Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/698/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000012 за апеляційними скаргами прокурора, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Покотилово Новоархангельського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, з вищою освітою, раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, з 12 березня 2015 року до 10 травня 2015 року, а також з 12 травня 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 6178,06 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих злочином.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 7843,8 грн.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винними та засуджено за те, що він вчинив незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, незакінченого з причин, що не залежали від його волі, не виконавши усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

13 січня 2015 року приблизно о 11 год. ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 , прийшов до домоволодіння останньої, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та зайшов до середину двору, де на порозі будинку його зустріла господарка ОСОБА_10 , якій він повідомив, що приніс для її чоловіка невстановлений слідством предмет, який знаходився в білому поліпропіленовому мішку. Увійшовши до приміщення коридору будинку ОСОБА_9 та господарка будинку ОСОБА_10 на протязі 10 хвилин розмовляли між собою, під час чого, ОСОБА_9 розпитав господарку про присутність сторонніх осіб в приміщенні її дому. Після розмови, в той час як ОСОБА_10 ставила до котельні принесений ОСОБА_9 предмет, що знаходився в білому поліпропіленовому мішку, останній скориставшись тим, що ОСОБА_10 відволіклась та знаходилась до нього лівим боком, обома руками, що були складені між собою в єдиний кулак, з силою наніс щонайменше два удари зверху до низу по голові ОСОБА_10 , в результаті чого повалив її на підлогу в коридорі таким чином, що потерпіла опинилась в положенні лежачи на спині. Далі він обома колінами став їй на грудну клітину та живіт, тим самим притиснувши тіло до підлоги, а правою рукою почав тиснути за горло. На вказані дії потерпіла ОСОБА_10 пручалась, кликала на допомогу та просила ОСОБА_9 припинити свої злочинні дії, на що він не реагував. В подальшому ОСОБА_9 накинув їй на шию ззаду мотузку, яку приніс із собою та почав стискати, при цьому знову не реагуючи на прохання потерпілої припинити свої злочинні дії, відповівши їй «тихо-тихо». Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_10 в приміщенні коридору, ОСОБА_9 не скидаючи мотузку з шиї останньої, перевернув її в положення лежачи на живіт та продовжив стискати мотузку, яка опинилась на передній частині шиї ОСОБА_10 , остання намагаючись уникнути удушення, обома руками схопила за мотузку в районі гортані та тримала мотузку, тим самим заважаючи ОСОБА_9 реалізовувати свій злочинний умисел. В цей час ОСОБА_9 правою рукою намагався зачинити з середини вхідні двері будинку на замок, але не зміг, оскільки для зачинення дверей з середини необхідно приділити зусилля обох рук. В подальшому, не змігши зачинити вхідні двері на замок, ОСОБА_9 за допомогою мотузки, якою душив ОСОБА_10 , зробив навколо її шиї ще одне кільце та продовжив стискати краї мотузки, тим самим душачи потерпілу. Під час стискання мотузки вона потрапила до рота ОСОБА_10 , і остання зубами стискала один край мотузки, щоб уникнути удушення, не даючи затягнути мотузку. Після цього потерпіла ОСОБА_10 внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 втратила свідомість. В цей час на крики потерпілої про допомогу прийшов її сусід ОСОБА_13 , та помітив ОСОБА_9 , який намагався задушити ОСОБА_10 . Своєю присутністю ОСОБА_13 завадив ОСОБА_9 довести свій злочинний умисел до кінця. В цей час потерпіла ОСОБА_10 прийшла до свідомості та ОСОБА_13 допомігши їй підвестися на ноги, дав можливість втекти з приміщення її будинку, де на той час ще перебував ОСОБА_9 , побігти до сільської ради та розповісти про спричинення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Слідом за потерпілою на подвір`я домоволодіння останньої, вийшов ОСОБА_13 , щоб переконатися в тому, що ОСОБА_10 знаходиться в безпеці. Через декілька секунд з будинку ОСОБА_10 на подвір`я вийшов ОСОБА_9 , який тримав під рукою білий поліпропіленовий мішок, який приносив з собою, з невстановленим слідством предметом, вийшовши через хвіртку двору та попрямував у невідомому напрямку.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді рани на правій та лівій лобно-скроневій ділянках, синці в ділянці очей (конкретна локалізація та кількість в медичній документації не вказана), набряк м`яких тканин в ділянці очей та шиї, «…слід по типу странгуляційної борозни …» в ділянці шиї (характер, ознаки, конкретна локалізація не вказано). Вказані тілесні ушкодження мають загальні ознаки дії тупих предметів (предмету), індивідуальні ознаки травмуючого предмета в пошкодженнях не відобразилися. Рани на голові відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, синці відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. «Слід по типу странгуляційної борозни» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що районним судом не враховано, що ОСОБА_9 вчинив умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, завдану внаслідок вчиненого злочину потерпілій матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, жодних дій для примирення з потерпілою протягом досудового розслідування та судового розгляду не вчиняв, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та продовжує зневажати існуючими у суспільстві нормами моралі та закону.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в спільній апеляційній скарзі, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просять вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.06.2016 року щодо свого підзахисного скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянти вказують на те, що суд першої інстанції поверхнево, однобічно розглянув кримінальне провадження, дав неправильну оцінку здобутим доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, а в основу вироку поклав припущення.

Також вказують, що в ході розгляду справи, судом було допущено порушення вимог ст. 317, 365, 370 КПК України, оскільки з урахуванням думки учасників судового розгляду про проведення підготовчого судового засідання за відсутності представника потерпілого, суд з власної ініціативи постановив ухвалу про перенесення підготовчого судового засідання, яке вже було проведено.

Стверджують, що у суду була наперед сформована думка стосовно винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , що знайшло своє підтвердження і у тому, що вирок по справі був виготовлений ще до виходу суду до нарадчої кімнати.

Крім того, в порушення вимог ст.365 КПК України, після того як учасники процесу виступили у судових дебатах, суд, безпідставно, з власної ініціативи ухвалив незаконне судове рішення, яким поновив судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши підставу - «потерпіла у судових дебатах повідомила нові обставини», при цьому потерпіла нічого нового не повідомляла. Клопотань про поновлення судового розгляду та дослідження нових доказів та обставин від учасників процесу не надходило, а на наступне засідання жодних нових обставин ніхто не досліджував, ні в кого клопотань з даного приводу не було, а оскільки дебати можуть бути лише по додатково дослідженим обставинам - то ніхто і не дебатував.

Разом з тим, захисники зазначили, що показання надані у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_10 і свідком ОСОБА_13 не відповідають дійсності, оскільки в їх показаннях, викладених у вироку маються суттєві розбіжності, зокрема щодо рукавичок в яких ніби то був ОСОБА_9 , потерпіла повідомляла, що рукавички були сірого кольору, а ОСОБА_13 - темно коричневого кольору, під час допиту на досудовому слідстві свідок ОСОБА_13 взагалі не повідомляв про існування рукавичок та мотузки у ОСОБА_9 , на що стороною захисту зверталась увага суду, однак судом даний факт залишено поза увагою.

Наголошують, що судом взято до уваги те, що у потерпілої ОСОБА_10 та єдиного очевидця у справі ОСОБА_13 приймає участь один представник - адвокат ОСОБА_12 як на досудовому слідстві так і в суді, що підтверджується постановою про залучення до участі у вказаному кримінальному провадженні в якості представника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 , однак всупереч викладеному у вироку суд цей доказ не прийняв до уваги, зазначивши, що адвокат ОСОБА_12 не приймав участь у суді в якості представника свідка ОСОБА_13 , що не відповідає дійсності.

Також, на думку сторони захисту, у вироку суду першої інстанції не вказані факти, які мають значення для справи, зокрема будучи допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила, що 14.01.2015 року вона вранці прийшла до будинку ОСОБА_10 та у коридорі усе прибрала та повимивала. Тобто на момент проведення слідчим огляду місця події обстановка була змінена, а сліди знищені, що має важливе значення.

Крім того, твердження суду, що слідчому не було відомо 14.01.2015 року, що ОСОБА_13 є головним свідком події, що свідчить про те, що ОМП проведений з дотриманням вимог ч.7 ст.223 КПК України щодо участі понятих», не відповідає дійсності, оскільки ОМП проводився 14.01.2015 року у період часу з 16:00 до 16:35 години. Потерпіла була допитана до огляду, а саме 14.01.2015 року з 13:40 год. до 14:25 год. де вказувала про ОСОБА_13 , ОСОБА_9 допитаний ще 13.01.2015 року з 13;00 до 14:15 год. де також вказаний ОСОБА_13 . Та й сам ОСОБА_13 був допитаний ще 13.01.2015 року з 12:20 до 12:40 год., тобто за добу до огляду місця пригоди.

Що умислу на вбивство, то вважають, він повністю спростований свідченнями потерпілої ОСОБА_10 , яка вказувала, що вона ніби то неодноразово втрачала свідомість на тривалий час. У зв`язку з цим, на думку апелянтів, під час цього вона не могла чинити опір, та обвинувачений ОСОБА_9 , якби мав на меті позбавити життя потерпілу, міг би безперешкодно це зробити, скориставшись безпорадним станом останньої.

Крім цього, суд першої інстанції, під час допиту свідка ОСОБА_15 , яка змінювала свідчення у судовому засіданні, що зафіксовано технічними засобами фіксації судового процесу, не вмотивував свою позицію чому взяв до уваги одні її свідченні і не врахував інші.

Зазначають, що в основу обвинувального вироку та доведеності нібито прямого умислу ОСОБА_16 суд поклав припущення і неправдиву інформацію, оскільки як зазначено у вироку наявність тілесних ушкоджень у потерпілої свідчить про боротьбу та опір потерпілої при застосуванні до неї фізичного насильства», в той же час жодних тілесних ушкоджень характерних для опору, а ні під час досудового розслідування, а ні під час розгляду справи в суді у потерпілої виявлено не було, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз.

Крім того, звертають увагу, що твердження суду про існування прямого умислу на убивство ОСОБА_10 не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки у справі відсутні: «странгуляційна борозда, а мається лише слід по типу странгуляційної борозди, який може утворитись від носіння одягу. Речові докази, а саме вигадані мотузка та рукавички, одяг ОСОБА_17 увесь у крові, удушення, нанесення ТУ (яке не знайшло свого підтвердження у висновку СМЕ) та вигадані свідчення зацікавленого свідка ОСОБА_18 , не знайшло свого підтвердження у суді.

Також вказують на те, що замаху на вбивство потерпілої не було, бо у потерпілої виявлені легкі тілесні ушкодження. Водночас, суд не приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_9 під час допиту повідомив, що будь яких неприязних стосунків, образ на ОСОБА_10 у нього не було і він не мав ніякого наміру вбивати її чи будь кого. Також потерпіла під час допиту підтвердила, що неприязних стосунків чи конфліктів із ОСОБА_9 дійсно ніколи не мала.

Вважають, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу висновку СМЕ №4 від 12.02.2015 року, Так, експерт ОСОБА_19 взагалі не проводив судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_10 , оскільки в самому висновку та при дачі пояснень в залі суду зазначив, що про обставини справи йому відомо із постанови від 13.01.2015 року.

Крім того, при допиті експерта ОСОБА_19 , судом було викладено у вироку те, що медична документація потерпілої надходила разом із постановою, що спростовуються показаннями слідчого ОСОБА_20 , який повідомляв, що медичну документацію потерпілої не вилучав і експерту ОСОБА_19 її не надавав.

Підтвердженням неправдивості свідчення експерта ОСОБА_19 на думку сторони захисту є і те, що відповідно до долученої стороною захисту до матеріалів кримінального провадження довідки з Бобринецької ЦРЛ № 426 від 2.04.2015 року, медична картка стаціонарного хворого № 150 на ім.я ОСОБА_10 , яка у період часу з 13.01.2015 року по 4.02.2015 року перебувала на лікуванні у реанімаційному та хірургічному відділеннях Бобринецької ЦРЛ, нікому не надавалась у період часу з 19.01.2015 року по 12.02.2015 року включно, що свідчить про те, що експерт не мав та не міг мати у своєму розпорядженні законно медичну документацію, а зокрема - саме оригінали, як того вимагає закон.

Також сторона захисту звертає увагу і на свідчення надані в суді першої інстанції, які не були прийняті до уваги, експерта ОСОБА_21 , який детально роз`яснив висновок повторної комісійної експертизи № 35. Таким чином, вважають, що висновок експерта доводить саме не винуватість ОСОБА_9 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

В доповненні до наведеного, захисники зазначають на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема суд дав неправильну юридичну оцінку, кваліфікувавши дії ОСОБА_9 як замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 .

Так, із показань обвинуваченого вбачається, що він досить давно знає потерпілу та її родину. Будь-яких неприязних стосунків з потерпілою та образ на останню, у ОСОБА_9 не було, наміру, та будь-яких причин позбавляти життя потерпілої у нього також не було. Свідчення обвинуваченого у цій частині повністю узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами, зокрема показаннями потерпілої. Допитана у судовому засіданні потерпіла підтвердила той факт, що у неї ніяких сварок та неприязних стосунків із обвинуваченим ніколи не було. Допитані свідки - односельчани обвинуваченого також повідомили суду, що знають ОСОБА_9 досить тривалий час як порядну, спокійну людину, та що ніяких неприязних стосунків у нього із родиною потерпілої та самою потерпілою не було. Інші докази по кримінальному провадженню також вказують на неправильні висновки суду, зокрема дані протоколів огляду, огляду місця події, які спростовують домисли суду про існування знаряддя злочину - мотузки, закривавлених рукавичок та одягу обвинуваченого ОСОБА_9 , дані, зазначені у висновку судово-медичної експертизи та детальні роз`яснення висновку експертом ОСОБА_21 взагалі спростовують існування тілесних ушкоджень характерних для удушення.

В підтвердження того факту, що ОСОБА_9 не мав наміру вбивати потерпілу є і свідчення потерпілої в частині того, що вона неодноразово, на тривалий час втрачала свідомість. Отже ОСОБА_9 , як вважає сторона захисту, якби мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої, то міг би, без будь-яких перешкод, позбавити її життя.

Крім того, що стосується рішення суду про задоволення позовних вимог потерпілої, то сторона захисту не погоджується з вказаним рішенням суду, оскільки потерпілою не доведено розмір спричиненої шкоди та те, що саме в результаті дій обвинуваченого вона була спричинена.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників - адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтримали спільну апеляційну скаргу сторони захисту та просили вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати та закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, проти апеляційної скарги прокурора заперечили, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисників заперечив, думку потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора частково, проти апеляції захисників заперечили, при цьому просили кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як замах на вбивство, вчинений з корисливих мотивів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та обґрунтованим.

Крім того, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляції сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового розгляду, є безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_9 , в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не визнав та надав суду показання, згідно яких 13.01.2015 року він прокинувся близько 08 год. ранку. Після 10 год. ранку він вийшов на двір, де порався по господарству. Зайшовши в дровник, він зачепився за мішок в якому було пір`я та вирішив винести мішок з пір`ям та сміттям до старого будинку, який знаходиться за його городом. Також він поклав до мішка з пір`ям пилку, яка була скручена в інший білий поліпропіленовий мішок, щоб напиляти дрова. Прийшовши до старого будинку він дістав з мішка пилку, після витрусивши сміття, поклав назад до мішка пилку та пішов шукати дрова. Проходячи навпроти домоволодіння ОСОБА_22 він почув крики, однак спочатку не звернув на них уваги та пішов далі в сторону домоволодіння ОСОБА_23 . Коли він вже майже минув домоволодіння ОСОБА_22 знову почув крики. Повернувшись назад він через калитку зайшов до подвір`я домоволодіння ОСОБА_22 та вийшовши наганок будинку підійшов до вхідних дверей, які були привідкриті. Далі він постукав у вхідні двері будинку, однак йому ніхто не відповів та відчинивши їх побачив потерпілу, яка стояла з нахиленою головою та розпатланим волоссям. Він запитав у потерпілої, що з нею трапилось, на що вона відповіла, що «ви варвари та вбивці» та похитнувшись впала головою на одвірки. Коли потерпіла почала підніматися, він побачив як у неї з лівої брови йшла кров, інших тілесних ушкоджень на потерпілій не бачив. Також коли потерпіла піднімалась, розмазала кров по обличчю. Далі потерпіла стала на коліна, випрямилась та почала кричати. Весь цей час він стояв на одвірках в коридор будинку не заходив, лише зробив шаг в коридор та нахилився над потерпілою. Потім прийшов ОСОБА_13 з яким почали говорити про надання потерпілій допомоги. Сказав ОСОБА_13 , щоб останній приніс води потерпілій. В цей час потерпіла стала на коліна, та на колінах та руках попрямувала до вхідних дверей, де руками взялася за одвірки, встала та вийшла з будинку. Коли він вийшов на ганок потерпіла вже була посеред двору. Після чого він забрав мішок, який поклав в коридорі й вийшов з будинку слідом за ОСОБА_13 . Коли дійшов до хвіртки зустрівся з сином ОСОБА_13 . Не знає о котрій годині прийшов додому. Приблизно через 1,5 години приїхали працівники міліції та слідчий його допитував. Не наносив тілесні ушкодження потерпілій в день події та взагалі. Конфліктних ситуацій з родиною потерпілої та потерпілою не було. Не мав наміру нікого вбивати, в тому числі і ОСОБА_10 . Вважає показання потерпілої надуманими. На запитання сторони обвинувачення, потерпілої та її представника, суду відповідати відмовився.

Щодо не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні незакінченого замаху на вбивство, колегія суддів вважає таку позицію обвинуваченого, як спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки вина останнього у вчиненні даного злочину повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 яка пояснила суду, що обвинуваченого знає як односельчанина, неприязних відносин до нього немає. 13.01.2015 року близько 11 год., вона перебувала на кухні, де через вікно побачила, що до двору зайшов ОСОБА_9 , який тримав у руках білий поліпропіленовий мішок. Вона відчинила двері будинку, вийшла на поріг, та привітавшись з ОСОБА_9 сказала, що чоловіка вдома немає, на що він повідомив, що приніс для її чоловіка мішок. Увійшовши до приміщення коридору будинку ОСОБА_9 на протязі приблизно 2-3 хвилин розмовляла з нею. Далі ОСОБА_9 віддав їй мішок, який вона поклала до котельні, двері якої знаходяться з лівої сторони, та в той момент коли поверталась назад встати на своє місце, а саме спиною до вхідних дверей у будинок, знаходячись боком до ОСОБА_9 помітила як останній двома рукам піднятими вгору, почав наносити їй удари по голові. На вказані дії вона кричала « ОСОБА_24 , що Ви робите?», однак обвинувачений продовжував наносити їй удари по голові, в результаті чого вона впала на підлогу та втратила свідомість. Вона опритомніла лежачи на спині в положенні ногами до дверей, головою в коридор. Далі ОСОБА_9 колінами та всім тілом надавив їй на грудну клітину і схватив рукою за горло. На вказані дії вона пручалась, кричала «люди допоможіть», на що ОСОБА_9 не реагував та казав «тихо-тихо». Після ОСОБА_9 піднявся на ноги, вона в цей час сіла, у неї паморочилось в голові та сильно боліла голова, та рукою взявшись за голову побачила, що в неї вся рука в крові. Далі вона побачила два кінці мотузки сірого кольору, товщиною в чоловічий палець, яку обвинувачений ззаду накинув їй на шию та почав робити так, щоб вона повернулася лицем вниз. Вона опинилася головою до дверей, обличчям до підлоги, таким чином, що обличчя терлося по коврику, що лежав біля вхідних дверей. Вона кричала обвинуваченому «залиш мене живою», «за що», на що він відповів, що «за брехню». В подальшому ОСОБА_9 почав стискати мотузку, яка потрапила до її рота та вона зубами стискала мотузку, щоб уникнути удушення. В цей час вона відчула як ОСОБА_9 накинув їй на шию ще один оберт мотузки. Також помітила, ОСОБА_9 тягнувся рукою до замка на вхідних дверях, щоб їх зачинити. Після вона опинилась головою в іншому кінці коридору, ногами біля дверей та втратила свідомість.

Опритомнівши побачила біля дверей сусіда ОСОБА_13 , якого почала просити про допомогу. ОСОБА_13 допоміг їй піднятися на ноги, та вона почала прямувати до вхідних дверей, ОСОБА_9 почав тягнути її всередину. Вона схватилась руками за вхідні двері, та відчула, що мотузка впала на підлогу. Після чого за допомогою ОСОБА_25 , який відштовхнув обвинуваченого, вибігла на двір та побігла до сільської ради.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , згідно яких, 13.01.2015 року близько 11 год. його син ОСОБА_26 повідомив йому про крики в домоволодінні сусідів ОСОБА_22 за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого він пішов до вказаного домоволодіння, щоб подивитися, що трапилось. Відчинивши вхідні двері будинку він зайшов до коридору, стіни якого були в крові, та побачив, що в коридорі на полу лежала на спині потерпіла, у якої було запливше око, лице та одяг якої були в крові, на шиї у потерпілої була мотузка, яка також була в крові. Біля потерпілої на колінах стояв ОСОБА_9 , одяг якого був в крові та душив потерпілу мотузкою, з силою притискаючи мотузку обома руками до підлоги. В цей час потерпіла лежала в положенні головою до вугла зі сторони від вхідних дверей. Коли він зайшов ОСОБА_9 спохватився на ноги, мотузка залишилась на потерпілій, яка була без свідомості, хрипіла та в неї були конвульсії (двигала ногою). Потім у потерпілої вирівнялось дихання і ОСОБА_9 сказав, що потерпілій потрібно принести води. Коли він взявся за ручку дверей, щоб зайти до будинку та набрати потерпілій води, в цей час ОСОБА_9 наніс йому ззаду сильний удар кулаком правої руки та почав з силою душити. Він відірвав руку ОСОБА_9 та відштовхнув від себе. В цей час потерпіла опритомніла та почала підніматися прохаючи про допомогу, він в свою чергу подав їй руку та допоміг піднятися. Потім потерпіла почала рухатися до вхідних дверей, спочатку мотузка була в неї на шиї, а потім впала на підлогу. ОСОБА_9 взяв мотузку і поклав собі в праву кишеню, а потерпіла вибігла з будинку та побігла.

Наведені показання потерпілої та свідка ОСОБА_13 є логічними, послідовними і повністю узгоджуються з іншими наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_27 , з яких слідує, що 13.01.2015 року після 10 год. він йшов до свого знайомого ОСОБА_26 та проходячи повз домоволодіння ОСОБА_22 помітив, що калитка була відчинена та почув жіночий крик з будинку домоволодіння. Прийшовши до ОСОБА_26 він розмовляв з ним близько 5 хв. та в ході розмови повідомив, що чув крики з будинку ОСОБА_22 . Пізніше зі слів ОСОБА_26 взнав, що ОСОБА_9 побив потерпілу;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який суду пояснив, що 13.01.2015 року близько 11 год. до його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 прийшов знайомий ОСОБА_27 , який в ході розмови повідомив, що чув крики в домоволодінні ОСОБА_22 . Далі він сказав своєму батькові - ОСОБА_13 , щоб останній пішов подивитися до ОСОБА_22 , оскільки там чули крики, а сам залишився в дворі свого домоволодіння. Приблизно через 5 хв. батько почав його гукати, голос в нього був схвильований. Коли заходив до двору домоволодіння ОСОБА_22 зустрів обвинуваченого, який в цей час виходив з двору та пішов в напрямку свого домоволодіння. Зі слів батька знає, що потерпіла лежала на підлозі в коридорі, а ОСОБА_9 був зверху на ній та душив її мотузкою, при цьому останній сказав батькові, що хотів врятувати потерпілу та попросив його принести їй води і коли відчиняв двері в будинок, щоб набрати води потерпілій, обвинувачений ззаду вдарив його кулаком руки по голові та почав душити за шию;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка доглядала за матір`ю ОСОБА_28 та повідомила, що 13.01.2015 року на початку 09 год. ранку вона була в домі потерпілої. Виконавши свою роботу вона розмовляла з потерпілою, все було спокійно, на початку 11 год. вона пішла додому. Зі слів працівників сільської ради знає, що потерпіла прибігла до сільської ради налякана, без взуття, в крові та вся побита та прохала про допомогу, сказавши, що її вбиває ОСОБА_9 . Близько 17 год. вона пішла до домоволодіння ОСОБА_22 годувати бабусю, де зайшовши до коридору будинку побачила, що стіни коридору та підлога були в крові та все було перевернуто. Була також понятою при проведенні слідчих експериментів за участю ОСОБА_29 та потерпілої в домоволодінні ОСОБА_22 , де остання розповідала як ОСОБА_9 душив її мотузкою;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , яка пояснила, що працює сільським головою Суголіївської сільської ради Бобринецького району та 13.01.2015 року її погукала ОСОБА_31 та вийшовши в коридор побачила потерпілу, яка була без взуття, голова потерпілої була в крові, на обличчі були порізи, над бровою була синя смуга ніби була тріснута брова, светр, в який була одягнута потерпіла, теж був в крові. В області шиї у потерпілої була тонка смуга, вважає, що від мотузки. Потерпіла сказала, щоб зачинили вхідні двері, бо її вбиває ОСОБА_9 та прохала допомогти ОСОБА_29 , який залишився;

- аналогічними за змістом показаннями свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 які працюють в Суголіївській сільській раді Бобринецького району та відповідно до яких, 13.01.2015 року близько 11 год. почули крик з коридору Вийшовши з кабінету побачили потерпілу, волосся та обличчя якої були залиті кров`ю. Потерпіла сказала, що її вбиває ОСОБА_9 . Вони разом з ОСОБА_32 завели потерпілу до кабінету та посадили на стілець. ОСОБА_32 коли витерала кров з обличчя потерпілої, то вона помітила, що в неї з лівої сторони була гематома на голові, розбита брова, на лівій щоці була різана рана та на шиї юкла темна смуга товщиною з палець.. Потерпіла сказала, що в неї болить живіт та болить у горлі, оскільки ОСОБА_9 давив в живіт та душив її мотузкою;

- показаннями ОСОБА_34 , який пояснив, що 13.01.2015 року близько 11 год. до нього зателефонувала ОСОБА_32 та сказала бігти до домоволодіння ОСОБА_22 , де ОСОБА_9 вбиває ОСОБА_13 . На дорозі біля домоволодіння він побачив ОСОБА_13 у якого борода та шия були в крові та була гуля на затилку голови. Зі слів ОСОБА_13 знає, що ОСОБА_9 давив потерпілу мотузкою за шию;

- показаннями свідка ОСОБА_15 дружини потерпілого, яка повідомила, що 13.01.2015 року вона зі своїм сусідом ОСОБА_28 о 08 год. ранку поїхали до м. Бобринець. Коли поверталися назад до неї зателефонував її чоловік ОСОБА_13 , який тривожним голосом сказав, що потерпілій погано. Коли приїхали до домоволодіння ОСОБА_22 близько 11 год. побачила, що біля двору на дорозі стояв її чоловік ОСОБА_13 із сином ОСОБА_26 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . Чоловік тримався за голову, в нього була велика шишка на голові, борода і шия були в крові. Зі слів чоловіка знає, що ОСОБА_9 душив потерпілу мотузкою за шию, В подальшому коли чоловік хотів набрати потерпілій води, то ОСОБА_9 вдарив його ззаду по голові та почав душити. В цей час потерпіла прийшла в свідомість, чоловік допоміг потерпілій підвестися. Потерпіла хотіла вийти з будинку, ОСОБА_9 схопив її за светр та почав тягнути назад, однак потерпіла вирвалась, скинула з шиї мотузку та побігла в сторону сільської ради. Також свідок ОСОБА_15 зазначила, що була присутня при проведенні працівниками міліції огляду місця події, який проводився 14.01.2015 року в будинку, де проживає потерпіла, за адресою: АДРЕСА_1 .

- показаннями свідка ОСОБА_28 чоловіка потерпілої, згідно яких, 13.01.2015 року з 08 год. ранку він разом з ОСОБА_15 перебував у м. Бобринець та коли поверталися назад до ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_13 , який сказав, щоб їхали швидше, бо сталося горе. Коли приїхав додому побачив, що біля його домоволодіння стояли мешканці села та ОСОБА_38 сказала, щоб він їхав до сільської ради, оскільки з дружиною трапилося горе. Приїхавши до сільської ради він побачив дружину, одяг та лице якої були в крові, розбита брова. Потерпіла кричала, що ОСОБА_9 приходив її вбивати. Також повідомив, що 12.01.2015 року до нього приходив ОСОБА_9 подивитися на сільськогосподарську техніку, яку він придбав. В ході розмови з ОСОБА_9 , останній попросив в борг кошти в сумі 50000 грн., для яких цілей не сказав. На прохання ОСОБА_9 він відмовив, мотивуючи тим, що гроші йому потрібні для придбання сільськогосподарської техніки. Неприязних стосунків з обвинуваченим не мав, наміру помститися обвинуваченому також, підстав для оговору обвинуваченого не має;

- показаннями свідка ОСОБА_39 сином потерпілої, відповідно до яких, 14.01.2015 року до нього прийшов його кум ОСОБА_40 , який повідомив, що вдома трапилося горе, та він відразу поїхав до м. Бобринець. На наступний день він бачив матір в лікарні, у якої було повністю синє та опухле лице. Також бачив у матері на шиї дві сині смуги від мотузки товщиною з палець. Зі слів матері йому відомо, що до домоволодіння прийшов ОСОБА_9 , якому вона відчинила двері. Зайшовши до будинку ОСОБА_9 дав їй мішок, сказавши, що приніс його ОСОБА_28 . В той час коли мати хотіла поставити мішок до котельні, ОСОБА_9 раптово почав бити матір руками по голові після чого почав душити мотузкою, яку накинув їй двічі навколо шиї, сказавши, що «за брехню». Від ударів ОСОБА_9 мати впала та втратила свідомість. Від нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 матері вдалося вирватися завдяки ОСОБА_13 , який допоміг їй піднятися та вона вибігла з будинку, прямуючи до сільської ради. Неприязних відносин з обвинуваченим та його родиною не мав. Допомагав ОСОБА_9 у веденні сільського господарства. Також повідомив, що його батько ОСОБА_28 не позичав обвинуваченому кошти;

- показаннями свідка ОСОБА_41 , який пояснив, що 13 січня 2015 року близько 10 год. знаходився на території майстерні, яка розташована неподалік домоволодіння ОСОБА_22 та нього прибігла ОСОБА_31 , яка сказала, щоб бігли до домоволодіння ОСОБА_22 , оскільки там ОСОБА_9 вбиває ОСОБА_13 . Прийшовши до домоволодіння він побачив ОСОБА_13 у якого обличчя було в крові та на голові була шишка. Зі слів ОСОБА_13 йому відомо, що коли той зайшов до будинку Павлушів побачив ОСОБА_9 , який давив потерпілу у веранді, та сказав, що вона вже готова, попрохавши ОСОБА_13 принести потерпілій води. Коли він пішов за водою, обвинувачений наніс йому удар по голові. ОСОБА_9 знає досить давно, агресії за ним не помічав, суперечок між ним та обвинуваченим також не було;

- показаннями свідка ОСОБА_42 , який пояснив, що працює лікарем-хірургом та був лікарем потерпілої ОСОБА_10 . Потерпіла знаходилась на стаціонарному лікуванні з 13.01.2015 року по 04.02.2015 року. 13.01.2015 року о 13 год. 15 хв. У потерпілої по окружності шиї була странгуляційна борозна, яка була у вигляді однієї тонкої, до 1 см. вдавленої полоси, не рівномірно розташована у верхній третій шиї, мала косий напрямок, спереду назад йшла вверх, справа не була виражена, а зліва у попередньо-боковій поверхні більш виражена. Наявність борозни свідчить, що проводилось удушення. Під час поступлення потерпілої не описав ознак странгуляційної борозни, оскільки потерпіла поступила з численними травмами, а тому він більше був зосереджений на лікувально-діагностичному процесі, та вважав, що це повинен зробити експерт. Через день потерпілу допитував слідчий та в його присутності потерпілу фотографував її син. Підтвердив, що на фотознімках потерпіла зображена у тому вигляді, в якому поступила на лікування. Також вказав, що на фотознімках у потерпілої видно на шиї странгуляційну борозну..

- показаннями експерта ОСОБА_19 , що проводив судово-медичну експертизу ОСОБА_10 №4 від 12.02.2015 року, при проведенні якої керувався наказом №6 від 17.01.1995 року і постановою слідчого від 13.01.2015 року та повідомив, що експертизу проводив на підставі медичної документації, наданої працівниками міліції, а саме: медична картка стаціонарного хворого №150 Бобринецької ЦРЛ, СКТ голови шийного відділу хребта, черепа, грудного відділу хребта та грудної клітини. Із запису в медичній картці стаціонарного хворого на шиї візуалізується слід по типу странгуляційної борозни, однак відсутня її описова частина, а саме: розташування, направлення, чітка локалізація. Експертиза проводилась ним об`єктивно, порушень при проведенні експертизи не було. При проведенні експертизи необхідності оглядати потерпілу не було, оскільки постанова слідчого була отримана 19.01.2015 року, тобто пройшов термін від дня отримання потерпілою тілесних ушкоджень, крім того потерпіла знаходилась на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні Бобринецької ЦРЛ. Вважає, що локалізація даних тілесних ушкоджень доступна для власноручного спричинення. Медична документація надходила для огляду разом з постановою;

- показаннями експерта ОСОБА_21 , з яких слідує, що ним складався висновок експерта №35 від 19.05.2015 року. На дослідження було надано медичну картку стаціонарного хворого, амбулаторну картку і висновок судово-медичного експерта №4 від 12.02.2015 року. Експертиза проводилась комісійно, підставою для проведення якої стала постанова слідчого. При проведенні експертизи особисте обстеження потерпілої не проводилось, оскільки пройшов значний проміжок часу з дня події до дня проведення експертизи. В медичній документації зазначено слід по типу странгуляційної борозни, однак за даних обставин немає об`єктивних даних стверджувати, що це була странгуляційна борозна, оскільки немає конкретного опису сліду, не зазначено її розташування, тобто не описані її характеристики. Виражена странгуляційна борозна залежить від того скільки здавлювалась шия, чим саме здавлювалась та розмірів предмету, якими здавлювалась шия. Странгуляційна борозна відрізняється по типу чітким контуром, краями, дном за умови якщо петля жорстка або напівжорстка з явно вираженим плотним дном, коричневого кольору. Якщо після події пройшло близько 6 днів, вважає, що слід від вдавлення шиї не міг залишитися. Якщо при довготривалому вдавленні, то слід міг залишитися. При вступі потерпілої до лікарні ознак асфіксії не було, було лише описано картину гіпертонічного кризу, а тому вважає, що в даному випадку не було необхідності оглядати потерпілу 19.01.2015 року. Локалізація всіх тілесних ушкоджень потерпілої доступна для власноручного спричинення, однак характер пошкоджень не характерний для спричинення власною рукою, оскільки тілесні ушкодження розташовані в різних областях голови тобто немає множинності та однотипності;

- показаннями свідка ОСОБА_20 - старшого слідчого Бобринецького РВ УМВС України в Кіровоградській області, відповідно до яких, допит потерпілої проводився на наступний день після події в приміщенні Бобринецької ЦРЛ. Після допиту працівників сільської ради було здійснено виїзд до домоволодіння потерпілої, за адресою: АДРЕСА_1 . Огляд домоволодіння потерпілої в день події не проводився, оскільки господарів не було вдома, а будинок був зачинений. На наступний день після події приблизно в обідній час проводив огляд місця події в домоволодінні потерпілої, для проведення якого в якості понятих було запрошено сусідів потерпілої подружжя ОСОБА_23 . На той час коли для проведення слідчої дії залучались поняті йому не було відомо, що ОСОБА_13 є свідком події. На наступний день приміщення коридору будинку, де зі слів господаря відбувалася події, було вже фактично прибране. В коридорі будинку на стіні, підвіконні та килимі було виявлено плями бурого кольору. В ході огляду місця події було вилучено речові докази: змиви зі стін та підвіконня коридору будинку, а також виріз з килиму. Вилучені речові докази упаковувались, він та поняті ставили свої підписи на бирках. На бирках ставив свій підпис разом з понятими. Надпис на бирці та протоколі із зазначенням с. Рощахівка - це механічна помилка.

Під час проведення першочергової судово-медичної експертизи потерпілої, медичні документи експерту не надавав та не витребовував у зв`язку з тим, що потерпіла ще перебувала на лікуванні та експерт мав доступ до медичної документації. При призначенні комісійної судово-медичної експертизи медична документація була отримана за згодою потерпілої.

Окрім вище наведених показань потерпілих та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 14.01.2015 року, проведеного за участю власника домоволодіння ОСОБА_28 в присутності понятих: ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , в ході якого оглянуто територію домоволодіння, що розташована в АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено змив речовини бурого кольору з підвіконня, змив речовини бурого кольору з стіни біля вхідних дверей будинку, виріз паласу з плямами РБК (Т.1 а.с.8-9);

-висновком експерта судової імунологічної експертизи №215 від 31.03.2015 року, згідно якого наданий на дослідження рідкий зразок крові ОСОБА_10 (об`єкт №1), належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО (Т.1 а.с.122-124);

- висновком експерта судової імунологічної експертизи №216 від 31.03.2015 року, згідно якого наданий на дослідження рідкий зразок крові ОСОБА_9 (об`єкт №1), належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти В ізосерологічної системи АВ0 (Т.1 а.с.135-137);

- висновком експерта №218 судової імунологічної експертизи від 31.03.2015 року, у відповідності якого згідно висновку експерта №215 від 31.03.2015 року кров ОСОБА_10 (об`єкт №1), належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО. Згідно висновку експерта №216 від 31.03.2015 року кров ОСОБА_9 (об`єкт №1), належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти В ізосерологічної системи АВ0. На наданому на дослідження вирізі з паласу (об`єкти №№1-3), виявлена кров людини групи 0 (І) з ізогемаглютинами анти А і анти В ізосерологічної системи АВ0. Виявлена кров може походити від особи (осіб), кров яких належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинами анти А та анти В ізосерологічної системи АВ0, у тому числі і від ОСОБА_10 (Т.1 а.с. 144-147);

- висновком експерта №217 судової імунологічної експертизи від 31.03.2015 року у відповідності до якого згідно висновку експерта №215 від 31.03.2015 року кров ОСОБА_10 , належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО. Згідно висновку експерта №216 від 31.03.2015 року кров ОСОБА_9 , належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти В ізосерологічної системи АВ0. На наданих на дослідження двох змивах (об`єкти №№1-2), виявлена кров людини групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО. Виявлена кров може походити від особи (осіб), кров яких належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А та анти В ізосерологічної системи АВО, у тому числі і від ОСОБА_10 (Т.1 а.с.165-169);

- висновком експерта №214 судової імунологічної експертизи від 31.03.2015 року у відповідності до якого згідно висновку експерта №215 від 31.03.2015 року кров ОСОБА_10 , належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО. Згідно висновку експерта №216 від 31.03.2015 року кров ОСОБА_9 , належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти В ізосерологічної системи АВ0. На наданих на дослідження светрі (об`єкти №№1-16) та платку (об`єкти №№17-20), виявлена кров людини групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО. Виявлена кров може походити від особи (осіб), кров яких належить до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти А та анти В ізосерологічної системи АВО, у тому числі і від ОСОБА_10 (Т.1 а.с.154-158);

- протоколом огляду предметів від 22.04.2015 року, в ході якого оглянуто: криміналістичний пакет №0295413 упакований та скріплений биркою, всередині якого відповідно до записів на бирці знаходиться два змиви та первісна упаковка; криміналістичний пакет №2035139, упакований та скріплений биркою, всередині якого знаходиться виріз паласу та первісна упаковка (Т.1 а.с.11);

- висновком експерта №4 судово-медичної експертизи від 12.02.2015 року відповідно до якого 1. згідно наданої на дослідження медичної документації у гр. ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження: А) Рани на правій та лівій лобно-скроневій ділянці. Б) Синці в ділянці очей та обличчя, (точна локалізація, та кількість в медичній документації незазначена), странгуляційна борозна в ділянці шиї. Вказані тілесні ушкодження мають загальні ознаки дії тупих предметів (предмету), індивідуальні ознаки травмуючого предмета в пошкодженнях не відобразилися. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в термін, що зазначений в обставинах випадку. 2. Згідно правил судово-медичної оцінки ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ №6 від 6.17.1995 року) тілесні ушкодження описані в пункті 1 А мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження описані в пункті 1 Б мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Діагноз ЗЧМТ струс головного мозку при оцінці ступеня тяжкості не враховувався та як відсутня об`єктивна симптоматика яка б підтверджувала даний діагноз, згідно консультації лікаря нейрохірурга Кіровоградської обласної лікарні від 22.01.2015 року, клінічної та томографічної патології центральної нервової системи не виявлено. Діагноз посттравматичний пієлонефрит непідлягає судово-медичній оцінці так як згідно заключення УЗД Кіровоградської обласної лікарні від 23.01.2015 року мають ознаки хронічного пієлонефриту, мікрорліти обох нирок, відповідно до правил оцінки ступеня тяжкості тілесних ушкоджень загострення попередніх захворювань не підлягає судово-медичній оцінці. Згідно даних МСКТ хребта мається застарілий компресійний перелом тіла Л 1 хребця судити про термін виникнення якого не представляється можливим. 3. Тілесні ушкодження описані в медичній документації ОСОБА_10 , мають загальні ознаки не однократної травмуючої дії тупих предметів (предмету) в ділянці голови та шиї. Дані тілесні ушкодження могли виникнути в термін що зазначений в обставинах випадку. 4.Вказані тілесні ушкодження немогли виникнути внаслідок падіння з висоти власного зросту. 5. Вказані тілесні ушкодження мають загальні ознаки травмуючої дії тупих предметів. Для вирішення питання виникнення ушкоджень за конкретних умов необхідно проведення ситуаційної судово-медичної експертизи (Т.1 а.с.173-175);

- висновком експерта №35 від 19.05.2015 року, відповідно до якого на підставі вивчення медичної документації та матеріалів справи судово-медична експертна комісія приходить до наступних підсумків:1.Згідно наданої на дослідження медичної документації у гр. ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження: а) рани на правій та лівій лобно-скроневій ділянках. б) синці в ділянці очей (конкретна локалізація та кількість в медичній документації не вказана), набряк м`яких тканин в ділянці очей та шиї, «…слід по типу странгуляційної борозни …» в ділянці шиї (характер, ознаки, конкретна локалізація не вказано). 2.Так, як характер та морфологічні ознаки ушкоджень в медичній картці не описані, конкретно говорити про строк виникнення ушкоджень не можливо, але не виключається виникнення їх 13.01.2015 року. Вказані тілесні ушкодження мають загальні ознаки дії тупих предметів (предмету), індивідуальні ознаки травмуючого предмета в пошкодженнях не відобразилися. 3.У зв`язку з тим, що кількість тілесних ушкоджень в медичній документації не вказана, говорити про кількість травматичних впливів, від яких вони виникли, не можливо. 4.Рани на голові відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, синці відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6 пп 2,3,2а; 2,3,5; 2,3,3;

Діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку при оцінці ступеня тяжкості не враховувався, так як в наданій медичній документації відсутня об`єктивна неврологічна симптоматика, яка б підтверджувала даний діагноз. Тривале перебування на лікуванні зумовлено загостренням захворювань, які мали місце раніше у гр. ОСОБА_10 хронічний пієлонефрит, розповсюджений остеохондроз хребта. 5.Судово-медичних даних, по яким можливо було би судити про розташування нападника на потерпілу, в момент спричинення кожного з тілесних ушкоджень, не має. 6.7. Згідно наданої медичної документації у гр. ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження «….. слід по типу странгуляційної борозни ….» Характер, розташування в медичній картці стаціонарного хворого №150 не описаний. Тому говорити про строки виникнення, механізм утворення, взаєморозташування потерпілої та нападника в момент спричинення не можливо. Дане ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. В наданій медичній карті ознак розвитку механічної асфіксії не описано. 8. Враховуючи локалізацію ушкоджень, виявлених у потерпілої і їх взаєморозташування, виключає можливість утворення цих ушкоджень при падінні з положення стоячи, в т.ч. і не одноразовому. 9. Судово-медичних даних, по яким можливо було б говорити про одночасність чи неодночасність утворення тілесних ушкоджень, не має. 10. Локалізація ушкоджень доступна для спричинення їх власноруч, але не характерна для спричинення власною рукою. 11. Так, як в наданій медичній карті не описаний характер ушкоджень, морфологічні ознаки, конкретна локалізація пошкоджень, говорити про можливість чи неможливість виникнення цих ушкоджень при утриманні руками, здавлювання різних частин тіла, притискання до поверхні підлоги руками, ногами чи іншими частинами тіла неможливо (Т.2 а.с.146-151):

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2015 року та фототаблицями до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , представника ОСОБА_12 , який в присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_43 перебуваючи в приміщенні коридору будинку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 добровільно розповів та показав, як ОСОБА_9 , знаходичись на колінах за допомогою мотузки, яка була накинута на шию ОСОБА_10 душив її, а також як останній душив його правою рукою стоячи позаду нього (Т.1 а.с.91-96);

- висновком експерта №21 судово-медичної експертизи від 20.02.2015 року, відповідно до якого тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 описані у висновку експерта №4 від 19.01.2015 року Бобринецького відділення СМЕ, могли виникнути за тих умов, що зазначені в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 (Т.1 а.с.183 - 184);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 травня 2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який у присутності понятих ОСОБА_44 , ОСОБА_33 , під час якого останній відтворив події, опис якого повністю відповідає показанням ОСОБА_9 наданих в судовому засіданні (Т.2 а.с. 178-179);

- висновком експерта №40 від 25.05.2015 року відповідно до якого згідно наданої на дослідження медичної документації у гр. ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді ран (2) в правій та лівій лобно-скроневих ділянках, синці в ділянці очей, набряк м`яких тканин в ділянці очей та шиї, «слід по типу странгуляційної борозди» в ділянці шиї. Відсутність ушкоджень м`яких тканин нижніх та верхніх кінцівок, обличчя, тулубу, у вигляді саден, набряку м`яких тканин з урахуванням пошкоджень в ділянці правої та лівої лобно-скроневих ділянок, свідчать про те, що вищевказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 не могли виникнути при обставинах, на які вказав ОСОБА_9 під час слідчого експерименту 20.05.2015 року (Т.2 а.с. 186-188);

- висновком судово-психіатричного експерта №172 від 24.03.2015 року, згідно якого ОСОБА_9 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_9 слід вважати осудним. На даний час ОСОБА_9 психічним захворюванням не страждає. Застосування медичного характеру не потребує (Т.2 а.с.45-47);

Щодо твердження сторони обвинувачення про спричинення ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 тілесного ушкодження в ділянці шиї у вигляді странгуляційної борозни, то суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що даний факт не знайшов свого повного підтвердження під час судового розгляду, оскільки зі змісту висновку експерта №35 від 19.05.2015 року судово-медичної експертної комісії, та показань допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_21 слідує, що є слідом по типу странгуляційної борозни, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. В іншій частині висновок експерта №4 судово-медичної експертизи від 12.02.2015 року щодо наявних у потерпілої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень підтверджений висновком експерта №35 від 19.05.2015 року судово-медичної експертної комісії.

При цьому, районний суд обґрунтовано визнав недопустимим доказом фотознімки потерпілої ОСОБА_10 , зроблені 15.01.2015 року, які долучені представником потерпілої ОСОБА_12 до матеріалів кримінального провадження (Т.1 а.с. 33-34), з урахуванням того, що з показань експерта ОСОБА_21 по фотознімкам тілесних ушкоджень медична експертиза не проводиться. Крім того, суду не надано оригіналу технічного носія чи фотоапарату, за допомогою якого вони були здійснені, а тому судом визнаються недопустимим доказом. Саме з такими висновками і погоджується колегія суддів.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що показання потерпілої ОСОБА_10 , яка на пропозицію суду ретельно описала обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину та застосування обвинуваченим до неї фізичного насильства, є послідовними, логічними та такими, що узгоджується з показаннями інших свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_31 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_39 , ОСОБА_41 та між собою та жодних сумнівів у їх правдивості у суду немає.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі докази в їх сукупності, які є достатніми, належними, допустимими, та зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, і жодних сумнівів у колегії суддів не викликають, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні замаху на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, незакінченого з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця доведена повністю, його дії правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Доводи сторони захисту щодо розбіжностях у показаннях свідка ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_10 , зокрема щодо кольору рукавичок ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки вони не підтверджують та не оспорюють жодні обставини справи.

Також, відповідно до ст. 95 КПК України суд сприймає виключно показання, надані учасниками кримінального провадження на стадії судового розгляду, а тому розбіжності у показаннях, що мали місце на стадії досудового розгляду колегія суддів до уваги не приймає. Натомість, свідок ОСОБА_13 будучи допитаний в суді першої інстанції, обґрунтовано пояснив наявні розбіжності у показаннях.

Безпідставними колегія суддів також визнає твердження сторони захисту щодо упередженості свідка ОСОБА_13 , зокрема через участь одного і того ж представника - адвоката ОСОБА_12 , що і у потерпілої ОСОБА_10 , оскільки під час апеляційного розгляду адвокатом ОСОБА_12 надано постанову слідчого про виділення кримінального провадження від 23.04.2015 року, з якої вбачається, що матеріали щодо дослідження обставин заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 виділені з кримінального провадження № 0000012. Натомість, на стадії судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_12 брав участь виключно як представник потерпілої, що підтверджується матеріалами справи, зокрема постановою про залучення представника від 09.02.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_12 було залучено до участі в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000012 від 13.01.2015 року в якості представника ОСОБА_10 (т. 1., а.к.п. 38).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтування стороною захисту ознак упередженості та зацікавленості свідка ОСОБА_13 . Захисниками в апеляційній скарзі наведено нічим не підтверджені оціночні судження про абсурдність показань свідка ОСОБА_13 , що є абстрактним твердженням без посилання на належні докази.

Аргументи сторони захисту про те, що ОСОБА_13 , який є свідком у справі, був залучений в якості понятого під час огляду місця події, що порушує вимоги ч. 7 ст. 223 КПК України свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до абз. 3 ч. 7. ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Поняті є особами, які присутні під час проведення слідчих ді з метою забезпечення дотримання закону під час їх проведення. Функції понятих вичерпуються закінченням слідчої дії.

Таким чином, оскільки прямої заборони на участь ОСОБА_13 в якості понятого немає, доводи сторони захисту щодо його зацікавленості в результатах кримінального провадження, незаконності протоколу огляду місця події від 14.01.2015 та здобутих в результаті його доказів є безпідставними. Також судом першої інстанції належним чином, змістовно та доступно зазначено про певні допущені описки та неточності при складанні протоколу, які, як правильно відмічено судом не впливають на законність слідчих дій та допустимість доказів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про те, що якби у ОСОБА_9 був намір вбити потерпілу, то він би довів його до кінця в той час, коли остання втрачала свідомість. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються в комплексі на показаннях потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та інших, які є логічними та послідовними, ретельно та змістовно описують послідовність події та обставини вчинення злочину. Натомість, позиція сторони захисту є тільки припущенням та жодними доказами не підтверджена.

Посилання сторони захисту щодо неналежного оформлення та вилучення речових доказів під час огляду місця події також були належним чином розглянуті судом першої інстанції, який дійшов до висновку, що вказані докази, здобуті в результаті огляду місця події від 14.01.2015 року є допустимими, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Надуманими та взагалі не підтвердженими колегія суддів визнає доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги показання сідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які показали лише емоційний стан потерпілої, коли остання прибігла до сільської ради. Водночас, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв до уваги саме послідовність та узгодженість показань цих свідків з показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_15 .

Доводи захисників про недопустимість висновку судово-медичної експертизи № 4 від 12.02.2015 року через те, що експертом ОСОБА_19 не досліджувалась сама потерпіла ОСОБА_10 також були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_19 та ОСОБА_45 , пояснили, що з огляду на значний проміжок часу між виникненням тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 та отриманням експертом ОСОБА_19 матеріалів для проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень, необхідності оглядати потерпілу 19.01.2015 року не було, оскільки після події пройшло близько 6 днів.

Крім того, як вбачається з показань потерпілої, коли вона перебувала в лікарні під час досудового розслідування то власноручно надала слідчому ОСОБА_20 свою медичну картку для проведення експертного дослідження. Її показання також узгоджуються із показаннями експерта ОСОБА_19 , який пояснив, що медична документація разом із постановою слідчого надходила для огляду, експертизу він проводив на підставі медичної документації, наданої працівниками міліції, а саме: медична картка стаціонарного хворого №150 Бобринецької ЦРЛ, СКТ голови шийного відділу хребта, черепа, грудного відділу хребта та грудної клітини.

Щодо доцільності дослідження потерпілої експертом ОСОБА_19 та можливості проведення судово-медичної експертизи на підставі виключно медичних документів, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен гуртуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Таким чином, висновок експерта може гуртуватися як на матеріалах (документах), так і на безпосередньому сприйнятті.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Таким чином, експертом є особа, яка проводить дослідження з урахуванням наявних спеціальних знань у певній галузі, на основі затверджених методик. Оскільки саме експерт є носієм спеціальних знань та в силу закону несе відповідальність за правильність висновку експерта, суд не бачить підстав вдаватися до оцінки правильності застосування методики проведення експертизи, доцільності чи недоцільності дослідження об`єктів чи явищ безпосередньо, а сприймає виключно факти, тобто відомості, зазначені у висновку експерта.

Крім того, перевіркою доводів захисників щодо неправомірної передачі експерту медичної документації, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в день вчинення злочину (13.01.2015 року) ОСОБА_10 тільки доставлена швидкою медичною допомогою в приймальне відділення ЦРЛ після чого перебувала в Бобринецькій ЦРЛ на стаціонарному лікуванні, що підтверджується епікризом №150 ОСОБА_10 , тобто на день винесення постанови про призначення експертизи старший слідчий ОСОБА_20 не мав на руках медичну документацію ОСОБА_10 , а отже і не мав можливості зазначити її реквізити в постанові про призначення експертизи від 13.01.2015 року.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_10 про те, що під час перебування в лікарні під час досудового розслідування власноручно надала старшому слідчому ОСОБА_20 свою медичну картку для проведення експертного дослідження та показання експерта ОСОБА_19 про те, що медична документація разом із постановою слідчого надходила для огляду, експертизу проводив на підставі медичної документації, наданої працівниками міліції повністю узгоджуються із листом Бобринецької ЦРЛ №426 від 02.04.2015 року про те, що медична картка стаціонарного хворого №150 заведена на ім`я громадянки ОСОБА_10 , 1949 року народження, нікому (в тому числі правоохоронним органам) не надавалась у період часу з 19.01.2015 року по 12.02.2015 року включно (Т4 а.с.216), адже медична картка стаціонарного хворого №150 ОСОБА_10 надійшла експерту не від Бобринецької ЦРЛ, а від старшого слідчого ОСОБА_20 , яка в свою чергу останньому до проведення експертного дослідження передана самою потерпілою.

При цьому, зазначені у висновку експерта відомості щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень, наявності на шиї сліду по типу странгуляційної борозни, логічно узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_46 . Показання вказаних свідків щодо обставин вчинення злочину та дій обвинуваченого на місці злочину логічно узгоджуються з висновком експерта №4, зокрема з виявленими тілесними ушкодженнями на тілі ОСОБА_10 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про його непричетність до вчинення інкримінованого злочину, а також доводи, які викладені в апеляційній скарзі сторони захисту про відсутність у нього прямого умислу на вбивство потерпілої належним чином перевірялися у судовому засіданні та спростовуються даними матеріалів кримінального провадження, шо встановлені судом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 КК Украйни та роз`ясненнями, наведеними у пунктах 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замахом на злочин є скоєння особою з прямим умислом діяння (дії чи бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі такої особи.

Обов`язковою умовою кримінально-правої кваліфікації дій винного як замаху є наявність прямого умислу на вчинення відповідного злочину, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у рішеннях, прийнятих за результатами перегляду судових рішень з підстав, передбачених ст. 445 КПК України (постанови № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року, №5-24к15 від 18 червня 2015 року), замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення та наміру вчинити злочин, а тому він є актом, що виконується виключно за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

При кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу на вчинення злочину колегією суддів враховуються об`єктивна сторона вчиненого злочину, події, що йому передували знаряддя злочину, кількість, характер та локалізацію тілесних ушкоджень

Із обставин, встановлених судом вбачається, що ОСОБА_9 було відомо, що потерпіла перебуває вдома сама, оскільки напередодні чоловік останньої пропонував йому поїхати з ним о 8 год. ранку до м. Бобринець, на що він відмовився. Прийшовши до домоволодіння ОСОБА_10 з метою віддати її чоловіку мішок, ОСОБА_9 вибрав зручний момент, коли потерпіла повернеться назад, вставши спиною до вхідних дверей, та почав наносити її удари по голові. Впавши на підлогу в положенні ногами до дверей ОСОБА_9 колінами та всім тілом надавив їй на грудну клітину і схватив рукою за горло. В подальшому обвинувачений ззаду накинув їй на шию мотузку та почав стискати з метою удушення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_9 прямого умислу на вбивство потерпілої свідчить також його поведінка після появи свідка ОСОБА_13 . Так, обвинувачений, який зі слів свідка ОСОБА_13 та потерпілої при появі ОСОБА_13 знаходився зверху на потерпілій ОСОБА_10 та намагався душити її за допомогою мотузки, сказав, що він вже зателефонував її чоловіку, а також сказав, що вона «вже готова». Обвинувачений повинен був та міг усвідомлювати і передбачати, що удушення потерпілої призведе до її смерті, що свідчить про наявність умислу саме на позбавлення життя.

Вказані обставини та поведінка ОСОБА_9 свідчать, що обвинувачений прагнув позбавити життя потерпілу, однак поява свідка ОСОБА_13 перешкодила втіленню в життя його намірів, тобто злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Суд першої інстанції, дослідивши показання свідків та сукупність зібраних в ході досудового розслідування письмових доказах, у тому числі протоколи огляду місця події, висновки судово медичних, судово- імунологічних експертиз, протоколи слідчого експерименту, огляду речових доказів та інших , дійшов вірних висновків про характер дії ОСОБА_9 на місці злочину.

Таким чином, апеляційні доводи сторони захисту є аналогічними тим, які захисники заявляли у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості і надуманості. На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності, пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_9 покарання.

При призначенні ОСОБА_9 покарання районний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 вчинив незакінчений замах на вбивство, що з суб`єктивної сторони характеризується прямим умислом та відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, пенсіонер, одружений, осудний, на обліку у лікарів: психіатра не перебуває, а також стан здоров`я, який знаходиться на диспансерному обліку в медичній частині Кіровоградської УВП №14 з діагнозом: дісциркуляторна енцефалопатія по змішаному типу (атеросклеротична, гіпертонічна) 2 ст., вестибулопаточний синдром, остеохондроз шийного відділу хребта (Т.4 а.с.217), раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає обставину, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в сукупності, а також відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови його ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкцій статті обвинувачення.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання ОСОБА_9 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, та враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування м`якості призначеного ОСОБА_9 покарання, то й підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з рішенням районного суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_47 до обвинуваченого ОСОБА_9 .

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілою ОСОБА_48 у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень було заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди в розмірі 6288, 06 грн, яка складає загальну вартість придбання потерпілою ліків та лікарських засобів та моральної шкоди в сумі 100 000 грн. (т. 3, а.к.п. 80-85).

Під час розгляду кримінального провадження врахувавши, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних переживаннях у зв`язку з її ушкодженням здоров`я обвинуваченим, характер немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєдіяльності, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_47 30 000 гривень моральної шкоди, що є співрозмірною завданій шкоді.

Крім того, колегія суддів вважає, що районний суд приймаючи рішення про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілою ОСОБА_49 в сумі 6178, 06 грн,. обґрунтовано послався на документально підтверджуючі докази на вказану суму, яка була витрачена потерпілою на лікування. А в іншій частині позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди залишив без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які викладені в апеляційній скарзі про те, що потерпілою не доведено розмір спричиненої шкоди та те, що не в результаті дій обвинуваченого вона були спричинена, на переконання колегії суддів, є неспроможними, та не спростовують висновків суду щодо правильного вирішення цивільного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а вирок районного суду вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2