В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 500 029 46 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 27.08.2002 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
- 18.04.2003 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 16.06.2005 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 10.07.2009 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 16.03.2012 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, що звільнився 12.10.2013 по відбуттю строку покарання, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурораОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 27.03.2015, близько 14 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні гіпермаркету Леруа Марлен, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 17-а, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці дві бухти кабелю, а саме: кабель ВВІ 3G1.5 ММ2, арт. 10040044, довжиною 100 метрів, вартістю 1.145 грн. і кабель ВВП-1 3*2,5, арт. 10851064, довжиною 100 метрів, вартістю 2.032,50 грн., які поклав до двох поліетиленових пакетів, які мав при собі.
В подальшому, ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, пройшов через лінію кас, однак був затриманий працівниками охорони гіпермаркету.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, недостатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, його тяжкість, наслідки, завдані діями обвинуваченого, та призначив йому надто м`яке покарання, що не може бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому прокурор посилається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, не приділив належної уваги конкретним обставинам кримінального правопорушення, даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі. Після цього, зухвало ігноруючи можливість призначення суворого покарання, ОСОБА_6 вчинив новий злочин проти власності повторно.
Зазначає прокурор і те, що застосування до обвинуваченого суворих заходів кримінальної репресії за попередніми вироками не стримало ОСОБА_6 від спроб незаконно збагатися за рахунок чужого майна, що вказує, на переконання прокурора, про те, що обвинувачений наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя та не бажає перевиховуватися.
Звертає увагу прокурор і на об`єкт злочинного посягання, а саме - кабель, який у жодному випадку не можна віднести до предметів першої необхідності, на викрадення яких обвинуваченого підштовхнула складана життєва ситуація, а тому, за таких обставин, як зазначає прокурор, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, не перевіряється відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, правильність чого прокурором в апеляційній скарзі фактично не заперечується.
При цьому, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, особа винного, який раніше судимий та формально позитивно характеризується, не перебуває на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, обставина, що пом`якшує його покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують його покарання.
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі та про одночасне застосування до нього положень ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Проте, як указують приписи ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, встановлених обставин справи і в межах санкції відповідної статті кримінального закону.
При цьому, згідно зі ст. 75 КК України, суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, враховуючи обставини, передбачені ст. 65 КК України, зокрема, тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, може дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку, про що прийняти відповідне рішення.
Необхідність мотивування таких висновків регламентують положення ст. 374 КПК України.
Однак, судом першої інстанції не дотримано даних вимог закону, оскільки у вироку взагалі відсутнє будь-яке мотивування можливості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, що є неприпустимим та вказує про неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому колегія суддів приймає до уваги і суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що відноситься до злочинів середньої тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру і конкретні обставини провадження, та причини, за яких злочин не було доведено до кінця.
Не може залишитися поза увагою колегії суддів і особа обвинуваченого, що раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, після звільнення з якого по відбуттю покарання за попереднім вироком, зухвало ігноруючи можливість призначення суворого покарання, ОСОБА_6 знову вчинив новий злочин проти власності, закінчений замах на таємне викрадення кабелю, який у жодному випадку не можна віднести до предметів першої необхідності, на викрадення яких обвинуваченого могла б підштовхнути складна життєва ситуація, на яку він послався в суді.
Наведене в сукупності свідчить, що ОСОБА_6 невідступно не бажає ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 500 029 46 відносно ОСОБА_8 в частині його звільнення від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.
В решті вирок залишити без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з часу його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3