Єдиний унікальний номер 227/724/16-к
Номер провадження 11-кп/775/733/2016

УХВАЛА

Іменем України

27 липня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Добропілля Донецької області, раніше не судимої, учениці 10 класу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,

встановив:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, і на підставі ст.105 КК України її звільнено від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері - ОСОБА_8 строком на 1 рік. Ухвалено стягнути з законного представника ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 368 гривень 28 копійок. Вирішено питання щодо речового доказу у справі.

Неповнолітню ОСОБА_9 визнано винною в тому, що вона 29 січня 2016 року приблизно о 12-й годині, перебуваючи в кабінеті №44 ЗОШ №19, розташованої в мікрорайоні Молодіжний в місті Добропілля Донецької області, вчинила крадіжку телефону вартістю 1455 гривень 74 копійки разом з карткою пам?яті вартістю 132 гривні 75 копійок, двома сім-картами операторів мобільного зв`язку та чохлом, що належали ОСОБА_10 , завдавши потерпілій матеріальної шкоди на суму 1588 гривень 49 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції, зазначивши в мотивувальній частині вироку обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, в резолютивній частині вироку призначити ОСОБА_7 покарання за ст.185 ч.1 КК України у виді 80 годин громадських робіт і на підставі ст.105 КК України звільнити її від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері строком на 1 рік. В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України не зазначив в мотивувальній частині вироку обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, в порушення вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України не призначив ОСОБА_9 покарання від відбування якого вона звільнена на підставі ст.105 КК України.

В апеляційному суді прокурор прокуратури Донецької області ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу і просила задовольнити її з підстав, зазначених у скарзі.

Обвинувачена ОСОБА_7 , її законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_12 не заперечували проти задоволення цієї скарги.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 як і правильність кваліфікації дій обвинуваченої, в апеляційній скарзі не оспорюються і відповідно до вимог ст.404 КПК України підстави для перегляду апеляційним судом вироку в цій частині відсутні.

Чинним КПК України не передбачені право та можливість апеляційного суду коригувати текст мотивувальної чи резолютивної частини оскарженого вироку, а ті обставини, які прокурор вважає такими, що пом`якшують покарання, враховані судом першої інстанції. На наявність обставин, що обтяжують покарання, прокурор не посилається в своїй апеляційній скарзі.

Тому апеляційні вимоги про необхідність зазначення апеляційним судом в мотивувальній частині вироку обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Згідно вимог ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує примусові заходи виховного характеру, передбачені в ч.2 цієї норми Закону.

Таким чином, за змістом цієї норми закону примусові заходи виховного характеру призначаються неповнолітньому замість кримінального покарання і в такому випадку суд приймає рішення про звільнення неповнолітнього від покарання, а не від його відбування.

Про те, що примусові заходи виховного характеру призначаються замість кримінального покарання зазначено і в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру».

Тому вирок суду першої інстанції, яким неповнолітню ОСОБА_9 звільнено від покарання, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, із застосуванням щодо неї примусового заходу виховного характеру відповідає положенням ст.105 КК України, через що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність зазначення апеляційним судом в резолютивній частині вироку про призначення ОСОБА_9 покарання у виді 80 годин громадських робіт з подальшим звільненням її від цього покарання і застосуванням примусових заходів виховного характеру, також не можуть бути визнані обґрунтованими.

Крім цього, оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання про необхідність призначення апеляційним судом покарання, яке не було призначене судом першої інстанції, тобто, про погіршення становища обвинуваченої, таке рішення згідно вимог ст.408 КПК України не може бути прийняте апеляційним судом шляхом винесення ухвали про зміну вироку, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі, а може бути прийнято лише шляхом скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом свого вироку відповідно до ст.420 КПК України, про що не зазначено в цій апеляційній скарзі.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 без задоволення.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: