В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.02.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Жміївка Іванківського району Київської області, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не одружену, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, в порядку ст. 89 КК України раніше не судиму, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
09 липня 2015 року, приблизно о 12 год. 00 хв., обвинувачена ОСОБА_4 , знаходячись на ринку «Зелений», що розташований на площі Корятовича, б/н в м. Ужгород, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, в присутності ОСОБА_5 , відкрито викрала від останньої грошові кошти у сумі 1000 грн., які знаходилися у жіночій сумці у неї на плечі, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1000 грн.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася і пояснила, що 09 липня 2015 року, приблизно о 12-й год., вона знаходилася на ринку «Зелений» на пл. Корятовича в м. Ужгород, де викрала з сумочки потерпілої ОСОБА_6 , що висіла у неї на плечі, гроші в сумі 1000 грн.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, так як відповідно до поданої її законним представником письмової заяви остання просить розглянути справу за їх відсутності, просить засудити ОСОБА_4 до громадських робіт.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачена правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності її позиції, їй роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачену як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ст. 186 ч. 1 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про особу обвинуваченої, яка є молодою за віком, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене та думку з цього приводу законного представника потерпілої, за наявністю альтернативної санкції ч. 1 ст. 186 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення з її боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо неї необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням її від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо вона протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання, залишити без змін до набрання вироком у законної сили.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1