1-кп/357/1030/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.11.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючий суддя ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , в ході підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючому, раніше не судимому, 28 березня 2014 р. призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшини, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України

У С Т А Н О В И В:
До суду у підготовчому судовому засіданні надійшла угода про визнання винуватості, укладена 29 листопада 2016 р. між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , згідно якій

1 квітня 2014 року згідно з наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (з 1 травня 2014 року - польова пошта НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) № 74 старшину ОСОБА_4 , призваного 28 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації, призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону цієї ж військової частини, що дислокується на АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби старшина ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_4 близько 8 години 5 листопада 2014 року, діючи умисно, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та вибув до місця свого постійного проживання в м. Васильків Київської області.

У період з 5 листопада 2014 року до 9 листопада 2016 року ОСОБА_4 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

9 листопада 2016 року старшина ОСОБА_4 був виявлений працівниками правоохоронних органів за місцем свого проживання після чого того ж дня він був доставлений до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону та затриманий.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) злочині, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнає свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), сторони прийшли згоди щодо призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст.12 КК України, злочин, передбачений ст. 407 ч.3 КК України віднесений до умисного злочину середньої тяжкості.

Суд погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ст. 407 ч.3 КК України самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України.

Вищевказана угода між прокурором і ОСОБА_4 не суперечить вимогам КПК України.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони уклали угоду добровільно.

Узгоджене між прокурором і ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам закону, а саме: ст.ст. 50,53,75 КК України та зазначеному у санкції ч.3 ст.407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом визнаються: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

ОСОБА_4 не судимий.

ОСОБА_4 за місцем служби характеризується посередньо.

Речові докази, витрати на залучення експерта відсутні.

В ході досудового розслідування ОСОБА_4 9 листопада 2016 р. о 17 години затриманий, ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 р. відносно ОСОБА_4 застосований запобіжний захід тримання під вартою.

Судом не встановлено підстав, які унеможливлюють затвердження вищевказаної угоди.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:… Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314,367-371,373,374,474,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 листопада 2016 р., укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000081 від 25 грудня 2014 р.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 ч.1 п. 2,3,4 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінити із тримання під вартою на особисте зобов`язання, покладенням обов`язку заявлятися на першим викликом до суду у визначений день, час, місце із дією останнього до набрання вироку законної сили.

ОСОБА_4 з під варти звільнити в залі суду негайно.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 час досудового тримання його під вартою з 09 листопада 2016 р. до 29 листопада 2016 р.

Відповідно до ст. 179 ч.3 КПК України контроль за виконанням ОСОБА_4 особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області