АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 02 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року,
за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду часткового задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке перебуває у власності батька підозрюваної ОСОБА_9 ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а саме будинок АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; гаража № НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_4 ; гаража № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_4 .
В решті вимог клопотання відмовлено.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначає, що в клопотанні слідчого наявні достатні підстави для арешту вищевказаного майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що слідчий суддя приймаючи оскаржуване рішення, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки застосував норми процесуального закону, які на момент прийняття рішення втратили чинність.
Також, звертається увага на те, що ні слідчим у своєму клопотанні, ні слідчим суддею під час розгляду клопотання та прийняття рішення не досліджувалось питання про відповідність майна, на яке накладено арешт, ознакам, зазначених у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України. Крім того, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо майна, яке належить ОСОБА_6 на праві власності, не залучив його до справи, не з`ясував у нього, на підставі чого ним було набуто право власності на майно, на яке накладено арешт.
Крім того, представник ОСОБА_5 , в поданій ним апеляційній скарзі наголошує на тому, що клопотання слідчого про арешт майна обґрунтоване положенням про спеціальну конфіскацію, а слідчий суддя, по суті, арештовує майно з інших підстав, передбачених в нормах закону, які вже втратили чинність, а саме для забезпечення конфіскації, передбаченої санкцією статті.
Одночасно, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження представник вказують на те, що оскаржувана ухвала суду була постановлена без виклику власника майна, та її копію останній отримав лише 27 травня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 10 травня 2016 року було постановлено без виклику осіб, які її оскаржують, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалівсудового провадження, Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості якого внесенні 31 березня 2016 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під № 0000882, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 225, ч. 5 ст. 191 КК України, яке виділене 31 березня 2016 року з кримінального провадження № 0000400 від 31 січня 2013 року.
В ході здійснення досудового розслідування 25 березня 2016 року складено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.255, ч. 5 ст. 191 КК України, колишньому першому заступнику ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, уродженці м. Харцизьк Донецької області, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_9 була власником наступного нерухомого майна: будинок АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; гаража № НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_4 ; гаража № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_4 .
25 березня 2016 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва винесено ухвалу про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_9 , яку направлено для виконання до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Однак, відповідно до листа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві №9074/0/11-16 від 19 квітня 2016 року, направлене рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку із тим, що вищевказане майно на даний час зареєстроване за новим правонабувачем.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вищевказані об`єкти нерухомості на праві власності зареєстровані за ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який є батьком підозрюваної ОСОБА_9 .
Таким чином, ОСОБА_9 після вчинення злочину, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачене законом покарання за них, у тому числі, конфіскацію майна, з метою її уникнення, 15 та 24 червня 2015 року подарувала належне їй майно своєму батьку ОСОБА_6
10 травня 2016 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, яке перебуває у власності батька підозрюваної ОСОБА_9 ОСОБА_6 , із забороною останнім відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином вказаними об`єктами нерухомого майна, а також об`єктами рухомого майна та цінними паперами.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року вищевказане клопотання старшого слідчого задоволено частково, та накладено арешт на перелічене вище майно.
Задовольняючи частково клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000882, про накладення арешту на зазначене вище майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді можливо погодитися тільки частково з огляду на наступні обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Між тим, слідчий суддя, прийшовши до обґрунтованого висновку про необхідність накласти арешт на вищевказане майно з метою забезпечення кримінального провадження, конфіскації майна, проте застосував в якості правової підстави для накладення на нього арешту ч. 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11 грудня 2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року. В даному випадку слідчий суддя мав керуватися ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року, на що правильно звертає увагу представник власника майна в своїй апеляційній скарзі.

Крім того, заслуговують на увагу доводи автора апеляційної скарги, на те що ні старшим слідчим, ні слідчим суддею не досліджувалось питання про відповідність майна, на яке накладено арешт, ознакам, зазначених у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Колегія суддів погоджується з даними доводами, оскільки, кримінальні правопорушення в яких підозрюється ОСОБА_9 не входять до переліку визначеного ст. 96-1 КК України, за які передбачено застосування спеціальної конфіскації. При цьому враховує і те, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України, у вчиненні якої обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , передбачає і конфіскацію майна.

Оскільки слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, зокрема, при накладенні арешту на майно застосовано норму закону, яка втратила чинність, то ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 та про задоволення клопотання старшого слідчого і накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000882 на майно, а саме: будинки АДРЕСА_6 , квартири АДРЕСА_7 і АДРЕСА_3 ; гаражі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_4 , яке перебуває у власності батька підозрюваної ОСОБА_9 ОСОБА_6 .

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду на те, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та можливої конфіскації майна, як виду покарання, а суд апеляційної інстанції на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Тому доводи представника власника майна про відсутність підстав для накладення арешту на вищевказане майно слід визнати непереконливими.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного у клопотанні старшого слідчого майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року, якою часткового задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке перебуває у власності батька підозрюваної ОСОБА_9 ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а саме будинок АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; гаража № НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_4 ; гаража № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_4 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000882 на майно, яке перебуває у власності батька підозрюваної ОСОБА_9 ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а саме: будинки АДРЕСА_6 , квартири АДРЕСА_7 і АДРЕСА_3 ; гаражі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_4 .

Заборонити ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином вказаними об`єктами нерухомого майна.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1897/2016 Категорія КК: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1