Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

25 квітня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (пять) років.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_3 та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на предмет її відповідності вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог, передбачених пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі, поряд з іншими даними, повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.

Між тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого, ці вимоги закону дотримані не були.

Так, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_2 не тільки заперечує свою вину та причетність до епізоду відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_3 , а й зазначає про те, що, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, його дії за іншим епізодом відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_4 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України, тобто на крадіжку, вчинену повторно, оскільки, як вважає обвинувачений, його дії не були відкритими, а також не були поєднані з насильством або з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

При цьому, формулюючи в апеляційній скарзі свої вимоги, обвинувачений ОСОБА_2 не зазначає про те, яке рішення повинен прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду його скарги, крім зміни вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року, а саме щодо обсягу обвинувачення та правової кваліфікації інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також міри покарання, з урахуванням того, що міра покарання, яку призначив суд, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Більш того, оспорюючи формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним та правову кваліфікацію його дій, обвинувачений ОСОБА_2 не заявляє жодних клопотань про дослідження доказів, які судом першої інстанції були досліджені не повністю або з порушеннями, а також доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно через те, що клопотання учасників судового провадження, в тому числі обвинуваченого, про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції були залишені без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, подана обвинуваченим ОСОБА_2 апеляційна скарга не може бути визнана такою, що за своїм змістом відповідає вимогам закону, а саме вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 396 КПК України.

Враховуючи наведе, а також ту обставину, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, подана законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 апеляційна скарга не може бути визнана такою, що за своїм змістом відповідає вимогам закону, а саме вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 396 КПК України

Наведені в ухвалі судді-доповідача недоліки апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 є перешкодою для відкриття апеляційного провадження, а тому, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 399 КПК України, вона підлягає залишенню без руху, з наданням вказаній вище особі достатнього строку для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року залишити без руху, встановивши строк для усунення виявлених недоліків десять днівз дня отримання копії цієї ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва
ОСОБА_1

Справа № 11-кп/796/1019/2016