АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1665/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2012 за № 0000056,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2012 за № 0000056, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_6 у виді застави, залишений без змін.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладено без дотримання вимог кримінального процесуального закону, оскільки у ньому не вказані конкретні час ті місце вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не зазначено які саме службові повноваження щодо майна ТОВ «БФ «РУМШБ», розпоряджатися яким він мав паво, використав останній для вчинення розкрадання, не вказано повної назви та юридичної адреси ТОВ «БФ «РУМШБ», генеральним директором якого являвся ОСОБА_6 .

Крім того, інкримінуючи обвинуваченому таку кваліфікуючу ознаку, як розтрата чужого майна, прокурором не відображено, якими саме діями та у який спосіб ОСОБА_6 витратив на свою користь майно належне ТОВ «БФ «РУМШБ».

Також, у викладі фактичних обставин та формулювання юридичної кваліфікації в обвинувальному акті прокурор поєднав такі форми вчинення кримінального правопорушення, як розтрата майна та його розкрадання шляхом зловживання службовим становищем, які на думку суду мали б виключати одна одну, що також свідчить про наявність істотного порушення вимог КПК України та вказує на неконкретність і суперечливість викладу обвинувачення.

Крім того, суд звертає увагу на розбіжності у зазначенні дати складання обвинувального акту і його затвердження, що також свідчить про наявність істотного порушення вимог КПК України.

Крім того, в порушення ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не розкрито змісту всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування та не зазначено реквізитів всіх процесуальних рішень. Зокрема, не зазначено в який день, в який проміжок часу, відбулося ознайомлення ОСОБА_6 та його захисників з матеріалами досудового розслідування, не зазначено про проведення виїмки у Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації, Державній податковій інспекції у Дніпровському районі, не вказано період часу, в який ці виїмки проводились, а при проведенні інших процесуальних дій зазначено лише час початку їх проведення і не вказано час їх закінчення. Одночасно в реєстрі містяться відомості щодо призначення у кримінальному провадженні експертиз, однак відомості про результати їх проведення відсутні.

Крім того, прокурором не надано підтвердження відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченому та не виконано вказівки, зазначені в ухвалах Подільського, Шевченківського районних судів м. Києва та Апеляційного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність постанови через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам, просить ухвалу суду скасувати та призначити у суді першої інстанції новий розгляд обвинувального акту зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Вказує на безпідставність висновку суду про те, що в обвинувальному акті не належно викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування вважає встановленими, оскільки відповідно до ч.5 ст. 291 КПК України, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення встановлює прокурор та самостійно викладає їх в обвинувальному акті.

Також вказує на безпідставність посилання суду на розбіжності у зазначенні відомостей щодо дати складання обвинувального акту та його затвердження, оскільки в даному випадку мала місце технічна помилка, що не є істотним порушенням вимог КПК України і це жодним чином не обмежує права обвинуваченого і не впливає на розгляд кримінального провадження по суті.

Апелянт вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 є таким, що відповідає вимогам КПК України в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_6 , посилаючись на її необґрунтованість, без наведення жодного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, без зазначення у чому полягає невідповідність висновків суду, наведених в оскарженій ухвалі фактичним обставинам кримінального провадження, просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисників, які проти неї заперечили, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору зі стадії підготовчого судового засідання у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно вимог ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Пунктом 13 ч.1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт окрім іншого має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, системний аналіз вказаних положень КПК України вказує на те, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.

Ці вимоги Закону органом досудового розслідування належним чином не дотримані.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність формулювання обвинувачення вимогам кримінального процесуального закону в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 є обґрунтованим, оскільки з формулювання обвинувачення не вбачається, яким саме способом, шляхом привласнення, розтратою майна або заволодіння шляхом зловживання службовим становищем, ОСОБА_6 вчинив злочин. Тобто, не вказано ознаки об`єктивної сторони складу злочину.

Також є законним і обґрунтованим висновок суду про те, що орган досудового розслідування не встановив обставин щодо визначення моменту заволодіння чужим майном, яке вважається закінченим з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або незаконної передачі його третім особам.

Крім того, в порушення вимог ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що є невід`ємною частиною обвинувального акта, не розкрито зміст всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, не вказано реквізитів всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, зокрема, не зазначено час проведення таких процесуальних дій, як надання доступу ОСОБА_6 та його захисникам до матеріалів досудового розслідування, проведення виїмки у Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації, в реєстрі відсутні відомості про результати проведення експертиз. Прокурором не надано підтвердження відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченому згідно вимог ст. 290 КПК України.

На вказані порушення суд посилався в попередніх ухвалах Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2013, Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2014 та Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2013 та 18.05.2015, які були залишені прокурором поза увагою і відповідно помилки, які слугували підставами для повернення обвинувального акту прокурору раніше, залишилися не виправленими.

Доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам є безпідставними, оскільки не підтверджені належним чином.

За таких обставин, колегія суду вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокурору через його невідповідність вимогам закону, яке має бути залишено без змін, а відтак апеляційна скарга прокурора щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2012 за № 0000056, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4