Справа №212/1042/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 12.01.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Архангельськ Росія, громадянина України, з вищою освітою, працюючого заступником директора ТОВ «Кривбас-Белаз-Сервіс СП», одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 12.01.2016 в темний час доби, приблизно о 06 годині 30 хвилин, під час ожеледиці, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ Vida SF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із пасажиром ОСОБА_5 , рухався по проїзній частини дороги вул. Дишинського з боку вул. Світлогірська у напрямку вул. Товстановського в Жовтневому районі м. Кривого Рогу.

Рухаючись по закругленню проїзної частини вул. Дишинського, водій ОСОБА_3 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, яка б надавала йому можливість безпечно керувати автомобілем, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими

-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічнім станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-«12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»

Внаслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Vida SF69YO», напроти будинку № 37/2 по вул. Світлогірська в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини, де в послідуючому здійснив наїзд на нерухому перешкоду (дерево). В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажира автомобіля ОСОБА_5 травмовано.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 193 від 09.02.2016 потерпілому ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми голови і шийного відділу хребта, яка супроводжувалась відкритою черепно-мозковою травмою, переломом лобної і скроневої кісток ліворуч, забоєм головного мозку, переломом дуг 3 і 6 шийних хребців праворуч, відривним переломом верхнього суглобового відростку 7 хребця праворуч. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили, - спричиненням потерпілому ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, зауважив, що в обвинувальному акті все правильно викладене. У вчиненому щиро розкаявся, відшкодував потерпілому завдану злочином матеріальну та моральну шкоду, просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності, все так і було, після ДТП обвинувачений одразу викликав швидку медичну допомогу. Вказав, що незважаючи на те, що отримав тілесні ушкодження з вини обвинуваченого, він не має до ОСОБА_3 жодних претензій у матеріальному виразі у зв`язку з добровільним відшкодуванням завданої шкоди. Вважає, що обвинувачений своєю поведінкою довів розкаяння у вчиненому, просить не призначати обвинуваченому покарання.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду з урахуванням усіх обставин, передбачених ст. 66 КПК України, а також врахувати позицію потерпілого, якому обвинувачений відшкодував матеріальну та моральну шкоду, і просив не карати обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину в повному обсязі, за згодою учасників судового провадження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, потерпілого, суд визнав недоцільним дослідження усіх доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_3 у судовому засіданні, його вина також підтверджується витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 12.01.2016 за № 0000012 на підставі усної заяви, за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України, даними висновку № 91 від 12.01.2016 про відсутність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_3 , даними висновку судово-медичної експертизи № 193 від 09.02.2016, згідно якого потерпілому ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми голови і шийного відділу хребта, яка супроводжувалась відкритою черепно-мозковою травмою, переломом лобної і скроневої кісток ліворуч, забоєм головного мозку, переломом дуг 3 і 6 шийних хребців праворуч, відривним переломом верхнього суглобового відростку 7 хребця праворуч. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 в повній мірі викритий в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який законодавцем віднесений до тяжкого, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працює заступником директора ТОВ «Кривбас-Белаз-Сервіс СП», позитивно характеризується за місцем роботи, на обліках у лікаря-нарколога і лікаря психіатра не перебуває, одружений.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просить не карати обвинуваченого, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, вибачився перед ним за вчинене, детально проаналізувавши всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, виконуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Тому, призначаючи обвинуваченому покарання в межах санкції кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, суд звільняє ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку згідно ст. 75 КК України, який буде для нього оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, застосування до обвинуваченого в даному випадку реального покарання не буде відповідати цілям кримінального покарання як інституту, може негативно вплинути на подальшу долю ОСОБА_3 і призведе фактично до його криміналізації як особи.

Вирішуючи питання про додаткове покарання, суд враховує, що специфіка роботи обвинуваченого пов`язана з необхідністю керування транспортними засобами, а також те, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 після вчинення кримінального правопорушення були спрямовані на не приховування слідів кримінального правопорушення, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому та думку потерпілого, який просив суд не карати обвинуваченого. Тому, враховуючи викладені вище обставини, а також обставини порушення правил дорожнього руху при скоєнні злочину, суд вважає за необхідне не призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 11.02.2016 щодо обвинуваченого застосовано тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом (керування транспортним засобом), яке суд вважає за необхідне скасувати.

Ухвалою слідчого судді від 10.02.2016 щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який слід продовжити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотири) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком - 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ: автомобіль марки «ЗАЗ Vida SF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 , залишити у володінні власника.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 , у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Захід забезпечення кримінального провадження, застосований щодо ОСОБА_3 у виді тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом (керування транспортним засобом) скасувати.

Повернути ОСОБА_3 вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 13.10.2012 ВРЕР ДАІ м. Кривий Ріг.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1