Справа № 650/318/16-к
провадження № 1-м/650/1/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України стосовно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Заградівка Високопільського району Херсонської області республіки України, громадянки України, освіта середня, розлучена, останнє відоме місце проживання на території України: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року за ст. 228.1 ч.4 п. «а», ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.3, ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.1 КК Російської Федерації із застосуванням ст. 69 ч.3 КК Російської Федерації до покарання у вигляді 10 років 6 місяців позбавлення волі,
встановив:
У березні 2016 року до суду надійшло зазначене клопотання в якому Міністерство юстиції України відповідно до ч.1 ст. 610 КПК України, з метою забезпечення виконання в України покарання призначеного громадянину України російським судом просить: визначити норми (статті, частини статей) КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчинені яких ОСОБА_6 визнано винною вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_6 на підставі зазначеного вироку.
Клопотання мотивовано тим, що вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року ОСОБА_6 була визнана винною та засуджена за вчинення злочинів, передбачених ст. 228.1 ч.4 п. «а», ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.3, ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.1 КК Російської Федерації із застосуванням ст. 69 ч.3 КК Російської Федерації до покарання у вигляді 10 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирок суду набрав законної сили та підлягає виконанню. Станом на 10.11.2014 року засуджена ОСОБА_6 відбула покарання 1 рік 1 місяць 8 днів, залишок невідбутого строку покарання 9 років 2 місяці 22 дня, з кінцевим строком відбуття 02.02.2024 року.
25 січня 2016 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_6 для подальшого відбування покарання на території України (наказ № 214/5).
Суд, заслухавши прокурора, який просив задовольнити клопотання Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали клопотання, з метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України судом Російської Федерації, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606-610 Кримінального процесуального кодексу України, вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року за вчинення злочинів, передбачених ст. 228.1 ч.4 п. «а», ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.3, ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.1 КК Російської Федерації.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
ОСОБА_6 є громадянкою України, останнє відоме місце проживання в Україні: Україна, Херсонська область, Високопільський район, с. Заградівка.
ОСОБА_6 засуджено вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року до покарання у вигляді десяти років шести місяців позбавлення волі.
ОСОБА_6 висловила бажання бути переданою в Україну, що підтверджується її письмовою заявою.
ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених за ст. 228.1 ч.4 п. «а» КК Російської Федерації (незаконний збут наркотичних засобів організованою групою), ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.3 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, організованою групою), ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.1 КК Російської Федерації (готування до незаконного збуту наркотичних засобів організованою групою, у великому розмірі), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_6 початок строку 17.04.2014 року, кінець строку 02.02.2024 року, зараховано строк відбування покарання період з 03.08.2013 року по 16.04.2014 року. Станом на 10.11.2014 року невідбутий строк покарання становить 9 років 2 місяці 22 дні.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України незаконний збут наркотичних засобів організованою групою кваліфікується за ч.3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, організованою групою кваліфікується за ст.15, ст. 307 ч.3 КК України та тягне відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк не більше восьми років, що відповідає ч.3 ст.68 КК України.
Готування до незаконного збуту наркотичних засобів організованою групою, у великому розмірі кваліфікується за ст.14, ст. 307 ч.3 КК України та тягне відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк не більше шести років, що відповідає ч.2 ст.68 КК України.
Санкція ч.4 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів.
Остаточне покарання ОСОБА_6 було призначено шляхом часткового складання покарань у відповідності до ч.3 ст. 69 КК РФ, яке повністю відповідає правилам призначення покарання за сукупністю злочинів визначеному ст. 70 КК України.
При цьому, вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року ОСОБА_6 за ст. 228.1 ч.4 п. «а» КК РФ засуджено до 10 років позбавлення волі, за ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.3 КК РФ до 7 років 6 місяців позбавлення волі, за ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.1 КК РФ до 5 років позбавлення волі. У кожному випадку покарання призначене без штрафу та без позбавлення права займати відповідні посади та займатись відповідною діяльністю. Місцем відбування покарання визначено виправну колонію загального режиму.
За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене ОСОБА_6 за вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року покарання за кожен злочин окремо та остаточне покарання відповідає покаранню, яке могло бути призначене за вчинені злочини у відповідності до кримінального законодавства України, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року щодо ОСОБА_6 та вважати її засудженою за ч.3 ст. 307 КК України до 10 років позбавлення волі, ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, ст. 14, ч.3 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, та остаточно до покарання у вигляді позбавлення волі строком на десять років шість місяців.
Підстав для визначення в данному випадку додаткового покарання в виді конфіскації майна немає, оскільки таке додаткове покарання вироком іноземного суду не призначалося.
При визначені строку та виду кримінальної відповідальності за вироком російського суду відповідно до вимог українського законодавства, посилання на призначення покарання без штрафу та без позбавлення права займати відповідні посади та займатись відповідною діяльністю є недоцільним з причини відсутності вказаних додаткових покарань у санкціїї статті 307 ч.3 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 необхідно рахувати з моменту її затримання, тобто з 03 серпня 2013 року.
Визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 372, 602-604, 610 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року відносно громадянки України ОСОБА_6 , засудженої за вчинення злочинів, передбачених ст. 228.1 ч.4 п. «а», ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.3, ст. 228.1 ч.4, п. «а, г», ст.30 ч.1 КК Російської Федерації.
Визначити, що відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнано винною вироком Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року передбачена ч.3 ст. 307, ст. 15, ч. 3 ст. 307, ст. 14, ч.3 ст. 307 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років; за ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців; за ст. 14, ч.3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
На підставі ст. 70 КК України остаточним покаранням вважати позбавлення волі на десять років шість місяців.
Строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_6 відповідно до вироку Пролетарського районного суду м. Твері від 17.04.2014 року, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 03 серпня 2013 року.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та Центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Херсонської області через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.
Якщо ухвала суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3