Справа № 452/2653/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/650/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шовкова Протока Лутугинського району Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю :

секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

розглянула апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 березня 2016 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, і, з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, засуджено до чотирьох років двох місяців позбавлення волі.

Повністю задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 .. Стягнуто з ОСОБА_10 на її користь 12 800 ( дванадцять тисяч вісімсот ) грн. матеріальної шкоди.

Вирішено питання про запобіжний захід і речові докази.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_10 , не погоджуючись із висновком суду щодо доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, покликаючись на невідповідність висновків суду у цій частині обвинувачення, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, зазначає, що матеріали кримінального провадження щодо відкритого викрадення ним майна потерпілої ОСОБА_11 були сфабриковані працівниками Самбірського районного відділу поліції, так як 08 серпня 2015 року він був затриманий працівниками міліції і з 14-ої до 20-ої години знаходився у Південно-Західному райвідділі міліції м. Хмельницького звідки здійснював телефонні дзвінки із свого мобільного телефону на інші номери операторів мобільного зв`язку. Вважає, що суд визнав його винним у вчиненні злочину за цим епізодом лише на підставі показів потерпілої, яка під час впізнання на досудовому слідстві не змогла чітко вказати за якими саме ознаками впізнала у ньому особу грабіжника. Просить суд апеляційної інстанції вирок в частині його обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження через відсутність у його діях складу даного кримінального правопорушення, а також пом`якшити покарання за вчинене.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 її вимоги підтримали.

Прокурор з апеляційною скаргою не погодився і просив залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, вислухавши виступи сторін з приводу поданої апеляції, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

Вказаним вироком ОСОБА_10 визнано винним в тому, що він 28.07.2015 о 02.00. год. на автобусній зупинці, що неподалік від залізничного вокзалу по вул. Завокзальній у м. Самборі Львівської області, в стані алкогольного сп`яніння, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих спонукань, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння спав на лавці, підійшов до останнього і таємно викрав у нього барсетку вартістю 250 грн., в якій знаходились гроші в сумі 200 грн., мобільний телефон « Соні Іксперія ЛТ-26-І » вартістю 2899 грн. із стартовим пакетом « Київстар » вартістю 20 грн., банківська картка « Приватбанку » та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , умислу на викрадення якого він не мав, після чого, побачивши службовий автомобіль Самбірського МВ ГУМВСУ у Львівській області, викинув барсетку неподалік місця злочину.
Він же, 09.08.2015 о 17 год. 15 хв. навпроти міської ради в м. Новий Калинів Самбірського району Львівської області, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підійшов до потерпілої ОСОБА_11 і відкрито зірвав у неї з шиї золотий ланцюжок 585 проби вагою 11 грам, золотий хрестик 585 проби вагою 2 грами та золоту підвіску у вигляді « Матері Божої » 585 проби вагою 3 грами, після чого з викраденим з місця події втік, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 12 800 гривень.
Вина обвинуваченого у таємному викраденні 28.07.2015 майна потерпілого ОСОБА_12 ним та іншими учасниками не заперечується, під сумнів не ставиться і сторонами не оспорюється.
Що стосується заперечення ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, то ці обставини були ретельно перевірені судом першої інстанції при дослідженні доказів у справі і їм надано належну оцінку у вироку.
Доводи обвинуваченого про фабрикацію доказів у справі працівниками Самбірського ВП ГУПН у Львівській області є безпідставними.
Відповідно до ст.ст. 95, 370, 374 КПК суд обґрунтовує своє рішення лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та на інших доказах, які були досліджені під час судового розгляду, і оцінює їх відповідно до ст. 94 КПК.
Ці вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції були дотримані.
В основу вироку суд поклав надані в судовому засіданні покази обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також досліджені в суді письмові докази.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено у вироку, в судовому засіданні 08.10.2015 потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 09.08.2015 близько 17-ої години йшла біля міської ради в м. Новий Калинів Самбірського району, назустріч їй йшов незнайомець, який порівнявшись із нею раптово почав на неї падати і зірвавши у неї з шиї золотий ланцюжок з хрестиком і підвіскою « Божої матері » з місця втік. Про відкрите викрадення у неї майна вона повідомила в міліцію. Приблизно через місяць її викликали в міліцію на впізнання і серед пред`явлених їй чотирьох осіб вона впізнала ОСОБА_10 , як особу яка відкрито викрала її майно. Впевнено впізнала його по будові тіла, зросту та кольору волосся.
Свідок ОСОБА_14 показала, що 09.08.2015 близько 17-ої год. йшла разом із своєю тіткою ОСОБА_11 біля міської ради в м. Новий Калинів Самбірського району. Назустріч їм йшов незнайомий чоловік. Вона почула, як тітка крикнула: « Віддай ! », а незнайомець почав від них втікати. Потім тітка їй повідомила, що цей чоловік зірвав у неї з шиї ланцюжок.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 2014/15 від 10.08.2015, при проведенні судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_11 було виявлено синець на шиї справа в нижній третині та крововилив на шиї зліва в нижній третині, які утворились від дії твердого тупого предмету з обмеженою поверхнею, яким міг бути ланцюжок, внаслідок його тиснення на шию при механічному зриванні, в час та при обставинах вказаних потерпілою, не характерні для утворенні від вільного падіння і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження.
Доводи обвинуваченого про те, що він не міг скоїти даний злочин, оскільки 08.08.2015 з 14-ої до 20-ої години перебував у Південно-Західному райвідділі міліції м. Хмельницька судом першої інстанції перевірялися і свого підтвердження не знайшли.
Так, згідно довідки міського відділу внутрішніх справ м. Хмельницького наданої на запит районного суду, ОСОБА_10 Південно-Західним ВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області 08.08.2015 в період з 15.00. до 20.30. години не затримувався і у відділ міліції не доставлявся ( а.с. 84 ).
Крім того, ці доводи обвинуваченого не можуть свідчити про його непричетність до вчинення даного злочину, так як він був вчинений на наступний день 09.08.2015 коли, з його слів, він перебував у м. Тернополі.
Так само, не знайшли свого підтвердження й доводи ОСОБА_10 про те, що 09.08.2015 у період часу з 09.00. до 21.00. години він перебував у м. Тернополі, звідки телефонував із свого мобільного телефону НОМЕР_1 на інші номери операторів мобільного зв`язку, так як згідно довідки ПрАТ « Київстар » щодо з`єднань вказаного абонента з іншими користувачами мобільного зв`язку з прив`язкою до місцевості, 09.08.2015 о 17 год. 36 хв. з даного номеру був здійснений вихідний дзвінок з м. Львова на інший номер оператора мобільного зв`язку ( а.с. 66, 77-82, 91 ).
При з`ясуванні цих обставин в суді першої інстанції ОСОБА_10 не зміг пояснити суду звідки у нього даний номер стартового пакету мобільного оператора ПрАТ « Київстар » і не надав будь-яких доказів на підтвердження приналежності цього номера мобільного телефону саме йому.
В судовому засіданні останній категорично заперечував, що здійснював дзвінки з даного номеру телефону під час його перебування в СІЗО м. Львова та ІТТ м. Самбора. У той же час судом було встановлено, що згідно довідки оператора ПрАТ « Київстар » в період з 04.09.2015 по 16.11.2015, тобто після застосування судом 31.08.2015 до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, даний номер телефону активно використовувався у мережі, про що свідчать наявні вхідні і вихідні дзвінки з м. Львова та м. Самбора ( а.с. 146-149 ).
Таким чином, версія обвинуваченого про те, що він не міг вчинити даний злочин, так як 08.08.2015 перебував у м. Хмельницькому, а 09.08.2015 перебував у м. Тернополі, свого підтвердження в суді не знайшла.
Дії ОСОБА_10 по епізоду відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 09.08.2015 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні вказаного злочину ґрунтується на належно досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах, яким суд надав правильну оцінку.
Що стосується покарання, то таке призначено судом обвинуваченому з дотриманням вимог ст. 65 КК, в межах санкцій відповідних норм кримінального закону, що передбачають відповідальність за вчинені злочини, з урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчинених злочинів і даних про його особу, та є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
При цьому, як вбачається з вироку, незважаючи на попередні неодноразові судимості ОСОБА_10 за корисливі злочини проти власності суд призначив йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, а тому його не можна визнати явно несправедливим та суворим.
Отже, вирок районного суду є законний і обґрунтований.
Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК апеляційний суд виключає з мотивувальної частини вироку, як обтяжуючу обставину, « рецидив злочинів », так як вчинення ОСОБА_10 нового злочину під час непогашеної судимості було враховано судом при кваліфікації його дій за ознакою повторності.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 березня 2016 року відносно ОСОБА_10 , без змін.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу обставину « рецидив злочинів ».
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання термін його попереднього ув`язнення у зв`язку із апеляційним розглядом справи з 03.03.2016 по 11.10.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4