АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/597/16 Справа № 204/8311/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000049, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпропетровська, громадян України, із середньою освітою, не працюючий, одружений,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

засуджений за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 491 грн. 04 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій, просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким призначити йому покарання у вигляді штрафу.

Зазначає, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: що злочин було скоєно внаслідок тяжких обставин - на підприємстві тривалий час не виплачували заробітну плату, робітників відправили у відпустки без збереження заробітної плати, на утриманні апелянта знаходиться двоє малолітніх дітей, які хворіють, коштів на їх лікування не вистачало. Крім того, старший син страждає на тяжке захворювання серця дегенерація стулок мітрального клапану 1 ст., недостатність мітрального клапану 3 ступеню. Зазначає, що скоєний ним злочин не є тяжким, що від його дій тяжких наслідків не настало, лом повернутий, цивільний позов підприємством заявлений не був, за місцем роботи характеризується позитивно. Наголошує на тому, що постійно працював, за місцем проживання характеризується позитивно, ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності раніше не притягався, щиро покаявся у скоєному, на даний час працевлаштований. Розуміє, що призначене судом покарання є більш м`яким за те, про яке він просить суд апеляційної інстанції, однак вважає його більш тяжким, оскільки пов`язане з постійною явкою до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, працюючи слюсарем-ремонтником ТОВ «Веста Кар Батери», яке розташоване на території ПАТ «ДМЗ» по вул.Будівельників, 34 у м.Дніпропетровську, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 04 листопада 2015 року приблизно о 21.00 годині, діючи з корисливих мотивів, прибув на дільницю безперервного ливарства свинцево-кальцієвої стрічки комплексу № 1 ТОВ «Веста Кар Батери», де таємно викрав чуже майно частину свинцевого сплаву у вигляді пластин, яке переніс до майстерні ТОВ «Веста Кар Батери» та залишив у робочому ящику.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 04 листопада 2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_8 знову прибув на дільницю безперервного ливарства свинцево-кальцієвої стрічки комплексу № 1 ТОВ «Веста Кар Батери», де таємно викрав чуже майно частину свинцевого сплаву у вигляді пластин, яке переніс до майстерні ТОВ «Веста Кар Батери» та також залишив у робочому ящику.

Всього ОСОБА_8 переніс свинцевого сплаву з дільниці безперервного ливарства свинцево-кальцієвої стрічки комплексу № 1 підприємства та приготував для подальшого викрадення у загальній кількості 14 кг., вартістю 415 грн. 24 коп.

Після того, 05 листопада 2015 року о 08.00 годині ОСОБА_8 частину викраденого свинцевого сплаву склав до поліетиленового пакету, а іншу частину за допомогою стрічки закріпив на своєму тулубі під одягом для виносу за межі охоронюваної території. Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_8 пройшов до прохідної підприємства, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони ПАТ «ДМЗ».

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, зазначила, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання обмежує його право на пересування, унеможливлює виїзд за кордон для лікування хворої дитини, думку прокурора ОСОБА_9 щодо залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції частини 1 статті 185 КК України.

Апеляційним розглядом встановлено, що обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, але й відповідно до статей 65, 66, 67 КК України урахував обставини, що пом`якшують покарання, у тому числі й ті обставини, на які посилаються обвинувачений у апеляційній скарзі, а також конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, що суд відніс до обставин, які пом`якшують покарання. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Крім того, суд врахував, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, тому дійшов висновку про недоцільність призначення покарання у вигляді штрафу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого, який як на підставу для призначення покарання у вигляді штрафу посилається на вадке матеріальне становище, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких страждає на хворобу серця та потребує постійного лікування, тому призначення покарання у вигляді штрафу негативно вплине на матеріальне становище членів сім`ї обвинуваченого ОСОБА_8 .

Не відповідають матеріалам кримінального провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що звільнення від відбування покарання з випробуванням буде пов`язано з постійною явкою ОСОБА_8 до органу кримінально-виконавчої системи. Згідно з вироком суду на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3 ст. 76 КК України, не виїжджати без дозволу кримінально-виконавчої інспекції за межі України на постійне проживання та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання а роботи. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 не зобов`язаний з`являтися на реєстрацію у кримінально-виконавчу інспекцію, тому доводи його апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року, яким ОСОБА_8 було засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4