Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000402 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, студента ВПУ №1 м. Рівне, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Визначено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3782 гривні 94 копійки на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду, 19 жовтня 2014 року приблизно о 00 год 30 хв, під час перебування на вулиці поряд з приміщенням кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: Рівненська область, Корецький район, с. Великі Межирічі, вул. Грушевського, 53, у ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 виник намір на спричинення останньому тілесних ушкоджень. З метою його реалізації, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що він завдає шкоди здоров`ю потерпілого і бажає її настання, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки по обличчю, після чого останній нагнувся, прикривши обличчя руками, та впав обличчям вниз. Згідно висновку судово-медичної експертизи №1116 від 26.11.2014 у ОСОБА_8 встановлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи в обох навколоочних ділянках з крововиливом в склеру правого ока; перелом правої виличної кістки зі зміщенням відломків; надщерблення коронкових частин першого верхнього правого, першого верхнього лівого та третього верхнього лівого зубів. При цьому тілесні ушкодження у вигляді перелому правої виличної кістки зі зміщенням відломків відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я, всі інші наявні тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд незаконно відмовив йому у задоволенні вимог щодо стягнення грошових коштів в розмірі 6699 гривень на оплату санаторно-курортного лікування та безпідставно не взята до уваги сума коштів, яка була оплачена ТзОВ «Віса». Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 вчинив навмисний злочин та завдав йому тілесні ушкодження без будь-якої причини. Згідно медичних показників йому необхідне додаткове лікування та санаторно-курортне лікування, на яке у нього відсутні кошти. Зазначає, що судом невірно встановлено та необґрунтовано, чому розмір моральної шкоди підлягає до стягнення лише частково, оскільки вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди є безмежним. Просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року змінити та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 щодо необгрунтованості апеляційної скарги та залишення її без задоволення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими і в апеляційній скарзі не оспорюються.

При обранні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, як вбачається з вироку, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, і призначив обвинуваченому покарання відповідно до закону та в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України із встановленням однорічного іспитового строку, яке сторонами кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Вирок в частині вирішення цивільного позову, на думку колегії суддів, судом першої інстанції постановлений з дотриманням чинного законодавства, і суд правомірно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 3782 гривні 94 копійки матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди, а в решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 відмовив.

У відповідності до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" з послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_8 на довідку №51 для одержання санаторно-курортного лікування, виданої райполіклінікою Корецького району від 30 жовтня 2015 року, та стягнення з обвинуваченого грошових коштів в розмірі 6699 гривень на оплату санаторно-курортного лікування судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вони суперечать вимогам закону. Дійсно, відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю санаторно-курортного лікування, передбачено ч.1 ст.1195 ЦК України. Однак системний аналіз зазначеної статті, законодавства та судової практики з цього питання свідчать про те, що мова йдеться про відшкодування уже понесених особою витрат. Крім того, згідно положень ч.2 ст.1202 ЦК України вбачається, що стягненнях додаткових витрат, передбачених ч.1 ст.1195 ЦК України, може бути здійснене наперед на основі висновку відповідної лікарської експертизи. Про необхідність проведення судово-медичної експертизи в таких випадках вказано також в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", де зазначено, що якщо у потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом. Разом з тим, потерпілий такого висновку експертизи суду не надав. Тому суд у відповідності до вище вказаних вимог закону вірно відмовив у задоволенні стягнення наперед вартості санаторно-курортного лікування в розмірі 6699 гривень.

Покликання потерпілого на те, що судом безпідставно не взято до уваги квитанції аптеки "Віса" є необгрунтованими. Так, судом визначено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3782 грн.94 коп. із заявлених у цій частині позову 3940 грн.94 коп., тобто судом відмовлено у стягненні лише 158 грн. на тій підставі, що потерпілим долучено до позову як доказ на відшкодування шкоди один з фіскальних чеків, на якому неможливо прочитати суму покупки ліків (т.2 а.к.п.25).

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім вищезазначених положень суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову приймав до уваги також і майновий стан обвинуваченого, який не працює, відсутність у нього рухомого та нерухомого майна, що підтверджується матеріалами справи. Колегія суддів погоджується, що стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірах, вказаних у вироку суду, за наведених вище обставин відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості і є достатнім для відшкодування завданої потерпілому шкоди в нинішніх умовах проживання та за встановлених судом обставин справи.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було дотримано вищезазначених вимог законодавства та враховано як величину її заподіяння, так і реальну можливість відшкодування, з врахуванням обставин справи, фізичних та психологічних страждань потерпілого від злочину. Суд також врахував, що обвинуваченим ОСОБА_6 04.07.2015 року згідно квитанції РД УДППЗ «Укрпошта» від 04.07.2015 року на адресу потерпілого відправлявся поштовий переказ на суму дві тисячі гривень (а.к.п.81) в рахунок відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, від отримання вказаних коштів, як встановлено в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_8 відмовився.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.128 КПК України всебічно і повно розглянув цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та обґрунтовано визначив 3782 гривні 94 копійки відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень відшкодування моральної шкоди, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а в решті позовних вимог відмовив на законних підставах, а тому залишає апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 без задоволення, а вирок суду без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_10