Справа № 1-22/01 Головуючий у І інстанції
Провадження № 5/795/65/2016
Категорія - ст.ст. 537-539 КПК Доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку у відповідності до вимог п. 14 ч. 1 ст. 537, ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 539 КПК України,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського обласного суду від 01 червня 2001 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 93 п.п. «б», «г», «е», «і» КК України (в редакції 1960 року) та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 жовтня 2001 року вказаний вирок у відношенні ОСОБА_5 , а також засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був залишений без зміни.

Звертаючись до суду з клопотанням про вирішення питань у порядку виконання вироку відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, засуджений ОСОБА_5 просить колегію суддів усунути сумніви і протиріччя, що, на його думку, виникли під час виконання вироку, шляхом перекваліфікації його дій зі ст. 93 п.п. «б», «г», «е», «і» КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 206 та ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) з призначенням покарання в межах санкції статті 94 із застосуванням ст. 42 КК України в редакції того ж року.

В обґрунтування клопотання та доповненнях до нього, зазначає про те, що в ході виконання вироку виникли сумніви щодо законності та обґрунтованості постановленого щодо нього вироку, оскільки судове рішення містить протиріччя, а судом в свою чергу стосовно нього невірно застосований Закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, та допущено неправильне тлумачення Закону. Зазначає про те, що його дії невірно кваліфіковані судом, так як під час судового розгляду не було встановлено умислу на заподіяння смерті потерпілим, а відтак, в його діях вбачається спричинення тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, стверджує, що суд не надав належної оцінки показанням інших засуджених у справі, свідків, даним протоколів огляду місця події та предметів, висновкам судово-медичних експертиз та інших доказів, які не доводять, що в його діях мався умисел на заподіяння смерті потерпілим.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_5 , який підтримав подане ним клопотання та доповнення до нього, з підстав у ньому наведених, вважаючи можливим усунення протиріч та сумнівів при виконанні вироку відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України з питань ним зазначених в клопотанні, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала думку засудженого та просила його клопотання задовольнити, прокурора, який не погодився з клопотанням засудженого та просив залишити його без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання засудженого з доповненнями до нього задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України вбачається, що під час виконання вироків суд, у порядку визначеному ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішити питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно до положення пункту четвертого частини другої статті 539 КПК України, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішити питання передбачені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Положеннями пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» визначено, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року) нині ст. 539 КПК України (в редакції 2012 року), питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову. Зокрема, не можна у такому порядку переглянути питання щодо правильності кваліфікації дій засудженого, перевірки досліджених судом доказів, тобто, в зазначеному порядку не можуть розглядатись питання, що стосуються суті вироку та обставин ним встановлених.

З тексту клопотання засудженого ОСОБА_5 та доповненнях до нього вбачається, що засуджений наполягаючи на усуненні сумнівів і протиріч, просить перекваліфікувати його дії зі ст. 93 п.п. «б», «г», «е», «і» КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 206 та ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) з призначенням покарання в межах санкції статті 94 КК України із застосуванням ст. 42 КК України, фактично ставить перед колегією суддів питання про перегляд фактичних обставин справи, щодо правильності кваліфікації його дій, повторного дослідження доказів, а також правильності призначення покарання.

З врахуванням вимог кримінального процесуального закону України, колегія суддів приходить до висновку, що поставлені засудженим питання не відносяться до питань з`ясування та усунення сумнівів чи протиріч згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, а фактично відносяться до питань щодо перегляду вироку по суті, що не є одним і тим же, оскільки визначені ОСОБА_5 питання знаходяться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому, слід зауважити, що вирок Чернігівського обласного суду від 01 червня 2001 року щодо ОСОБА_5 та інших засуджених вже був предметом перевірки в касаційній інстанції, однак доводи касаційних скарг були визнані безпідставними та вирок суду був залишений без змін. На даний час, положеннями кримінального процесуального законодавства України суд нижчої інстанції не наділений повноваженнями щодо перевірки правильності ухваленого судового рішення судом вищої інстанції, в даному випадку колегії суддів Верховного Суду України.

За викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого з доповненнями до нього не містять доводів щодо наявності всякого роду сумнівів і протиріч, що виникають під час виконання вироку, яким ОСОБА_5 визначено до відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому його клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 419, 537-539, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Відмовити засудженому ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку у відповідності до вимог п. 14 ч. 1 ст. 537, ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 539 КПК України.

Ухвала апеляційного суду , відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України, набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває в місцях виконання покарання, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12