Справа № 450/2762/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/705/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:
цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчої СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Пустомтівського відділу Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави в розмірі 50 мінімальних заробітних плат, що становить 68900 грн.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, покладено відповідні зобов`язання.

Визначено також строк дії ухвали по 10 год. 55 хв. 29 грудня 2016 року.
ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002367 30 жовтня 2016 року), а саме, що він в ніч на 29 жовтня 2016 року у невстановлений слідством час, перебуваючи в номері 24 мотелю «Явір», в с. Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, діючи протиправно тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, вчинив таємне викрадення мобільного телефону «Самсунг» IMEI НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з карткою пам`яті на 8 Гб, вартістю 2400,00 грн., із сім карткою мобільного оператора компанії «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 50 грн., на рахунку якої було 50 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2600,00 грн., та вчинив таємне викрадення телефону марки «CUBE», вартістю 2800,00 грн., із сім карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 3 грн., на рахунку якої було 3 грн., що належали потерпілому ОСОБА_11 , в результаті чого завдав останньому матеріальної шкоди на суму 2806,00 грн. Після вчинення вказаних дій ОСОБА_7 залишив місце події та в подальшому був затриманий працівниками поліції з переліченим вище викраденим майном.
Крім цього, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний намір на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , 30 жовтня 2016 року у невстановлений досудовим слідством час повернувся в номер 24 мотелю «Явір», в с. Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області, де будучи в стані алкогольного сп`яніння та діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно у присутності потерпілої ОСОБА_10 , відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_11 , а саме планшетом марки «MANTA», в результаті чого, завдав останньому матеріальну шкоду на суму 1400,00 грн. Після вчиненого, залишив місце події та в подальшому був затриманий працівниками поліції з вищепереліченим майном.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки та факти викладені в ній не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а зазначені у клопотанні слідчого підстави не були предметом розгляду в судовому засіданні та не були доведені їх реалії, висновок суду щодо обґрунтованості підозри носить суперечливий характер та не був доведений.

Наголошує, що описова частина викладення об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення не містить жодних фактів, які давали б можливість вважати підозру аргументованою, достатньою та конкретною.

Звертає увагу на те, що аналізуючи повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні, є підстави вважати, що таке винесено суто за процесуальною необхідністю, головною метою якого, є застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що судом грубо порушено принцип невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також принцип верховенства права, законності, рівності перед законом, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість.

Зазначає, що згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009р. "Про судову практику у справах про злочини проти власності", крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Тобто кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України є неправильною, оскільки навіть якщо він і взяв планшет, то реальної можливості розпоряджатися чи користуватися ним не мав. Проте факт взяття ним планшету є недоведеним і фактично ґрунтується на припущеннях, так як в протоколі допиту потерпілих про це не вказано.

Покликається на те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину передбачений ч.2 ст. 186 КК України, а саме об`єктивна сторона, оскільки потерпілі не були присутні при тому як ОСОБА_7 брав планшет і він сам заперечує, що брав такий. Також відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, так як у ОСОБА_7 не було умислу, а тим більше прямого, на заволодіння будь-яким майном потерпілих.
Наголошує, що у матеріалах справи немає жодних доказів на підтвердження наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також доказів переховування підзахисного від органу досудового розслідування.

Звертає увагу на те, що вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення передбачені в КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Вважає, що за таких обставин та враховуючи сумнівну поведінку потерпілих, рішення Пустомитівського суду являється упередженим і необ`єктивним та ґрунтується лише на упереджених показах потерпілих.

Просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження скасувати, звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі судових засідань, оскільки в діях останнього відсутній склад злочину і його вина недоведена.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просить обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя обґрунтовано встановив, що надані слідчим та прокурором докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку колегії суддів, врахувавши тяжкість інкримінованих злочинів, особу підозрюваного, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність застосування саме запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є необґрунтованими.
Окрім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя підставно визначив розмір застави 68900 грн.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4