Провадження №1-кп/748/71/16
Єдиний унікальний № 748/435/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження № 0000026 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-

за участю: прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" старшого солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 61 від 27.03.2014 року призначено на посаду старшим стрільцем 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1, ч.6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу, військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період старший солдат ОСОБА_4 грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобовязаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обовязки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 13 жовтня 2014 року, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, з особистих мотивів, незаконно припинив виконувати свій конституційний обовязок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , повернувшись до виконання обов`язків військової служби 05.12.2014 року.

У період з 13.10.2014 року по 04.12.2014 року ОСОБА_4 перебував за місцем свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не виконуючи обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю. Показав, що 27.03.2014 року він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. В кінці літа 2014 року він був відправлений в зону АТО, де перебував півтора місяця. Повертаючись звідти, він до військової частини у АДРЕСА_2 не прибув, так як у м. Чернігові, з колони командир роти їх відпустив додому на два тижні. До військової частини він прибув через місяць, де йому повідомили, що ним займається вже прокуратура. Потім в ході розгляду справи змінив покази, пояснивши, що на даний час він згадав і точно пам`ятає, що в жовтні 2014 року вони прибули у селище Гончарівськ до військової частини, яку він 13.10.2014 року самовільно залишив. Повернувся до виконання обов`язків військової служби 05.12.2014 року. З 13.10.2014 року по 04.12.2014 року знаходився за місцем проживання. У вчиненому щиро розкаявся та просив призначити йому покарання у виді штрафу.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , вина його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України також підтверджується наступними доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що станом на жовтень 2014 року він виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 у пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 був його підлеглим, а він його прямим начальником. Безпосереднім начальником обвинуваченого був командир ОСОБА_8 , який у 2015 році загинув, від якого йому стало відомо про самовільне залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_4 . Відсутність обвинуваченого було виявлено при шикуванні 13.10.2014 року. За даним фактом призначалося службове розслідування, яким встановлено, що 13.10.2014 року ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину. До кінця вересня 2014 року обвинувачений перебував в районі відновлення боєздатності у ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки прибув до військової частини у АДРЕСА_2 . З 01.10.2014 року по кінець грудня 2014 року ОСОБА_4 відпустка не надавалася.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що в жовтні 2014 року він проходив службу на посаді командира 1 механізованої роти механізованого батальйону 1 танкової бригади у військовій частині НОМЕР_2 . До березня 2015 року ОСОБА_4 був його підлеглим. З квітня 2014 року по грудень включно 2014 року командиром механізованого батальйону був ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у 2015 році загинув. Обвинувачений у липні 2014 року вибув в зону АТО у Луганську область, у вересні 2014 року - вивели у населений пункт Башкіровка Харківської області, де він перебував до початку жовтня 2014 року, а потім був направлений у військову частину в АДРЕСА_2 . 13.10.2014 року при ранковому шикуванні командиром ОСОБА_8 було виявлено відсутність ОСОБА_4 , який повернувся на місце служби 05.12.2014 року. Відпустка обвинуваченому з жовтня 2014 року по грудень 2014 року включно, не надавалася.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що в жовтні 2014 року він проходив службу на посаді головного сержанта 1 механізованої роти механізованого батальйону у військовій частині НОМЕР_2 . Його, а також і обвинуваченого, який проходив на той час службу по першій хвилі мобілізації, в липні 2014 року направили в зону проведення антитерористичної операції, а у вересні вибули у Харківську область, в який саме населений пункт, вже не пам`ятає, після цього вибули у пункт постійної дислокації у АДРЕСА_2 . Від командира батальйону ІНФОРМАЦІЯ_4 йому стало відомо, що в жовтні 2014 року ОСОБА_4 на шикуванні не було.

Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №61 від 27 березня 2014 року солдата ОСОБА_4 , відповідно до мобілізаційного плану призначено на посаду старшим стрільцем 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.

Згідно Витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №220 від 13 жовтня 2014 року старшого солдата ОСОБА_4 знято з котлового забезпечення, а відповідно до Витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №260 від 05 грудня 2014 року, з цього дня зараховано на всі види забезпечення.

Відповідно до листа від 14.10.2014 року №1538 ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_7 , адресованого Військовому прокурору Чернігівського гарнізону, та доданого до нього Списку військовослужбовців, складеного на підставі рапортів командирів підрозділів від 13.10.2014 року №1335, старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд знаходить, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мало місце і містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність наслідків злочину, особу винного - його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, освіту, те, що раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивну характеристику за місцем проживання, та посередню характеристику за місцем служби.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті, якою передбачено покарання, за вчинений обвинуваченим злочин, та про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді два роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такий обов`язок:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1