19.08.2016 Єдиний унікальний № 371/981/15-к
Провадження 1кс/371/118/16
У Х В А Л А
Іменем України
19 серпня 2016 року м. Миронівка
Слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
представника цивільного позивача - ОСОБА_3 ,
засудженого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Миронівка клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на майно засудженого,
в с т а н о в и в :
18 серпня 2016 року представник цивільних позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 звернувся до Миронівського районного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту на майно засудженого. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Миронівського районного суду Київської області від 03.06.2016 (у справі №371/981/15-к) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину. Судом першої інстанції було частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та стягнуто із засудженого матеріальну шкоду у розмірі 2 993,40 грн. та 4 500,00 грн. моральної шкоди, а всього стягнуто 7 493,40 грн., цивільний позов ОСОБА_7 , залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.08.2016 вказаний вирок змінено в частині цивільного позову, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., а також на користь цивільного позивача ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 тис. грн. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Відтак, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і водночас розмір задоволених позовних вимог складає 48 993,4 грн.
Під час судового розгляду даної кримінальної справи ОСОБА_4 цивільні позови не визнавав у жодному розмірі.
Раніше майно ОСОБА_4 не вилучалось і не арештовувалось.
З огляду на викладене заявник просить постановити ухвалу по кримінальній справі №371/981/15-к (кримінальне провадження №0000585 від 22.11.2014) по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, якою накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно засудженого ОСОБА_4 та заборонити останньому його відчуження.
У судове засідання цивільні позивачі та їх представник не з`явилися, про день, час, місце судового розгляду були повідомлені належним чином, подали до суду спільну заяву про розгляд клопотання у їх відсутності.
Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували.
Суд вивчивши матеріали справи та вислухавши засудженого та його захисника дійшов наступних висновків.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно із ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:
1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;
2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Як вбачається із матеріалів клопотання та пояснень учасників судового засідання, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.08.2016 вказаний вирок змінено в частині цивільного позову, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., а також на користь цивільного позивача ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 тис. грн. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Як встановлено судом, на час звернення представника цивільних позивачів із даним клопотанням до суду ОСОБА_4 не має статусу ні підозрюваного, ні обвинуваченого у даному кримінальному провадженні. З моменту проголошення ухвали Апеляційного суду Київської області від 17.08.2016 року він являється засудженим по даному кримінальному провадженню.
За змістом ч. 3 ст. 171 КПК України вона містить виключний перелік осіб:
1) підозрюваного,
2) обвинуваченого,
3) юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження,
4) третіх осіб ,
на майно яких може бути накладено арешт, до переліку цих осіб не віднесено особу, яку засуджено за вчинення злочину, вказаний перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Системний аналіз чинного законодавства переконує слідчого суддю у тому, що належним способом забезпечення захисту чи відновлення права цивільних позивачів є механізм визначений Законом України «Про виконавче провадження» в межах якого передбачено інститут арешту майна боржника у разі його ухиляння від виконання рішення суду.
Водночас представником цивільних позивачів не надано жодного доказу того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання вироку суду в частині відшкодування цивільних позовів, на даний час таке припущення є безпідставним та матеріалами справи не доводиться.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
6) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
7) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи вище викладене, прихожу до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 40, 93, 170-173 309, КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :
Клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на майно засудженого залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Слідчий суддя: підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Слідчий суддя: ОСОБА_1