за результатами викраденого майна, з протоколу огляду цього майна (телефону) від 18.05.2016 року, яке визнано речовим доказом і переданий на зберігання до кімнати речових доказів, з письмової заяви ОСОБА_7 про добровільну видачу ним працівникам поліції грошей, одержаних від реалізації викраденого майна, з протоколу огляду цих грошей, які визнані по справі речовими доказами і передані на зберігання до камери зберігання речових доказів, з довідки, виданої банком про вартість викраденого майна (злитків золота), з висновку судової психіатричної експертизи №260 від 22.06.2016 року, вбачається, що з будинку потерпілої ОСОБА_6 , що розташований по АДРЕСА_3 , 14 травня 2016 року, шляхом проникнення в середину будинку, ОСОБА_3 було викрадено два злитки банківського золота 999 проби, вагою по 100 грамів кожний, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 204054 гривень, яка останній не відшкодована.
В зв`язку з повним визнанням обвинуваченим своєї вини та визнанням сторонами кримінального провадження всіх фактичних обставин справи щодо суті пред`явленого обвинувачення, за згодою обвинуваченого, проти чого не заперечував прокурор, захисник і потерпіла, суд з`ясувавши, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, встановивши відсутність сумнівів у добровільності та істинності позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши їм наслідки цих дій, а саме, що в даному випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржувати ці визнані ними фактичні обставини та розмір цивільного позову в апеляційному порядку, у відповідності до вимог ст.349 ч.3 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно пред`явленого обвинувачення, а саме щодо проведення допиту свідків обвинувачення, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
За таких вищевикладених обставин, дослідивши в судовому засіданні покази обвинуваченого, потерпілої, дослідивши документи кримінального провадження, в тому числі документи, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому в провину злочині повністю доведена дослідженими доказами, в тому числі його признательними показами, які відповідно до ст.ст.84-86 КПК України, являються належними і допустимими доказами, які суд кладе в основу обвинувального вироку.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані за ст.185ч.4 КК України.
Відповідно до ст.ст.94, 337 КПК України, аналізуючи та оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази, як кожного окремо, так і всіх їх у сукупності, в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд, не виходячи за межі висунутого обвинувачення, приходить до висновку, що така кваліфікація дій обвинуваченого являється правильною, а тому, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст.185ч.4 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна(крадіжку), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинренену у великих розмірах, повторно.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він являється працездатним громадянином України, який не маючи постійної роботи, заробляє тимчасовими заробітками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, проживає у незареєстрованому шлюбі від якого має трьох дітей, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за скоєння корисно-насильницьких злочинів і, незадовго після засудження, в період відбування призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, під час іспитового строку, знову, вчинив корисливий злочин, що судом враховується як обставина, що характеризує особу обвинуваченого.
Завдана матеріальна шкода потерпілій не відшкодована. Цивільний позов потерпілою по даній справі не заявлявся.
Тому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, як ступінь тяжкості та характер скоєного обвинуваченим злочину, так враховує і обставини, що характеризують його особу, в тому числі його матеріальний, сімейний стан, задовільний стан здоров`я, а також всі інші обставини цієї справи, в тому числі і ті, що як обтяжують, так і пом`якшують йому покарання.
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що скоєний обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжкого і вчинений ним повторно, в період іспитового строку відбування покарання, що негативно характеризує особу обвинуваченого і свідчить про його суспільну небезпечність.
Згідно з ч.4 ст.67 КК України, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_3 включену йому досудовим розслідуванням таку обтяжуючу обставину, як вчинення злочину повторно, так як ця обставина являється кваліфікуючою ознакою злочину, а тому вона не може бути повторно врахована судом, як обставина, що обтяжує йому покарання.
Серед обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує повне визнання ним своєї провини, каяття у скоєному, попросив вибачення у потерпілої.
Разом з цим, наявність цих декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, з урахуванням як характеру та ступеня суспільної небезпечності і тяжкості скоєного ним діяння, та з урахуванням його особи, не дають суду підстав, при призначені йому покарання, застосувати ст.69 КК України, про що просив обвинувачений, та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті обвинувачення, так як наявність сукупності кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, з урахуванням його особи, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Суд зазначає, що повинна бути не лише сукупність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а й щоб ці обставини ще й істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, чого суд не вбачає в діянні обвинуваченого.
Злочин обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний, тяжкий, пов`язаний з проникненням в приміщення, раніше він судимий, вчинив цей повторний злочин, незадовго після засудження, що свідчить як про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, так і суспільну небезпечність його особи, який після засудження в період відбування призначеного покарання з випробуванням, не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, а навпаки знову вчинив умисний, корисливий, тяжкий злочин, що являється обставиною, яка характеризує його особу і враховується судом при призначенні йому виду і міри покарання.
Інших додаткових фактичних обставин, які б значно пом`якшували покарання обвинуваченому сторони кримінального провадження в судовому засіданні не навели і судом таких обставин, при дослідженні доказів, не встановлено.
За такого, із врахуванням як характеру, обставин та ступеню тяжкості скоєного злочину, так і з урахуванням особи обвинуваченого, всіх тих обставин, що як обтяжують, так і пом`якшують йому покарання, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.65-68 КК України, обвинуваченому має бути призначене для відбування покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч.4 ст.185 КК України, в межах мінімальної межі цієї санкції статті обвинувачення, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, яке на думку суду, буде тим необхідним і достатнім заходом для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до ст.71 ч.1 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком
Враховуючи попереднє засудження обвинуваченого ОСОБА_3 вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва Миколаївської області від 17.04.2015 року до позбавлення волі з випробуванням з визначеним йому іспитового строку, суд, із врахуванням цих обставин, на підставі ст.ст.71-72 КК України, приходить до висновку, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за цим попереднім вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015 року, та із зарахуванням обвинуваченому в строк покарання строку попереднього ув`язнення і часу його перебування під вартою в СІЗО м. Миколаєва.
На думку суду, таке остаточно призначене покарання буде тим необхідним і достатнім заходом, як для його виправлення, так і для попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі: мобільний телефон «Леново А-536» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 та грошові кошти, а саме: 8400 (вісім тисяч чотириста) гривень купюрами по 200 гривень і 200 доларів США, купюрами по 100 доларів, на які накладено арешт і, які зберігаються в кімнаті речових доказів Новоодеського ВП ГУНП України в Миколаївській області, відповідно до ст.100 КПК України, передати потерпілій ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди злочином.
На досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду від 19.05.2016 року обвинуваченому по даній справі кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в СІЗО м. Миколаєва до 17.07.2016 року, строк дії якого було продовжено ухвалою слідчого судді від 13.07.2016 року до 15.08.2016 року, а потім ухвалою Новоодеського районного суду від 04.08.2016 року строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою було продовжено до 14.10.2016 року, включно, тому на час до набрання вироком законної сили, обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, - слід залишити без зміни.
Відповідно до положень ч. 5. ст.72 КК України, обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст.368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, у скоєні злочину, що передбачений ст.185 ч.4 КК України і призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років.
На підстав ст.ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва Миколаївської області від 17.04.2015 року у виді позбавлення волі на строк чотири роки і, остаточно до відбування призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 6(шість) років, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши йому в строк відбування покарання, весь час перебування під вартою, починаючи з 18.05.2016 року і по день набрання даним вироком суду законної сили, зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.
До набранням даним вироком законної сили, обвинуваченого ОСОБА_3 слід тримати під вартою в СІЗО м. Миколаєва.
До набрання вироком законної сили обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути переведений у місце позбавлення волі в іншу місцевість.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , який був обраний йому на досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду від 19.05.2016 року у виді тримання під ватою в СІЗО м. Миколаєва і який був продовжений ухвалою суду від 04.08.2016 року до 14.10.2016 року, до набрання вироком законної сили, - залишити без зміни.
Речові докази по справі: мобільний телефон «Леново А-536» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 та грошові кошти, а саме: 8400 (вісім тисяч чотириста) гривень купюрами по 200 гривень і 200 доларів США, купюрами по 100 доларів, на які накладено арешт і, які зберігаються в кімнаті речових доказів Новоодеського ВП ГУНП України в Миколаївській області, відповідно до ст.100 КПК України, передати потерпілій ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди.
Вирок суду може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги, а обвинуваченим в той же строк з моменту одержання копії вироку.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні копія вироку направляється поштовим відправленням.

Головуючий: