Номер провадження: 11-сс/785/899/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

представника апелянта ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах компанії «SEAFARTH SHIPPING CO. LIMITED» на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0000451 від 09.06.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, та накладено арешт на моторний човен «Baja 54» під назвою «MAKSIM», під прапором Гибралтару, шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки тимчасово вилучене майно відповідає положенням ст.167 та ст.172 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 в інтересах компанії «SEAFARTHSHIPPINGCO. LIMITED» (Гібралтар) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Адвокат зазначає, що арешт було накладено на майно іноземної компанії «SEAFARTHSHIPPINGCO. LIMITED», яка не має відношення до кримінального провадження та не може нести відповідальності за дії інших осіб.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання виклику суду факсимільним зв`язком на адресу прокуратури Одеської області та, відповідно до довідки відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Одеської області, з будь-якими клопотаннями та заявами щодо розгляду справи,до початку апеляційного розгляду, не звертався. За таких обставин, з урахуванням положень ч.1 ст.172, ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведений без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи представника апелянта адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням прокурора; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів, які додані до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 ,моторний човен «Baja 54» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під прапором Сент-Вінсент і Гренадіни(свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_1 від 29.10.2014 року), з 29 жовтня 2014 року, є власністю компанії «SEAFARTHSHIPPINGCO. LIMITED» (Гібралтар).Інших даних, які б спростовували наявні в матеріалах судової справи документи та доводи апелянта щодо власника цього майна, апеляційному суду не надано.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, адвокат ОСОБА_7 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки, як свідчать матеріали провадження, він на визначених законом підставах представляє інтереси власникамайна на яке накладено арешт.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що апеляційна скарга подана у відповідності до вимог ст.395 КПК України, тобто в передбачені законом строки на оскарження, то вони є обґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді, судовий розгляд було проведено та судове рішення було ухвалене без виклику представників компанії «SEAFARTHSHIPPINGCO. LIMITED», які, відповідно до змісту апеляційної скарги, про існування оскаржуваної ухвали про накладення арешту на майнодізналися 17.06.2016 року(а.с.28-29). Підстав ставити під сумнів дату отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення у апеляційного суду не має, оскільки матеріали судового провадження не містять даних про таке повідомлення. Апеляційна скарга, відповідно до поштового відправлення була подана на адресу апеляційного суду 22.06.2016 року, тобто в визначений законом п`ятиденний строк.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга подана з урахуванням вимог ст.395 КПК України та підлягає розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо незаконності прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційним судом встановлене наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000451 від 09.06.2016 року, за правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, за фактом шахрайського ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грошовими коштами ОСОБА_12 у сумі 390000 доларів США.

В клопотання прокурора зазначено, що допитаний у якості свідка ОСОБА_12 показав, що він 19.11.2015 передав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 грошові кошти у розмірі 390000 доларів США, які останні повинні були використати на придбання майна, а саме: автосалону «Оскар», розташованого за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 245; моторного човна «Baja 54» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під прапором Гибралтару, який знаходиться у яхт клубі «Сосновий берег»; дачного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,1050 га з його подальшим продажем з ціллю отримання прибутку, та повинні були повернути зазначені кошти одразу після продажу вищевказаного майна.

Про факт передачі грошових коштів свідчить розписка згідно з якою ОСОБА_13 бере в борг у ОСОБА_12 390000 доларів США.

Також, ОСОБА_12 пояснив, що вищевказане майно на даний час реалізовано, однак кошти останньому ОСОБА_13 та ОСОБА_15 не повернені.

Згідно клопотання, обставини, вказані ОСОБА_12 , підтверджуються також показами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та іншими матеріалами доданими до клопотання.

10.06.2016 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на моторній човен, мотивуючи клопотання тим, що вказане майно відповідаєкритеріям визначеним ст.ст.167, 170 КПК України.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання прокурора, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання прокурора про підстави накладення арешту на майнота задовольнив клопотання, наклавши арешт на майно (а.с. 28-29).

Дане рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як слідчого судді в ухвалі, так і прокурора у клопотанні на те, що моторний човен «Baja 54» під назвою «MAKSIM», відповідає критеріям ч.2 ст. 167 КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Апеляційним судом встановлено, що в клопотанні прокурора про накладення арешту на майно відсутні будь-які докази, які б спростовували доводи апелянта про те, що вказане майно не належить особам відносно яких органом досудового розслідування проводяться слідчі дії, а вказані особи мають будь-яке відношення до власника вказаного човна.

Згідно матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання прокурора та матеріалів, доданих до апеляційної скарги, моторний човен «Baja 54» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під прапором Сент-Вінсент і Гренадіни(свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_1 від 29.10.2014 року)- є власністю компанії «SEAFARTHSHIPPINGCO. LIMITED» (Гібралтар), з 29 жовтня 2014 року.

Таким чином, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно могло мати місце в тому випадку, коли б воно відповідало вимогам ч.2 ст.167 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, в якому, до клопотання не додано жодного документу, який би підтверджував існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в ч.2 ст.170 КПК України, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. В клопотанні зазначені підстави, якими прокурор обґрунтовує необхідність арешту майна, які, в свою чергу, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

З клопотання прокурора не наведено жодного доводу, який би вказував на законні підстави необхідності накладення арешту на майно, окрім посилання прокурора на «небезпеку відчуження моторного човна третім особам, що не забезпечить збереження речових доказів». Разом з цим, прокурор не надав до клопотання доказів, що майно, яке належить юридичній особі, зареєстрованої не на території України, є речовим доказом і має будь-яке відношення до фактів, які є предметом розслідування по кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, у цьому кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, не може бути накладено арешт на зазначене в клопотанні прокурора майно з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, оскільки клопотання є невмотивованим.

Апеляційний суд, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважає, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке, згідно матеріалів доданих до клопотання прокурора: не є спірним, оскільки з 29.10.2014 року належить на праві приватної власності юридичній особі;в матеріалах долучених до клопотання відсутні відомості про те, що особи, які за версію слідства могли скоїти кримінальне правопорушення мають відношення до компанії«SEAFARTH SHIPPING CO. LIMITED» (Гібралтар);не є предметом кримінального правопорушення, оскільки не належало ОСОБА_12 , атому він не міг бути позбавлений його в результаті злочинних дії будь-яких осіб; не відповідає вимогам ч.2 ст.167 КПК України.

В той же час, на думку апеляційного суду,ініціювання прокурором питання про накладення арешту на наказне майно, не в повній мірі відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати необґрунтованими та незаконними, а ухвалу слідчого судді - такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, оскільки клопотання воно немотивоване, не відповідає вимогам ст.171 КПК України та в ньому не міститься обставин, які обґрунтовують існування законних підстав для накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131, 132, 167, 170-173,376,404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах компанії «SEAFARTH SHIPPING CO. LIMITED» задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0000451 від 09.06.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, та накладено арешт на моторний човен «Baja 54» під назвою «MAKSIM», під прапором Гибралтару(свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_1 від 29.10.2014 року) скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0000451 від 09.06.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, про накладення арешту на моторний човен «Baja 54» під назвою «MAKSIM», під прапором Гибралтару(свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_1 від 29.10.2014 року), який належить компанії «SEAFARTHSHIPPINGCO. LIMITED»- відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного судуОдеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_18 Прібилов