Код суду 233 Справа № 233/1913/16-к
Вирок
Іменем України
23 травня 2016 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Андріївка Кролевецького району Сумської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, снайпера 2 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч.8ст.4,, ч.1ст.5, ст.10, ст.11, ч.3ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 15.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» №505/2015, обвинувачений ОСОБА_4 20 січня 2015 року Білопільським РВК Сумської області був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині №9 від 10 квітня 2015 року ОСОБА_4 зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення, та призначений на посаду снайпера 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до п. п. 1, 2 ст.1, п. 4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період.
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільового) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» № 404/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися такими, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Разом з тим, 5 червня 2015 року, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статусів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби без дозволу командування, вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_2 .
Тим самим, 5 червня 2015 року ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин на службу, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилився від виконання обов`язків військової служби до 7 квітня 2016 року в умовах особливого періоду.
7 квітня 2016 року ОСОБА_4 був затриманий представниками Білопільського відділу поліції Головного управління національної поліції та доставлений до органу досудового розслідування.
В період часу з 5 червня 2015 року по 7 квітня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, перебував за місцем власної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 7 квітня 2016 року в умовах особливого періоду.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, та проходячи її на посаді снайпера 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 9,11, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.4 ч.3 п.8, ст.5 ч.1, ст.22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 15.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», №505/2015, п.п. 4, 7, 12, 122 «Положення про надходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року, 05 червня 2015 року діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних на те причин та ухилився від несення обов`язків військової служби до 7 квітня 2016 року проводячи час за місцем реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , не виконуючи обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив суду, що з грудня 2013 року по березень 2014 року брав участь у революції гідності, та є членом Всеукраїнського об`єднання «Майдан». Після подій на Майдані він вступив у батальйон «Айдар», у складі якого брав участь у бойових діях у зоні АТО у серпні-вересні 2014 року. 20 січня 2015 року він був мобілізований до лав Збройних Сил України, в учбовому центрі пройшов підготовку в якості снайпера. 10 квітня 2015 року він був зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та призначений на посаду снайпера 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти цієї військової частини, і також брав участь у бойових діях. У червні 2015 року у нього вийшов інцидент з військовослужбовцями, і 5 червня 2015 року він покинув військову частину. Розуміючи, що ухиляється від виконання обов`язків військової служби, він хотів повернутись у частину, але 7 червня 2015 року попав у ДТП, отримавши тілесні ушкодження, у зв`язку з чим близько місяця знаходився на стаціонарному лікуванні у м.Кіїв, а потім поїхав додому, де проходив реабілітацію після травми. Про ці події він доповідав військовому прокурору, а 8 квітня 2016 року добровільно повернувся до своєї військової частини, оскільки усвідомив свою провину у самовільному залишенні військової частини та щиро кається у скоєному злочину.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4ст.407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, умисно самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше не був судимий, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також при призначенні йому покарання визнає таким, що пом`якшує покарання, таку обставину, як безпосередню участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 8 квітня 2016 року по теперішній час.
За наявності кількох наведених обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за можливе при призначенні йому покарання застосувати вимоги ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4ст.407 КК України, а саме арешту з відбуванням покарання на гауптвахті у відповідності до вимог ч.2ст.60 КК України, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем.
Керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відповідно до вимог ч.2ст.60 КК України та ст.55 КВК України.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу поміщення його до гауптвахти.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя