Код суду 233 Справа № 233/1288/16-к
Вирок
Іменем України
28 березня 2016 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новолуганське Артемівського району Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; не судимого, працюючого трактористом ПАТ «Бахмутський аграрний союз», проживає по АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту від 17 лютого 2016 року під час досудового розслідування встановлено, що 7 квітня 2014 року на території Донецької області України невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законом України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
Переслідуючи мету вступу до незаконного збройного формування так званої «ДНР», 20 травня 2014 року ОСОБА_4 за пропозицією невстановленої особи, вирішив вступити до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «ДНР», погодившись підкоритися жорсткій ієрархії і дисципліні в цьому не передбаченому законом збройному формуванні, як структурної одиниці так званої «ДНР».
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з метою участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, починаючи з 22 травня 2014 року становиться одним із його учасників, а саме бійцем одного із збройних формувань так званої «ДНР».
При цьому, ОСОБА_4 , вступаючи до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», був достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.
Після цього, 22 травня 2014 року, ОСОБА_4 добровільно пішов на блокпост так званої «ДНР», який був розташований на в`їзді в м.Дебальцеве Донецької області, а саме на перехресті автодоріг «Артемівськ-Дебальцеве» з автодорогою по вул.Красноармійська м.Дебальцеве, поблизу кладовища та автозаправної станції по вул.Красноармійській в м.Дебальцеве Донецької області, де невстановлена особа (старший блокпосту) поклала на ОСОБА_4 відповідні обов`язки і роз`яснила його роль у плані спільних злочинних дій у складі не передбаченого законом збройного формування так званої «ДНР», а саме:
- перебувати (нести службу) на «блокпосту», встановленого на в`їзді в м.Дебальцеве Донецької області, а саме на перехресті автодоріг «Артемівськ-Дебальцеве» з автодорогою по вул.Красноармійській м.Дебальцеве, поблизу кладовища та автозаправної станції по вул.Красноармійській в м.Дебальцеве Донецької області;
- зупиняти проїжджаючий по автодорозі «Артемівськ-Дебадьцеве» поблизу перехрестя вул.Красноармійської м.Дебальцеве Донецької області автотранспорт, перевіряти документи водіїв та пасажирів, вантаж автомобілів, а також здійснювати інші функції за його вказівками.
На вказаному вище «блокпосту» ОСОБА_4 у цивільному одязі та з вогнепальною зброєю, а саме карабіном «СКС» в руках, виконував відведені йому функції учасника не передбаченого законом збройного формування так званої «ДНР» в період часу з 22 травня 2014 року по 10 червня 2014 року, а саме зупиняв проїжджаючі транспортні засоби, перевіряв документи водіїв та пасажирів, вантаж автомобілів, здійснював охорону рубежів вказаного «блокпосту».
Такі умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 17 лютого 2016 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, визнав повністю.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти досудовому розслідуванню.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.2 ст.260 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч.2 ст.260 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням.
На підставі викладеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він скоїв злочин вперше, щиро розкаявся у скоєному.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Відомості про судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17 лютого 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя