Єдиний унікальний номер 229/2352/15-к
Номер провадження 11-кп/775/254/2016

УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_5 ,

виправданого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області матеріали кримінального провадження № 0000558 від 06.05.2015 року відносно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 08 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Челябінської області, Увельського району, с. Каменське, громадянина України, не працюючого, розлученого, маючого неповнолітню дитину, раніше не судимого, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку Дружківського міського суду Донецької області від 08 грудня 2015 року, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що згідно рішення, що згідно рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 липня 2013 року, ОСОБА_6 , зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_7 , на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% пожиточного мінімуму, починаючи з 24 травня 2013 року.

ОСОБА_6 , будучи працездатною особою, умисно став на шлях злісного ухилення від сплати встановлених рішенням Дружківського міського суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно довідки з Дружківського ПУВХК станом на 30 квітня 2014 року заборгованість відсутня.

Незважаючи на попередження співробітників відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції про необхідність погашення заборгованості по аліментах і сплати їх на утримання доньки, ОСОБА_6 не працевлаштувався, та не став на облік до Дружківського міського центру зайнятості, і, маючи можливість виконання встановленого судом рішення про щомісячну виплату по аліментах за рахунок доходів, заходів спрямованих на погашення боргу по аліментах не прийняв, у зв`язку з чим за період з 04 травня 2014 року по 19 червня 2015 року, станом на 19 червня 2015 року, утворилась заборгованість із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів - 4335 гривень, а загальна сума заборгованості за період з 01 травня 2014 року по 19 червня 2015 року склала 11 113, 01 гривень.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу та зміни до неї, в якій він просить вирок Дружківського міського суду Донецької області від 08 грудня 2015 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вважає даний вирок незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

- невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено; висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

- істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону;

- неповнотою судового розгляду.

На думку прокурора висновки суду ґрунтуються на матеріалах цивільної справи про стягнення аліментів і тому вважає, що у вироку суду не надана належна оцінка доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме: розрахунку про заборгованість по аліментам, виконавчому листу, довідці з місця роботи ОСОБА_6 , інформації ДПІ в м. Дружківки та листу Дружківського центру зайнятості. Також суд мотивував свій вирок тим, що ОСОБА_9 стало відомо про наявність заочного рішення суду про стягнення аліментів від 01.07.2013 року тільки 15.09.2015 року, що на його думку невірно. Також вважає, що суд у вироку вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, пославшись у вироку на рішення Дружківського міського суд від 30.10.2012 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 10.01.2013 року,оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у несплаті аліментів за іншим рішенням Дружківського міського суд від 10.07.2013 року і в обвинувальному акті відсутні посилання на вказані рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги просив скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку виправданого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, просив залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно, як на докази невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , послався на рішення Дружківського міського суду від 30 жовтня 2012 року, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про звільнення від сплати аліментів залишено без задоволення, а рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2013 року, рішення Дружківського міського суду від 30 жовтня 2012 року скасовано, позовні вимоги задоволено, ОСОБА_6 звільнено від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_8 . Згідно до листа виконавчої служби в м. Дружківці від 01.02.2013 року на адресу Дружківського ПУВКХ, місцем роботи ОСОБА_9 , повідомлено про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_6 та прохання повернути виконавчий лист щодо нього без виконання на підставі рішення суду про звільнення його від сплати аліментів від 10.01.2013 року /а.с. 27/. Таким чином, ОСОБА_6 знав, що він звільнений від сплати аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки, оскільки остання проживала разом з ним.

Згідно до заочного рішення Дружківського міського суду від 10 липня 2013 року з ОСОБА_6 стягнуто аліменти щомісячно на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 24 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду цивільної справи № 2/229/562/2013, ОСОБА_6 в судовому засіданні присутній не був, про розгляд справи не знав, будь-які відомості про вручення ОСОБА_6 повістки, а потім копії рішення про стягнення з нього аліментів до 15 вересня 2015 року відсутні.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 не був повідомлений належним чином про час та дату слухання справи. Тобто йому не було відомо про необхідність сплачувати аліменти на утримання дитини за зазначеним рішенням. Крім того, в матеріалах кримінального провадження і в матеріалах провадження щодо ОСОБА_6 виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції, які досліджені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, відсутні дані про те, що виконавча служба повідомляла ОСОБА_9 про наявність нового рішення та про необхідність сплачувати аліменти на утримання доньки. Також не існує попереджень виконавчої служби, що ОСОБА_6 було попереджено про відповідальність в разі ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Зазначена ухвала скасована рішенням Дружківського міського суду від 23 жовтня 2015 року.

На думку колегії суддів, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу інкримінованого правопорушення.

Статтею 164 КК України передбачена кримінальна відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей /аліментів/, що перебувають на їх утриманні.

Тобто, ухилення від сплати аліментів або ухилення від утримання дітей це не тільки пряма відмова від сплати присуджених судом аліментів на дітей, а і приховування винним свого дійсного заробітку, зміну місця роботи або місця проживання. Злісне ухилення, про яке йдеться в обвинуваченні щодо ОСОБА_6 це тривале, систематичне і наполегливе ухилення від виконання цього обов`язку, як-от: приховування свого місця проживання, місця роботи, повторне ухилення від сплати аліментів, незважаючи на відповідні попередження.

Під ухиленням від сплати аліментів або ухиленням від утримання дітей, слід розуміти не тільки пряму відмову від сплати присуджених судом аліментів на дітей, а і приховування винним свого дійсного заробітку, зміну роботи або місця проживання з метою уникнути утримань за виконавчим листом, а також інші дії, що свідчать про ухилення від сплати за рішенням суду коштів на утримання дітей або про ухилення від утримання непрацездатних або неповнолітніх дітей. Необхідною умовою притягнення до кримінальної відповідальності за злісну несплату аліментів є наявність рішення суду, що набрало чинності і зобов`язує особу сплачувати аліменти на утримання дітей як неповнолітніх, так і непрацездатних повнолітніх.

Доводи прокурора про те, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , викладені в вироку, нібито, не відповідають тим, які вони давали в судовому засіданні, не відповідають дійсності, оскільки в ході прослуховування запису технічного фіксування судового процесу встановлено, що в вироку покази вказаних осіб викладені вірно. Зазначені свідки повідомили, що неповнолітня ОСОБА_13 , якій виповнилось 16 років, за її бажанням, зараз проживає з ними, бабою та тіткою, в цій жи квартирі проживає й мати ОСОБА_7 . Батько, ОСОБА_6 , перебуває на заробітках в Росії, при цьому свідки підтвердили, що неодноразово поштою отримували від нього на утримання дитини грошові кошти.

Таким чином, судом першої інстанції, перевіривши та прийнявши до уваги зазначені у вироку обставини, надав аналіз доказам, правильно встановив, що в матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не міститься ніяких доказів, які б свідчили про наявність в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Суд повно та обґрунтовано виклав у вироку фактичні обставини справи, виправдавши ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу злочину, а саме той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 не був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_7 рішенням Дружківського міського суду від 10 липня 2013 року, не був про це повідомлений та попереджений виконавчою службою про стягнення аліментів та про наслідки їх несплати, а за таких підстав, не можна вважати, що в його діях є умисел на несправну аліментів на утримання дитини або ознаки злісного ухилення від сплати зазначених аліментів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в діях ОСОБА_6 відсутній склад зазначеного злочину, що суд першої інстанції повно та обґрунтовано виклав у вироку, виправдавши ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про нібито не надання у вироку судом першої інстанції оцінки доказам, а саме: виконавчому листу, довідкам про заборгованість по аліментам та з місця роботи ОСОБА_6 , інформації ДПІ в м. Дружківці, та листу з центру зайнятості, є неспроможними, оскільки не свідчать про умисне та злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Зазначені докази свідчать лише про те, що на момент, коли він не знав про наявність нового рішення, яке було постановлено заочно, без його повідомлення та участі, була нарахована заборгованість. На момент, коли він працював, та знав, що повинен сплачувати аліменти, заборгованість відсутня. Довідки, на які посилається прокурор, свідчать лише про те, що ОСОБА_9 не стояв на обліку в ДПІ та центрі зайнятості. Між тим, з показів самого ОСОБА_9 , що підтвердили в судовому засіданні свідки, що він перебував на заробітках в Росії, звідки надсилав гроші на утримання неповнолітньої дочки на адресу бабусі, з якою на той час проживала остання. Твердження прокурора про те, що ОСОБА_9 було відомо про нове рішення про стягнення аліментів за заочним рішенням, нічим, окрім його припущень не доводиться. Крім того, на момент, коли проводилось досудове розслідування за даним кримінальним провадженням, заочне рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_9 було скасовано.

Прокурором не надано жодного доказу, який би свідчив, що він умисно та злісно ухилявся від сплати аліментів. Тому немає підстав вважати, що в його дії є склад інкримінованого правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України.

На думку колегії суддів, прокурором в апеляційній скарзі не наведено підстав, передбачених ст. 415 КПК України, які б свідчили про необхідність скасування виправдувального вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Немає підстав для скасування вироку та постановлення нового вироку, окрім того про це не йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких суттєвих порушень норм КПК України, які б тяглі за собою скасування вироку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 08 грудня 2015 року відносно ОСОБА_14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді