АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0005146 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_11 , у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

В апеляційній скарзі, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що внаслідок формального підходу, суд дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, незаконно призначив невиправдано м`яке покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням. Зазначає про те, що суд фактично не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину проти власності, та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, та вчинив новий злочин проти власності повторно. Таким чином, вважає, що застосування судом положень ст. 75 КК України є безпідставним та необґрунтованим, а призначене ОСОБА_7 покарання, необґрунтовано м`яким.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 , 10 квітня 2016 року, близько 15 год., прийшов до магазину «Інтертоп Аутлет», який знаходиться в ТЦ «Квадрат» за адресою: м. Київ, бул. Перова. 36. Перебуваючи в торгівельному залі вказаного магазину, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел. ОСОБА_7 , перебуваючи у торгівельній залі, підійшов до стелажів з товарами, звідки взяв куртку чоловічу з надписом «Lee», розмір L/код ЕР377/, вартістю 2 402 грн. 50 коп., що належить ТОВ «МТІ».
В подальшому ОСОБА_7 діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, згорнув куртку у власну куртку, заховавши таким чином товар, за який не мав наміру сплачувати. Після цього, тримаючи в руці куртку, вийшов з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не розрахувавшись за товар.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки спрацювали сигнальні рамки, а ОСОБА_7 затриманий на виході з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » охоронцями.
Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора про підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у предявленому йому обвинуваченні, а саме у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчиненому повторно, що передбачено ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами щодо обставин справи і ніким не оспорюються, а тому апеляційним судом у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано послався на досліджені під час судового розгляду докази, які узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у достовірності і в апеляціях не оспорюються.
Що стосується доводів викладених в апеляційних скаргах прокурора про невідповідність покарання призначеного ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то на думку колегії суддів, вони заслуговують на увагу.
У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Проте, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України не дотримався вказаних вимог кримінального закону та призначив йому покарання, яке є недостатнім для його виправлення.

Відповідно до вимог ст.75 КК України при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням суд послався на те, що ОСОБА_7 неодружений, не працює, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, встановивши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання та не встановивши обставин, що обтяжують покарання.
Разом з тим, суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії злочинів середньої тяжкості, відношенню обвинуваченого до скоєного, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину проти власності та відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі та не зробивши для себе правильних висновків ОСОБА_7 вчинив новий злочин проти власності, повторно.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання ( п.4 ч.1 ст. 420 КПК України).

За таких обставин, колегія суддів уважає, що у суду першої інстанції, не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок суду в частині застосування положень ст. 75 КК України підлягає скасуванню з постановлення апеляційним судом нового вироку, за яким обвинувачений має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту приведення до виконання вироку апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року постановлений щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України КК України на три роки позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через Апеляційний суд міста Києва протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3