У Х В А Л А

4 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, перевіривши заяву захисника ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_1 27 жовтня 2016 року подав до Верховного Суду України заяву про перегляд, з підстави передбаченої пунктом 3 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2016 року.

Із заяви та доданих до неї судових рішень убачається, що вироком судової колегії по кримінальним справам Харківського обласного суду від 5 квітня 1996 року ОСОБА_2 засуджено за частиною третьою статті 144, частиною другою статті 141, частиною другою статті 188-1, частиною першою статті 222, частиною третьою статті 140, статтею 69, статтею 190-1, частиною другою статті 17, пунктів «г», «в» статті 93, пунктами «в», «г», «з» статті 93, статтею 42 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 10 грудня 1996 року вирок залишено без зміни.

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Харківського обласного суду від 15 червня 2000 року, вирок судової колегії по кримінальним справам Харківського обласного суду від 5 квітня 1996 року приведено у відповідність до Закону України від 22 лютого 2000 року, ОСОБА_2 замінено покарання у виді смертної кари - довічним позбавленням волі.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2008 року, вирок судової колегії по кримінальним справам Харківського обласного суду від 5 квітня 1996 року щодо засудженого ОСОБА_2 приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року та скорочено покарання, призначене за пунктами «г» і «в» статті 93 КК 1960 року до 10 років позбавлення волі. У решті вирок залишено без зміни.

Захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив зарахувати в строк попереднього ув'язнення ОСОБА_2 в строк покарання відповідно до нової редакції частини п'ятої статті 72 КК 2001 року, викладеної у Законі України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за №838-VIII, згідно якої зарахування судом строку попереднього ув'язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув'язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі за ухвалою Харківського обласного суду від 15 червня 2000 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 про зарахування строку попереднього ув'язнення в строк покарання засудженого ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни.

Касаційний суд - колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - ухвалою від 1 серпня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на ухвали місцевого та апеляційного судів Харківської області на підставі пункту 1 частини другої статті 428 КПК, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

У заяві захисник ОСОБА_1 порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2016 року щодо ОСОБА_2 у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми частини п'ятої статті 539 КПК, викладеному в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2016 року в справі № 5-331 кс 15, копію якої додає до заяви. Просить скасувати зазначене рішення касаційного суду щодо ОСОБА_2 та направити справу на новий касаційний розгляд.

Однак, заява захисника ОСОБА_1 не узгоджується з положеннями глави 33 КПК України у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року.

Згідно зі статтею 444 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України визначений у статті 445 КПК, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Судом, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Суду.

Особливість перегляду судових рішень в аспекті пункту 3 статті 445 КПК полягає в тому, що висновок щодо правильності правозастосування надається Судом за результатами розгляду конкретної справи про перегляд судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 статті 445 цього Кодексу, і завжди обумовлений її обставинами, які становлять межі розгляду справи.

Так, усупереч вимогам статті 448 КПК заява не містить належного обґрунтування вищевказаної підстави для перегляду судового рішення Верховним Судом України.

За змістом постанови Суду від 11 лютого 2016 року, предметом розгляду справи № 5-331кс15 було питання про те, чи підлягають оскарженню в касаційному порядку судові рішення щодо застосування амністії. У цій постанові Суд констатував неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої частиною другою статті 424 КПК, та виклав свою правову позицію, згідно з якою касаційне оскарження судових рішень про застосування (незастосування) амністії узгоджується з положеннями Конституції України та КПК, який не встановлює заборони на оскарження в касаційному порядку рішень суду щодо амністії.

У контексті формулювання цього висновку Суд зауважив, що питання застосування амністії не належать до кола питань, які регулюються нормами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень», у тому числі й статтею 539, яка законодавчих застережень щодо перегляду судових рішень про амністію в касаційному порядку не містить.

Однак у справі щодо ОСОБА_2 розглядалось питання про зарахування строку попереднього ув'язнення ОСОБА_2 в строк покарання відповідно до частини п'ятої статті 72 КК 2001 року в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за №838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі за ухвалою Харківського обласного суду від 15 червня 2000 року. Вирішення цього питання віднесено до переліку питань, згідно з пунктом 14 частини першої статті 537 КПК, яким передбачено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, відносяться до стадії виконання вироку в частині окремих проваджень, спрямованих на вирішення питань, пов'язаних із виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

В оспореному рішенні суд касаційної інстанції послався на положення частини п'ятої статті 539 КПК, яка передбачає порядок вирішення судом питань, пов'язаних із виконанням вироку, та відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що судові рішення щодо ОСОБА_2, які постановлено за результатами вирішення питання, пов'язаного з виконанням вироку, оскарженню в касаційному порядку не підлягали.

Наведене свідчить про те, що висновок Суду щодо застосування норми частини п'ятої статті 539 КПК, викладений у постанові від 11 лютого 2016 року в справі № 5-331кс15, стосувався інших обставин справи, ніж ті, про які касаційний суд у справі щодо ОСОБА_2 висловив свою правову позицію.

Інших копій рішень Верховного Суду України, які б давали підстави для перегляду Верховним Судом України оскаржуваної ухвали відповідно до пункту 3 частини першої статті 445 КПК України, заявником не надано.

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК України встановлено ряд зазначених недоліків, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Про недоліки заяви повідомити захисника ОСОБА_1 і надати йому строк для їх усунення до 2 грудня 2016 року.

У разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3