У Х В А Л А
судового засідання
22 серпня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Жовква, українець, громадянин України, непрацюючий, неодружений, раніше судимий, востаннє: 04.05.2012 року Сихівським районний судом м. Львова за ч.1 ст. 309 КК України, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: "Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.04.2016 року , ОСОБА_3 під час проїзду у маршрутному таксі № 3а по вул. Стрийській у м. Львові, а саме, коли водій зупинив вказане вище маршрутне таксі , на зупинці громадського транспорту "Автобусний завод", що знаходиться навпроти (через дорогу) від "Львівського автобусного заводу" , який розміщений по вул. Стрийській, 45 у м. Львові , близько 15 год. 30 хв. , маючи прямий умисел на крадіжку чужого майна , з корисливих мотивів , таємно, шляхом вільного доступу, здійснив замах на таємне викрадення гаманця, у середині якого знаходились грошові кошти на загальну суму 2900 грн. , шо належить потерпілій ОСОБА_4 , але не закінчив крадіжку із причин , що не залежали від його волі , оскільки його дії були помічені потерпілою ОСОБА_4 , котра припинила його дії та вподальшому затримала до прибуття працівників поліції.
За змістом обвинувального акта слідчий та прокурор вражають, що тим самим, встановлена достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна ( крадіжку) , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч. 1 ст. 185 КК України.
Сторона обвинувачення: прокурори Львівської місцевої прокуратури № 3
ОСОБА_5
ОСОБА_6
Учасники судового провадження:
Потерпіла сторона ОСОБА_4
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному
Відповідно до ухвали судді від 05 травня 2016 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта у даному кримінальному провадженні та відповідно до ухвали від 17 травня 2016 року обвинувальний акт повернуто прокурору. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржила його в апеляційному порядку.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2016 року, з призначенням нового судового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до п. 3 частини 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу..
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, згідно з ч. 4 ст. 110 КПк України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК цього кодексу, зокрема такий повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору, вважає його передчасним без належної перевірки та оцінки всіх доводів прокурора. Вважає, що такий відповідає вищевказаним нормам права, а тому не погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно не зазначення суб`єктивної та об`єктивної сторін вчинення кримінального правопорушення; в чому полягає його прямий умисел на крадіжку чужого майна, мотиву і мети на викрадення якого саме чужого майна мав умисел ОСОБА_8 ; коли такий умисел у нього виник, та не бере його до уваги, оскільки вважає таке безпідставним та не обґрунтованим.
Що стосується розміру матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів бере до уваги, що, згідно обвинувального акту в частині відомостей, в якій повинен бути зазначений розмір шкоди, зазначено про не завдання матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням. Однак, аналізуючи описову частину обвинувального акту, вбачається, що матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, становить 2900 грн., відтак, позицію суду щодо даних обставин, відхиляє.
Відповідно до п.1ч.1 ст.13 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10. 2014 року представляє місцеву прокуратуру в зносинах з органами державної влади іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, державними органами, особами, установами та організаціями.
Пунктом 9.5.2. Інструкції з діловодства органів прокуратури України, яка затверджена наказом Генерального прокурора України № 3 від 15 січня 2015 року, документи підписуються повноважними особами органів прокуратури, як правило на першому примірнику документа відповідно до їх компетенції, встановленої чинними нормативно правовими актами.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 є заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 3. На підставі наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що посилання суду першої інстанції на направлення обвинувального акту не належним на те прокурором є безпідставним. Крім того, супровідний лист не є процесуальним, а лише технічним документом. Такий не є підтвердженням ні спростуванням процесуального рішення, а також висновків викладених у такому.
Не береться до уваги положення, викладене в ухвалі суду першої інстанції, щодо порушення строку на звернення до суду з обвинувальним актом. Чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено імперативної норми, яка б чітко вказувала на конкретний строк на звернення з обвинувальним актом. Систематизуючи дані норми, законом передбачено розумний строк. На основі наведеного, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт поданий в розумний строк, а тому порушень з даного приводу не вбачає.
Разом з тим, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та скеровуючи обвинувальний акт для розгляду зі стадії підготовчого провадження, апеляційний суд не зазначив жодну із вимог закону, на підставі якої прийняв вказане рішення, як це визначено ст. 407 КПК України, не зазначив жодної з підстав, передбачених ст. 409 КПК України. На останню норму закону, суд апеляційної інстанції навіть не покликався.
Суд апеляційної інстанції, призначив новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, не зважаючи на те, що таке було проведено судом першої інстанції , при цьому не зазначивши норми закону, якою він керувався приймаючи таке рішення, тоді, коли ст. 415 КПК України, з посилкою на ст. 412 цього Кодексу, дійсно дають вичерпний перелік підстав, і відповідно до яких, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 цього Кодексу, проте, жодне з них не знайшло відображення в ухвалі апеляційного суду.
Після апеляційного розгляду, матеріали судового провадження поступили до Франківського районного суду м. Львова 03 серпня 2016 року та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04 серпня 2016 року із зазначенням підстави, - « для продовження розгляду», передані судді, ухвала якого скасована, що у свою чергу, не може бути підставою для передачі, оскільки згідно ухвали апеляційного суду призначено новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, а справу розподілено для продовження розгляду.
Також, така підстава не передбачена ні ст. 35 КПК України, ні положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України. Отже, розглядувані матеріали передані судді по за межами автоматизованої системи документообігу, у ручному режимі, що вказує на несанкціоноване втручання в роботу системи Франківського районного суду м. Львова секретарем суду ОСОБА_9 та має ознаки для відповідальності, передбаченої ст. 376 1 КК України.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду (згідно ухвали апеляційного суду) та продовження розгляду (згідно протоколу передачі судової справи), вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 20 квітня 2016 року, і в першу чергу із за відсутності чіткого формулювання обвинувачення, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України , а також прямим вимогам ст. 91 КПК України. Ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору хоч і скасована, проте у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду доводи суду першої інстанції не спростовані, хоч колегія суддів і не погоджується з ними.
Крім того, ставлення судді ОСОБА_1 , до оцінки матеріалів обвинувального акта на відповідність вимогам процесуального законодавства, в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання самовідводу у розгляді вказаного обвинувального акта після його повернення з апеляційного суду, враховую також те, що законодавцем не визначено подальший порядок розгляду обвинувального акта після скасування ухвали суду першої інстанції про його повернення прокурору. У той же час, відповідно ч.1 ст. 416 КПК України, після скасування ухвали, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу ІV цього Кодексу в іншому складі суду. Підготовче судове засідання входить у вказаний розділ.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 КПК України, у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього кодексу.
Відтак, вважаю, що проведення повторного підготовчого судового засідання з розгляду вказаного обвинувального акта мною, як суддею, суперечить вимогам ч. ст.416 КПК України.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 та ч. 1 ст. 416 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 7, ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 372, ч. 1 ст. 416 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/579/16 передати до кримінальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10