АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/521/16 Справа № 205/1720/16-к К Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року, якою було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під варту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 ч. 3 ст. 189 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою було задоволено клопотання слідчого ВП Ленінського РВ Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 до закінчення строку досудового розслідування.

Мотивуючи своє рішення суддя вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину і злочину середньої тяжкості, та оскільки досудове розслідування не закінчено з об`єктивних причин, із врахуванням того, що ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вірогідність впливу на потерпілих та свідків не зменшились, слідчий суддя дійшов висновку, що зміна запобіжного заходу на будь-який інший або не продовження строку тримання під вартою може перешкодити закінченню досудового розслідування у визначені строки.

В апеляційній скарзі :
Адвокат ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що під час розгляду клопотання не було встановлено обставин, передбачених ст. 194 КПК України. Як видно з ухвали вони не досліджувалися під час судового розгляду, на підставі чого вважає що судом не було дотримано вимог ч. 3 ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості судового рішення.

На його думку, всупереч вимогам ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, суддею не досліджено та не обґрунтовано в ухвалі доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України.

Вважає, що висновок про можливість переховування підозрюваного суперечить матеріалам провадження, оскільки Берелет має постійне місце мешкання, навчається в інституті, що в порушення п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України не було враховано, як і інших наявних відомостей, передбачених цією статтею.

На його думку суд належним чином не вирішив можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а також доводи сторони захисту з цього приводу про можливість застосування домашнього арешту.

Також вважає, що судом не обґрунтовано зроблено висновок про наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, на його думку це суперечить як вимогам ст. 177 КПК України, так і практиці Європейського суду з прав людини.

На думку захисника повідомлена Берелету підозра необґрунтована, і складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, в його діях немає, а суд не перевірив цього.

Крім цього вважає, що слідство здійснюється з порушенням ст.ст. 8, 9, 17, 23, 28 КПК України, оскільки слідчі дії виконуються епізодично, з тривалими проміжками часу, проведення експертних досліджень призначено лише через місяць після початку досудового розслідування. Вважає що судом необґрунтовано залишено не розглянутим питання щодо визначення розміру застави для забезпечення виконання Берелет його процесуальних обов`язків.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 та його підзахисного - підозрюваного ОСОБА_7 , які, підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, та думку осіб в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, а вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.
Відповідно до ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Апеляційним переглядом встановлено, що в провадженні СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000830 від 26.02.2016 року за фактом незаконного позбавлення волі потерпілого- громадянина Анголи: ОСОБА_9 , вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, а також у вимаганні, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я зазначеного потерпілого, за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого.

По вказаному кримінальному провадженню 27.02.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України.

19 квітня 2016 року слідчий СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року вказане клопотання було задоволено, строк тримання під вартою щодо ОСОБА_7 продовжено до 27 травня 2016 року.
Як видно з матеріалів провадження, суд, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про продовження щодо підозрюваного строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вивчив матеріали кримінального провадження, дослідив відповідні документи, вислухав думку учасників судового розгляду, та мотивуючи прийняте рішення, вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України, врахував, що досудове розслідування по кримінальному провадженню на момент розгляду клопотання не закінчено з об`єктивних причин і постановою першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 від 19.04.2016 року було продовжено його строк, а строк раніше обраного підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу спливає. При цьому вказано, що продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що, знаходячись на волі, підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також матиме потенційну можливість незаконно впливати на потерпілих і свідків інкримінованих йому злочинів.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що зміна запобіжного заходу підозрюваному на більш м`ягкий, унеможливить закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у строки, передбачені чинним КПК України, оскільки вони не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам.
Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не може погодитись з доводами захисника щодонеобґрунтованості судового рішення, що на його думку полягло у відсутності посилань в ухвалі на докази сторони обвинуваченого, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки наведені в клопотанні прокурора обставини повно обґрунтовуються наявними матеріалами провадження та погоджуються з ними, а слідчим суддею на їх підставі було зроблено правильні висновки та прийнято законне і обґрунтоване рішення, яке не спростовується доводами апеляційної скарги.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейським судом з прав людини було сформовано правову позицію щодо питань, які виникають відносно обґрунтованості повідомленої підозри, яка знайшла своє відображення у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюрей проти Сполученого Королівства», з якого слідує, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням подальших стадій кримінального провадження, рівно як і питання щодо оцінки правильності кваліфікації інкримінованого діяння, що є завданням подальших стадій кримінального провадження.

Що ж стосується доводів апелянта про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки слідчий суддя, на підставі досліджених матеріалів, із врахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обґрунтовано прийшов до висновку про існування та незмінність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апелянта про залишення слідчим суддею поза увагою позиції сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу також не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки посилання апелянта на недоведеність ризику можливого впливу на свідків є необґрунтованими, тому що, з урахуванням характеру та особливості інкримінованих злочинів, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і існує реальна можливість того, більш м`який запобіжний захід унеможливить закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у строки, передбачені чинним кримінальним процесуальним кодексом України, а тому, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає недоречними посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні від 19 грудня 2012 року у справі «Луценко проти України» з приводу «не наведення індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», оскільки інкриміновані Берелет та ОСОБА_11 , злочини відрізняються за своїми основними складовими частинами, способом виконання, намірами та мотивами, а тому і порівняними бути не можуть.

Проте, виходячи з особливостей злочинів, інкримінованих Берелет, та правової позиції, викладеній в зазначеному рішенні ЄСПЛ, вочевидь вбачається індивідуальне обґрунтування законності застосування запобіжного заходу.

Посилання апелянта на висновок експерта, та неврахування його висновків, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки вказаний висновок не може бути оцінений ні слідчим суддею під час розгляду клопотання, ні колегією суддів під час даного апеляційного розгляду, а його дослідження та оцінка можливі під час наступних стадій кримінального провадження.

Доводи апелянта щодо не визначення розміру застави колегія вважає безпідставними та необгрунтованими.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_9 , вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичним страждань, а також у вимаганні, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я зазначеного потерпілого, за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого, тобто, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Разом з цим, колегія не вбачає можливості застосування запобіжного заходу у вигляді застави, як більш м`якого виду запобіжного заходу.

Разом з цим, колегія суддів не може не погодитися з зазначеними захисником в апеляції відомостями що стосуються особи підозрюваного ОСОБА_7 , проте вони самі по собі ніяким чином не спростовують ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, перевіркою встановлено, що ухвала слідчого судді за своїм змістом є належно вмотивованою та обґрунтованою.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів, за результатами перевірки матеріалів провадження, не встановлено.

Отже вказана ухвала є законною і такою що не підлягає скасуванню, та будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, колегією суддів не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року щодо , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4