ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 12 травня 2016 року касаційну скаргу засудженого у кримінальному провадженні щодо нього
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, неодноразово судимого, останній раз
вироком Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року за
ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк два роки, звільненого від
відбування покарання з випробуванням на підставі
статей 75, 76 КК України, з іспитовим строком
тривалістю два роки,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
У касаційній скарзі засудженим викладено вимогу про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в доповненнях до неї про скасування вироку апеляційного суду та призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України. Вимогу обґрунтував неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання внаслідок суворості. Зазначив, що за наявності таких даних про його особу, як постійне місце проживання, виключно позитивно характеризується, визнав вину повністю, розкаявся, має незадовільний стан здоров`я, рішення апеляційного суду про скасування вироку суду першої інстанції в частині скасування його звільнення від відбування покарання є незаконним. Крім того, стверджує про надуманість висновків проведеної експертизи, наголошуючи на тому, що вилучений у нього саморобний пристрій не є вогнепальною зброєю, а отже, і закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України застосовано неправильно.
Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком зазначеного суду від 17 жовтня 2014 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено долю речових доказів і питання процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду від 21 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2015 року касаційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2015 року скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок суду від 21 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 у частині призначеного покарання скасовано. Прийнято рішення вважати його засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. Прийнято рішення вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 виконувати самостійно. У решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні ним злочинів за таких обставин.

Приблизно о 10:50 год. 04 серпня 2014 року ОСОБА_5 , рухаючись вздовж лісосмуги, що знаходиться за с. Володимирівка Межівського району Дніпропетровської області, побачив кущі рослини коноплі, та діючи умисно, повторно, близько 11:00 год. незаконно придбав (зірвав листя рослини коноплі) особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс без мети збуту, який цього ж дня, не маючи спеціального дозволу (ліцензії) на придбання, зберігання і перевезення наркотичних засобів, переніс до себе додому в м. Першотравенськ Дніпропетровської області.

Близько 17:00 год. 19 серпня 2014 року ОСОБА_5 поблизу будинку № 61 на вул. Комсомольській у м. Першотравенську Дніпропетровської області був зупинений працівниками Першотравенського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, де під час огляду у нього вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 7,791 г.

Також, приблизно о 9:00 год. 04 вересня 2014 року у ході проведення оперативного відпрацювання у м. Першотравенську поблизу будинку № 3 на вул. Пушкіна ОСОБА_5 був зупинений. Під час огляду у нього виявлено предмет, схожий на «самопальну зброю», який згідно з висновком судово-криміналістичної експертизи від 09 вересня 2014 року № 35/07-387 є вогнепальною зброєю, виготовленою саморобним способом, на носіння якої передбаченого законом дозволу не було.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, засудженого ОСОБА_5 , який підтримав подану ним скаргу та просив про її задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за цим злочином.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки вилучений саморобний пристрій, на думку останнього, не є вогнепальною зброєю, є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які суд визнав недоцільним досліджувати з огляду на подану засудженим заяву відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд касаційної інстанції з огляду на вимоги ст. 433 КПК України не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а враховує обставини, встановлені судом, згідно з якими кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України є правильною.

Не погоджується колегія суддів і з твердженнями, викладеними у касаційній скарзі, на спростування висновків експерта, які засуджений вважає надуманими з огляду на їх безпідставність.
Так, відповідно до висновку експерта від 09 вересня 2014 року № 35/07-387 предмет, який було вилучено у ОСОБА_5 поблизу будинку № 3 на вул. Пушкіна у м. Першотравенську Дніпропетровської області, належить до категорії вогнепальної зброї. Предмет виготовлено саморобним способом, тому питання справності конструкції не розглядалось. Цей предмет виготовлено за типом гладкоствольних дульнозарядних (шомпольних) пістолетів із гнотовим запаленням заряду, конструкція пістолета дозволяє здійснювати постріли снарядами діаметром до 9 мм. Пістолет придатний для здійснення пострілів (а.к.п. 28-30 т. 2).
Твердження касаційної скарги про невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок суворості через незастосування положень статей 75, 76 КК України є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, не врахувавши повною мірою тяжкість вчинених злочинів та дані про особу ОСОБА_5 , призначив йому покарання зі звільненням від відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Між тим суд апеляційної інстанції, постановивши свій вирок, дійшов правильного висновку про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання реально, мотивувавши своє рішення належним чином, зокрема взявши до уваги, що вчинені злочини згідно зі ст. 12 КК України є середньої тяжкості та тяжким, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, однак маючи не зняті та непогашені судимості, вчинив декілька кримінальних правопорушень за короткий проміжок часу; має схильність до вчинення злочинів навіть після відбуття покарання в місцях позбавлення волі, перебуває на обліку лікаря-нарколога щодо вживання наркотичних засобів.

Суд касаційної інстанції не вбачає підстав для зміни вироку апеляційного суду в частині пом`якшення покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, оскільки всі обставини вчинених злочинів, їх ступінь тяжкості, дані про особу засудженого вже були враховані повною мірою апеляційним судом при постановленні вироку. Будь-яких інших даних, які б давали суду підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Апеляційний розгляд провадження проведено з дотриманням положень кримінального процесуального закону, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Суд касаційної інстанції також констатує дотримання судом апеляційної інстанції при новому розгляді вимог ч. 2 ст. 439 КПК України.
З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-3007км16 Категорія: ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_7
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1