АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 652/175/16-к
Справа № 11-кп/791/856/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія вирок ст. 121 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2016 р.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000027 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Високопілля Високопільського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_8 , засуджено за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.

Запобіжний захід тримання під вартою, залишено без змін.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 10 лютого 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувано ОСОБА_8 попереднє ув`язнення, починаючи з 10 лютого 2016 року дня фактичного затримання до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим на підставі неповноти судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

В підтвердження викладеного зазначає, що показання ОСОБА_8 щодо подій 29 січня 2016 року та попередніх днів не різнилися на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду були послідовні та не спростовані стороною обвинувачення. Висновок експерта № 225 та 29/585 не довели, що тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого виникли саме 29 січня 2016 року під час нанесення ударів палкою. Також зазначає, що в ході судового слідства не було встановлено точний час отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень і тому вважає, що вирок ґрунтується лише на припущеннях. Крім того, у вироку суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України, однак належні та допустимі докази вказують на доведеність вини ОСОБА_8 лише по ч.2 ст. 125 КК України.

Просить вирок суду змінити, визнавши ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначити покарання в межах санкції статті.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджено за те, що він 29 січня 2016 року близько 08.00 год., знаходячись в приміщенні кімнати спальні будинку, за місцем свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень, що має характер особливого мучення, з метою виховання свого пасинка малолітнього ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяв останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 255 від 19 лютого 2016 року, легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та усвідомлюючи суспільно-небезпечний їх характер і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 255 від 19 лютого 2016 року, легкі тілесні ушкодження, а також тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпечності для життя, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , не приходячи до свідомості, помер у лікарні.
Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який вважав апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 такою, що не підлягає задоволенню, а в судових дебатах, залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів визнає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні й детально викладеними у вироку доказами із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підтверджується, що малолітній ОСОБА_9 був дуже побитий, мав численні забої, садна, був без свідомості.

Висновками експертиз підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлено забій головного мозку тяжкого ступеня, набряк головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку, підшкірні і внутрішньо шкірні гематоми голови, множинні кровопідтіки вушних раковин, верхніх кінцівок, нижніх кінцівок, промежини, садна обличчя, ступнів, множинні розриви слизової анального кільця виникли від дії тупих предметів, не виключно 29 січня 2016 року. Можливість утворення тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_9 , внаслідок падіння з висоти власного зросту виключається, виникнення тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого, при падінні з висоти власного росту виключається і не виключається їх заподіяння дерев`яною палицею, сліди крові та клітинні елементи на ній можуть походити від ОСОБА_9 .

Покази свідків та висновки експертиз спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо нанесення обвинуваченим саме 29 січня 2016 року ударів палкою потерпілому ОСОБА_9 .

Крім того, факт побиття малолітнього ОСОБА_9 підтверджував в показах сам обвинувачений ОСОБА_8 , що також підтверджується дослідженим у судовому засіданні протоколом слідчого експерименту та відеозаписом даної слідчої дії, де ОСОБА_8 підтверджує нанесення ним не менше 10 ударів малолітньому ОСОБА_9 .

З показів потерпілої ОСОБА_14 підтверджується, що обвинувачений неодноразово бив її сина до синців.

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності, спростовують твердження захисника про те, що обвинувачений спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, та доводять наявність у ОСОБА_8 умислу на спричинення потерпілому тяжких ушкоджень. Вказані докази судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними, допустимими і достовірними та правильно кваліфіковані за ст. 121 ч.2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене способом , що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого. Крім того суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, з чим погоджується колегія суддів, що злочин вчинено способом, що має характер особливого мучення, на що вказує кількість нанесений обвинуваченим ударів потерпілому, який є малолітньою дитиною, характер та локалізацію отриманих тілесних ушкоджень , знаряддя злочину, характер перенесеного болю та страждань.

Необґрунтованими є твердження захисника ОСОБА_7 про неповноту судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при судовому розгляді справи були встановлені й досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, перевірялися позиція захисту обвинуваченого шляхом допиту потерпілої ОСОБА_14 та свідків, показання яких мають значення для справи, дослідженням даних протоколів слідчих дій з участю обвинуваченого і доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції. Будь яких порушень кримінального закону, які могли перешкоджати суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності засудженого, не виявлено.

Суд ретельно перевірив доводи засудженого, подібно до тих, що викладені в апеляційній скарзі захисника, про непричетність до заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та обґрунтовано зазначив, що вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні вищенаведеними доказами, які є послідовними й узгоджуються між собою.

Призначене ОСОБА_8 покарання є таким, що відповідає вимогам статті 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року, без порушення правил його призначення, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відповідно до ст. 12 КК України який вважається тяжким, за обставин, даними про особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, має постійне місце проживання, щиро розкаявся, частково визнав свою вину, вчинив кримінальне правопорушення відносно малолітнього, характер та локалізацію отриманих ним тілесних ушкоджень, характер перенесеного болю та страждань.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_15 і чи повинен він її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції відповідної частини статті кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Тому, колегія суддів, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 червня 2016 року щодо нього - без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді (підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області ОСОБА_2