Справа № 161/39/16-к Провадження №11-кп/773/344/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1, 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001648 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Луцька Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, з вищою освітою, непрацюючої, розлученої, яка має на утриманні малолітню дитину, раніше судимої:
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1500 грн.;
- вироком Луцького міськрайонного суду від 19.05.2014 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, звільнена від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ст. 1 п. в Закону України Про амністію від 08.04.2014 року,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважають вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів і особи обвинуваченої. Зазначають, що ОСОБА_6 повністю визнала себе винною у скоєному, щиро розкаялася, сприяла розкриттю злочинів, які вчиняла за необхідністю коштів для лікування її дочки, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, сама виховує двоє дітей. Потерпілі на суворому покаранні не наполягають і претензій не мають, а суми викрадених коштів є незначні. Просять вирок суду в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши його та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, застосувавши ст. 75, 76 КК України.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджена і їй призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_6 до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України, заміненого 17 грудня 2015 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області з штрафу 1500 гривень на громадські роботи на строк 88 годин, перевівши його з покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид покарання позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців 10 (десять) днів.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 29 листопада 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме: з 29 листопада 2015 року до вступу даного вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній утримання під вартою.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджена за те, що вона 04 червня 2014 року, біля 12 год., у магазині ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в будинку АДРЕСА_3 , з журналу, що знаходився в шухляді робочого столу таємно викрала 1 500 грн., чим завдала потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.
Вона ж, 30 червня 2014 року, біля 12 год., в м. Луцьку Волинської області, у приміщенні художнього салону, що в будинку АДРЕСА_4 , повторно, таємно викрала із каси салону 900 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоди на вказану суму.
Вона ж, 19 липня 2014 року, біля 17 год., у магазині №14 а Світ сорочок, що знаходиться у ТЦ Гостинець, в буд.№11 по пр. Соборності в м. Луцьку Волинської області, скориставшись неуважністю потерпілої ОСОБА_12 , повторно, таємно викрала із тумбочки стола гаманець в якому знаходилися 1 500 грн. та золота підвіска у вигляді кленового листа вагою 1,5 грам, 585 проби, вартістю 500 грн., заподіявши ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 2 000 гривень.
Вона ж, 28 липня 2014 року, біля 17 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_5 , шляхом обману, який виразився у повідомленні потерпілому ОСОБА_13 завідомо неправдивої інформації про здачу в оренду вищевказаної квартири, яка в дійсності на праві приватної власності належала ОСОБА_14 , та не маючи на меті виконувати домовленість, оскільки жодних прав на дане житло не мала та не була уповноважена на укладення договору оренди, повторно заволоділа чужим майном, отримавши від ОСОБА_15 в якості оплати за оренду вищезазначеної квартири грошові кошти в сумі 3 600 грн., завдавши останньому майнову шкоду на вищевказану суму.
Вона ж, 14 серпня 2014 року, біля 19 год., у квартирі АДРЕСА_6 , шляхом обману, який виразився у повідомленні ОСОБА_16 завідомо неправдивої інформації про здачу в оренду вказаної квартири, яка в дійсності на праві приватної власності належала ОСОБА_17 , не маючи на меті виконати домовленості, оскільки жодних прав на дане житло не мала та не була уповноважена на укладення договору оренди квартири, повторно, заволоділа чужим майном, отримавши від ОСОБА_16 в якості оплати за оренду даного житла грошові кошти в сумі 1 800 гривень.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які скарги підтримали та просили їх задовольнити, прокурора, який апеляційні скарги заперечив, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що скарги до задоволення не підлягають.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які її засуджено, та правильність кваліфікації дій за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються. Тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок місцевого суду в межах апеляційної скарги.
Твердження обвинуваченої та її захисника про те, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та за сукупністю злочинів і вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців 10 днів не відповідає ступеню тяжкості вчинених нею злочинів та особі обвинуваченої через суворість, є безпідставними.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання .Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд дотримався вимог ст. 50, 65 КК України, вказавши у мотивувальній частині вироку які саме обставини кримінального провадження, дані щодо особи обвинуваченої та пом`якшуючі покарання обставини ним враховано, призначивши покарання обвинуваченій, обґрунтовано застосувавши принципи поглинання при визначенні покарання за сукупністю злочинів та часткового складання при визначенні покарання за сукупністю вироків.

Зокрема, судом було враховано, що ОСОБА_6 визнала себе винною та сприяла розкриттю злочинів, позитивно характеризується Пастером церкви, яку відвідувала, думку потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання.
Однак, врахував місцевий суд і те, що шкода потерпілим не відшкодована, обвинувачена не вперше вчиняє умисний корисливий злочин, після застосування до неї Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року і звільнення від покарання продовжила займатись злочинною діяльністю, вчинивши злочини середньої тяжкий у кількості п`яти епізодів за обтяжуючої обставини рецидив злочинів, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення.
Врахована судом і та обставина, що на утриманні в обвинуваченої знаходиться малолітня дитина, яка хворіє, про що вказують апелянти у своїх скаргах, однак дані обставини не є збігом тяжких обставин, які знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого та особи винної. Крім того, будь яких доказів про використання ОСОБА_6 викрадених коштів на лікування дитини суду не надано. Обвинувачена також має дорослого сина ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої й попередження вчинення нею нових злочинів, а підстав для пом`якшення покарання чи звільнення від його відбування з випробуванням, про що просять апелянти, немає. .
Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тому апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 строк відбування покарання з 29 листопада 2015 року визначено неправильно. Згідно протоколу затримання (а.п. 98), ОСОБА_6 затримана 28 листопада 2015 року, тому строк покарання останній слід рахувати з вказаної дати
За таких обставин, вирок суду в цій частині слід змінити, встановивши строк відбування покарання ОСОБА_6 з 28 листопада 2015 року та зарахувати цей день обвинуваченій на підставі ч. 5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині строку відбування покарання змінити.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту її затримання, тобто з 28 листопада 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України цей день (28 листопада 2015 року) обвинуваченій зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засуджена у цей же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий
Судді