Справа № 333/4270/14-к
Справа №333/4270/14-к
Провадження №1-кп/333/380/16
УХВАЛА

Іменем України
30 червня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0000116 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Козачі Лагері Цюрупинського району Херсонської області, освіта вища, офіційно непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2010 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування і розписка про отримання обвинуваченим ОСОБА_5 обвинувального акту і реєстру.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника і просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт з доданими до нього документами і письмове клопотання про повернення обвинувального акту, надане захисником, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо останній не відповідає вимогам КПК України.
Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення.
При цьому обвинувачення, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна і об`єктивна сторона) і викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст.337 КПК України.
При цьому зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, відповідно до вимог ст.91 КПК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними і достатніми для його вирішення по суті.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, опису обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України.

Так, відповідальність за вказаною нормою закону настає за умови, якщо службова особа одержала вигоду за виконання або невиконання в інтересах того, хто надає таку вигоду, чи в інтересах третіх осіб, таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади.

Як вказано у обвинувальному акті, обвинувачений ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду за те, що він, використовуючи надані йому владні повноваження дільничного інспектора міліції, забезпечить не притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.164 КУпАП. Проте у обвинувальному акті у даному провадженні не зазначено, які конкретно дії обвинувачений міг або повинен був виконати з використанням наданої йому влади, а містяться лише загальні формулювання.

Отже, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 відсутнє належне формулювання обвинувачення, не зазначені всі елементи інкримінованого останньому правопорушення. Зазначені недоліки були визначені також в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року, згідно з якою вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 грудня 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.368 КК України, скасовано, призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом вимог підпунктів а і b п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

У рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч.3 ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у контексті підпункту а п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні і юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту а п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення і відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

На думку суду, з аналізу змісту обвинувального акту, який є в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що органом досудового розслідування викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які містять суперечності і не співпадають із визначеною кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст.368 КК України, і оскільки такі недоліки обвинувального акту щодо обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення носять правову невизначеність щодо захисту, такий акт містить неконкретність обвинувачення, а тому не відповідає вимогам закону, що порушує права обвинуваченого на захист.
Також, як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 мало місце 10 квітня 2014 року, а відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань раніше 07 квітня 2014 року.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, не відповідає вимогам ст.291 КПК України, тому на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.110, 291, 293, 314, 372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Повернути обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження №0000116 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, прокурору Прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 для його належного складання згідно з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства протягом розумного строку і усунення вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Запорізькій області шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1