Справа № 159/4129/16-к
Провадження № 1-кп/159/248/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл. в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 160 301 100 010 15 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
28.10.16 р. ст. слідчим Ковельського ВП НУ НП у Волинській області було складено обвинувальний акт, що був затверджений 31.10.16 р. прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області.
04.11.16 р. вказаний обвинувальний акт надійшов до Ковельського міськрайсуду Волинської області.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити справу до судового розгляду, викликати у судове засідання в якості свідків осіб, зазначених такими у списку осіб, які підлягають виклику до суду, доданому до обвинувального акта.
Потерпіла та її представник адвокат заперечують з мотивів невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.
Обвинувачений та його захисник, кожен зокрема, погоджуються з думкою прокурора, не заперечують проти виклику вказаних нею свідків.
24.11.16 р. обвинувачним та його захисником подано до суду скаргу на рішення, бездіяльність прокурора та слідчого, обгрунтовану тим, що під час досудового розслідування у розглядуваному кримінальному провадженні рішеннями та бездіяльністю вказаних вище суб`єктів оскарження було порушено право обвинуваченого на захист, допущена неповнота досудового розслідування. Так, 20.05.16 р. потерпіла звернулась до поліції із заявою про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за спричинення їй тілесних та моральних ушкоджень під час перешкоджання здійсненню фальсифікації документів. 21.05.16 р. відомості за такою заявою потерпілої було внесено до ЄРДР за № 120 160 301 100 00 15 за ч. 1 ст. 125 КК України. У подалшому мала місце перваліфікація дій обвинуваченого на ч. 2 цієї ж статті. 06.09.16 р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 125 КК України. 07.09.16 р. ОСОБА_6 повідомив слідчому про своє ставлення до підозри, зазначивши, що показання надавати має бажання після виконання слідчим вимог ст. 221 КПК України. Вказане вище було запротокольовано. Однак, всупереч ч. 1 ст. 20 КПК України, обвинувачений був позбавлений права на захист, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. 10.10.16 р. без надання ОСОБА_6 можлиості надати пояснення з приводу підозри, слідчим було проведено одночасний допит між ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 .. Під час проведення такої процесуальної дії захисником було зроблено заперечення з приводу того, що сторона захисту не розуміє змісту такої процесуальної дії, мета якої ніби то усунення розбіжностей у показаннях ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , так як ОСОБА_6 допитаним не був; заявляв про вчинення на нього нападу і неповне розслідування одніє ї і тієї ж події; неможливість надання захистом свідам та потерпілій доказів на спростування чи підтвердження тих чи інших обставин; наявності констатованого факту надуманості підозри. Тоді ж, проігнорувавши заяви ОСОБА_6 про бажання надати пояснення з приводу підозри і захисника про забезпечення можливості зібрати і подати докази, реалізувати інші права, передбачені КПК України, слідча викликала ОСОБА_6 на 17.10.16 р. для виконання вимог ст. 290 КПК України. Зазначає, що обвинувачений був умисно позбавлений права на захист наступними діяннями: 1. незабезпечення можливості надати пояснення з приводу підозри; 2. незабезпечення йому можливості провести слідчий експеримент щодо утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, за його участі; 3. витребувати, оглянути, приєднати до справи свою пошкоджену сорочку, чим підтверджується факт нападу на нього і умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ; 4. провести СМЕ щодо виявлення у нього тілесних ушкоджень від неправомірних дій ОСОБА_4 ; 5. з врахуванням його показань, огляду речового доказу сорочки, СМЕ його тілесних ушкоджень, клопотати про СМЕ за матеріалами справи для спростування показань потерпілої; 6. витребувати і приєднати до справи документи, що підтверджують небезсторонність свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; 7. реалізувати інші, передбачені КПК України, права, зокрема, оглянути та скопіювати оригінал медкартки стаціонарної хворої на ім`я потерпілої як документа, зміст якого доводився у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 99 КПК України. Покликаючись на п. 3 ч. 2 ст. 87, ч. 1 ст. 20, ст. 9, ч. ч. 1, 2 ст. 303 КПК України, просять скаргу задовольнити та визнати зазначені вище порушення дяннями слідчого та прокурора, що полягають у порушенні права ОСОБА_6 на захист способом позбавлення можливості надати пояснення з приводу підозри і позбавлення права збирати і подавати докази невинуватості, істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник, кожен зокрема, скаргу підтримали.
Обвинувачений пояснив, що він під час його допиту слідчим 07.09.16 р. після повідомлення про підозру, фактично, зазначав про своє бажання надавати пояснення з приводу підозри після виконання вимог ст. 221 КПК України. Сорочка як речовий доказ, який він бажав надати слідчому, є таким у іншому кримінальному провадженні, же він має статус потерпілого. У поліцію, коли було повідомлено про підозру, він прибув не 06.09.16 р., як зазначалось слідчим у виклику, а 07.09.16 р. з огляду на зайнятість свого захисника. Просить скаргу задовольнити.
Захисник вказану вище скаргу також підтримав, просить скаргу задовольнити. Зазначив, що оскаржуються рішення слідчого та прокурора, що не оформлені окремим процесуальним документом, а сформовані у свідомості цих суб`єктів оскарження в певні моменти досудового розслідування і знайли своє вираження у їх подальших процесуальних діях, а також бездіяльність, що розцінюється ним як така, що призвела до порушення права ОСОБА_6 на захист; крім того, під час досудового розслідування ігнорувались його та його підзахисного клопотання, в результаті чого також було порушено право ОСОБА_6 на захист.
Прокурор проти задоволення скарги обвинуваченого та його захисника заперечила, зазначивши, що порушень права обвинуваченого на захист ні слідчим, ні нею як прокурором допущено не було. Просить у задоволенні скарги відмовити.
Слідчий суду пояснила, що під час досудового розслідування провадження нею було забезпечено ОСОБА_6 моживість надати пояснення 07.09.16 р. з приводу оголошеної 07.09.16 р. підозри. Останній у протоколі його допиту покаав, що вважає підозру необгрунтованою; зазначив, що бажає надати пояснення після виконання ст. 221 КПК України, у чому перешкод вона не чинила, однак, таких пояснень чи показань обвинувачений не надавав. Клопотань ОСОБА_6 чи його захисника, що не були б враховані нею, не надходило. Просить у задоволенні скарги відмовити.
Потерпіла та її представник адвокат вважають скаргу безпідставною.
У підготовчому судовому засіданні представником потерпілої адвокатом подано скаргу на бездіяльність прокурора, обгрунтовану тим, що 13.10.16 р. ним подано прокуророві клопотання про об`єднання в одне провадження розглядуваного кримінального провадження та кримінального провадження № 120 160 300 100 017 09, що внесене до ЄРДР 16.08.16 р. за ч. 3 ст. 206 КК України. За результатами розгляду його клопотання прокурором 17.10.16 р. було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання у зв`язку з відсутністю підстав для такого об`єднання проваджень; відсутністю на той момент підстав для повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України. Однак, він вважає таке обгрунування рішення прокурора безпідставним; вважає, що у діянні обвинувачного мається ідеальна сукупність злочину, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України і у розглядуваному провадженні дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 206 КК України, а вказівка прокурора слідчому про відкриття матеріалів розглядуваного кримінального провадження його сторонам 17.10.16 р. була передчасною. Відмову прокурора вважає необгрунтованою та незаконною; кваліфікацію дій обвинуваченого у розглядуваному кримінальному провадженні невірною, а обвинувальний акт невідповідним вимогам КПК України та таким, що підлягає поверненню прокуророві.
З приводу своєї скарги на бездіяльність прокурора представник потерпілої додатково пояснив, що у скарзі він оскаржує бездяльність прокурора, що полягає у відмові шляхом винесення постанови про відмову у задоволенні клопотання від 17.10.16 р. у вчиненні тих дій, які він просив прокурора вчинити у своєму клопотанні.
Прокурор проти задоволення скарги представника потерпілої на її бездіяльність заперчила, зазначивши, що підстав для об`єднання вказаних вище провадження немає. Вказівка про відкриття сторонам розглядуваного кримінального провадження його матеріалів була вчасною та не суперечить вимогам КПК України. Просить у задоволенні скарги відмовити.
Потерпіла пояснила, що вважає скаргу свого представника підставною, просить скаргу задовольнити. Зазначила, що 20.05.16 р. нею було подано до поліції заяву про вчинення злочину обвинученим, відомості за якою було внесено до ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України. Кваліфікації дій обвинуваченого у розглядуваному кримінальному провадженні вона не оспорювала, а вже з огляду на подальші дії обвинуваченого, що містять ознаки діянь, караних за ст. 206 КК України вже у серпні 2016 р. вона вважала, що досудове розслідування має провадитись і за ст. 206, ч. 3 КК України.
Захисник вважає скаргу представника потерпілої безпідставною та такою, що не відповідає вимогам КПК України.
Обвинувачений погоджується з позицією свого захисника.
Суд, заслухавши доводи осіб, які звернулись із вищезазначеними скаргами, думки осіб, які беруть у часть у справі, з приводу підставності кожної із скарг; вивчивши матеріали провадження та додатки, надані на підтверження доводів скарг; приходить до висноку, що обидві скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Так, відповідно до копії постанови слідчого від 06.09.16 р. про залучення захисника, такий був залучений до провадження і його послугами ОСОБА_6 мав змогу користатись, зокрема, під час повідомлення йому слідчим про підозру.
Я пояснила слідчий, повідомлення про підозру було складено нею 06.09.16 р. та, з огляду на клопотання ОСОБА_6 про бажання, щоб при повідомленні про підозру був присутній його захисник, який прибути 06.09.16 р. змоги не має, процесуальна дія, передбачена ст. 278 КПК України, була виконана 07.09.16 р.у присутності захисника.
Як зазначено у ч. 1 ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до копії протоколу допиту підзрюваного від 07.09.16 р., слідчим було надано йому можливість надати усні або письмові пояснення з приводу підозри, чим ОСОБА_6 , фактично, скористався, зазначивши про своє ставлення до повідомленої йому попередньо підозри, зазначивши, також,що бажає надавати пояснення після виконання вимог ст. 221 КПК України.
У розпорядженні суду відсутні відомості про ненадання слідчим чи прокурором ОСОБА_6 можливості після ознайомлення з матеріалами справи в порядку ст. 221 КПК України 07.09.16 р. (про що свідчить відповідний протокол від 07.09.16 р.) надати слідчому будь - які пояснення чи показання. Будь - яких клопотань також не заявлено.
Доказів протилежного у розпорядженні суду немає.
Відповідно до змісту ст. 87 КПК України, нею визначено, які докази є недопустимими, врегульовано, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як, зокрема, порушення права особи на захист. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь - якого судового розгляду, за певним виключенням.
У своїй скарзі обвинувачений та його захисник зазначають, що ними оскаржуються рішення та бездіяльність слідчого і прокурора, однак, за результатами розгляду такої скарги просять суд зазначені ними у скарзі діяння визнати такими, що призвели до істотного порушення прав обвинуваченого як людини і його основоположних свобод з посиланням на ст. 87 КПК України, що врегульовує питання про визнання доказів допустимими чи недопустимими, що, в свою чергу, може бути вирішене лише під час розгляду справи судом по суті.
Доводи захисника про ігнорування слідчим його зайнятості як захисника та вчинення не зрозумілих за змістом для сторони захисту процесуальних дй з умислом порушити права обвинуваченого на захист, суд вважає надуманими та такими, що не знайшли свого ствердження в суді.
Суд вважає, що ні обвинуваченим, ні його захисником під час розглду їх скарги переконливо не доведено суду, що під час досудового розслідування справи, чи слідчим, чи прокурором було вчинено таку бездіяльність, чи було прийнято такі рішення, що вплинули на можливість реалізації стороною захисту права на збирання та подання доказів у провадженні на користь обвинуваченого та підтвердження його доводів.
Доводи скарги обвинуваченого та його захисника в межах розгляду, що передбачений та дозволений положеннями ст. ст. 314 316 КПК України, на думку суду, не знайшли свого ствердження в суді та спростовані наявними у розпорядженні суду доказами.
Згідно із ч. 1 ст. 217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).
Так, розглядуване кримінальне провадження внесено до ЄРДР 21.05.16 р. з фабулою: 0 16 год. 20.05.16 р. гр. ОСОБА_6 у приміщенні управління Держгеокадастру у Ковельсьому районі, в ході суперечки, умисно наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження. Попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України, що належить до злочинів приватного обвинувачення.
Такої попередньої кваліфікації дії обвинуваченого потерпіла та її представник адвокат не оспорювали. Доказів протилежного у розпорядженні суду немає
І лише 16.08.16 р. до ЄРДР за заявою потерпілої від 15.08.16 р. було внесено кримінальне провадження № 120 160 301 100 017 09 за ч. 3 ст. 206 КК України.
Розглядуване кримінальне провадження розслідувалось та 07.09.16 р. ОСОБА_6 вже було повідомлено про підозру.
У кримінальному провадженні № 120 160 301 100 017 09, як зазначила прокурор, і на даний час підозра будь - якій особі не пред`явлена, на даний час розслідування триває. Доказів протилежного у розпорядженні суду немає
Як слідує з копії постанови прокурора від 17.10.16 р. про відмову у задоволенні клопотання, нею правомірно та обгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання представника потерпілої адвоката у об`єднанні вказаних вище проваджень з огляду на відсутність доцільності у такому об`єднанні. І таке рішення прокурора, з врахуванням положень ст. 219 КПК України, стадії досудового розслідування розглядуваного провадження за час звернення з клопотанням про об`єднання проваджень, суд вважає законним і не вбачає у винесенні такої постанови ознак неправомірної бездіяльності.
Суд приходить до висновку про можливість призначення справи до судового розгляду.
Вказане кримінальне провадження підсудне Ковельському міськрайонному суду Волинської області.
Підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1 4 ч. 3 ст. 314 КПК України та закриття кримінального провадження, немає.
Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, підстав для його повернення прокуророві суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 314 316 КПК України, суд
у х в а л и в:
Кримінальне провадження провадження № 120 160 301 100 010 15 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ковельського міськрайонного суду (вул. Незалежності, 15, м. Ковель Волинська область) на 12 годину 00 хвилин 09.12.16 р. судом в одноособовому складі суду.
Викликати в судове засідання: потерпілу та її представника - адвоката, обвинуваченого, свідків, зазначених такими у списку осіб, які підлягають виклику до суду, доданому до обвинувального акта, відповідно до клопотання прокурора.
Повідомити про судове засідання прокурора, захисника.
У задоволенні скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 - відмовити.
У задоволенні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на рішення та бездіяльність слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_10 та прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 - відмовити.
Копію даної ухвали вручити учасникам судового провадження, та для відома надіслати слідчому ОСОБА_10 ..
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:ОСОБА_1