Справа №472/641/15-к 06.07.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000307 за апеляційними скаргами прокурора Веселинівського відділу Вознесенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манне, Вознесенського району Миколаївської області, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.04.2016, яким виправдано ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України - скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 05.11.2007 року, призначивши остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.04.2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.297 КК України та призначити належне та достатнє покарання в межах санкції статті.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та таким, що постановлений з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Вважає, що висновки суду, які покладені в основу вироку в частині виправдання ОСОБА_7 , прямо суперечать матеріалам кримінального провадження, та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, апелянт вказує, що суд невірно оцінив докази та зазначив у вироку, що обвинувачення будується на припущеннях та обґрунтовується лише тим, що ОСОБА_7 продав металевий ланцюг , який був елементом могили. Крім того, судом вказано, що стороною обвинувачення не представлено свідків, які могли б беззаперечно та безпосередньо підтвердити причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також судом звернуто увагу на те, що не доведено спричинення потерпілій матеріальних збитків.

Зазначає, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинено в умовах неочевидності та таємно, тому прямих та безпосередніх свідків його вчинення бути не може.

Звертає увагу, що в ході судового розгляду встановлено, що саме ОСОБА_7 здав елементи огорожі могил до пункту прийому металобрухту, за що отримав кошти. Також, до матеріалів кримінального провадження долучено довідку ПП «Юголомресурс» про вартість металобрухту на момент скоєння злочину, що підтверджує факт наявності саме матеріальних збитків потерпілій, який завданий ОСОБА_7 внаслідок викрадення металевої огорожі з могил.

Крім того, апелянт зазначає, що судом у вироку не повністю викладено надані свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покази, які вони надали під час допиту в судовому засіданні та які узгоджуються з показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який придбав безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_7 металеві вироби, факт придбання яких підтвердила свідок ОСОБА_12 , яка видавала працівникам міліції частину придбаних речей.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що винність ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в ході судового розгляду матеріалами, а саме протоколом огляду місця події від 13.05.2015, показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015, протоколом огляду речових доказів.

На думку апелянта, суд у вироку не навів аналізу та оцінки зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів, не вказав, які з наведених ним у вироку доказів спростовують обставини, що встановлені під час досудового розслідування, та не зазначив, з яких підстав дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.

За такого прокурор вважає, що вирок не відповідає вимогам ст. 374 КК України , а тому підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження з постановленням нового вироку.

В апеляційній скарзі потерпіла вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та таким, що постановлений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд невірно оцінив докази не прийняв до уваги в повній мірі та невірно трактував її показання, показання обвинуваченого та показання свідків.

Вказує, що судом не прийнято до уваги її показання щодо того, що в ході досудового розслідування ОСОБА_7 обіцяв відшкодувати завдані ним збитки, а тому повіривши йому та й пожалівши ОСОБА_7 потерпіла не подавала позов, хоча окрім завданих матеріальних збитків перенесла і моральні страждання, які їй довелось пережити в ході досудового розслідування та судового розгляду, через вік та стан здоров`я. Обвинувачений збитків до цього часу потерпілій не відшкодував, як це обіцяв.

Звертає увагу суду, що в ході огляду речових доказів в судовому засіданні вона впізнала той самий ланцюг, що був на могилі у її родичів. Також апелянт зазначає, що в суді ОСОБА_7 показав, що знає що саме на цвинтарі біля с. Подолянка поховані родичі потерпілої, він орієнтувався в місці розташуванні могил, так як називав імена та як виглядають могили, а тому, на думку потерпілої, до його показань щодо примусу зі сторони працівників міліції суду слід було поставитись критично.

Вважає, що в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, суд належним чином не мотивував своє рішення, у вироку не дав аналізу зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів; не зазначив, які з наведених ним у вироку доказів спростовують обставини, що встановлені під час досудового розслідування, та з яких підстав дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 297 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він грубо порушив суспільні відносини, що забезпечують загальноприйнятні моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, завдавши моральної шкоди рідним і близьким померлих, а також матеріальних збитків, що виразилось у викраденні елементів огорожі могил, а саме 10 травня 2015 року в період часу з 21:00 до 22:00 год. ОСОБА_7 , знаходячись в с. Подолянка, Веселинівського району Миколаївської області, вирішив таємно викрасти металеві вироби на сільському кладовищі, щоб реалізувати їх як металобрухт та отримані від реалізації гроші витратити на власні потреби. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та з корисливим мотивом, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу пройшов на сільське кладовище в с. Подолянка де, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, з допомогою ключа, який у нього був з собою, демонтував частину огорожі з могил родичів ОСОБА_6 , знявши металевий ланцюг, яким були огороджені могили по периметру, та стовпчик у вигляді металевої труби діаметром 50 мм та довжиною 1,5 м. якими протиправно заволодів та розпорядився на власний розсуд, реалізувавши їх за ціною металобрухту на загальну суму 140 гривень.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_6 моральну шкоду та матеріальні збитки у розмірі 252 грн. 16 коп.

Вказані дії ОСОБА_7 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст. 297 КК України ОСОБА_7 як наруга над могилою вчинене з корисливих мотивів.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим, суд послався у вироку на те, що в даному кримінальному проваджені, обвинувачення будується на припущеннях, вина ОСОБА_14 обґрунтовується лише тим, що він продав металевий ланцюг, який був елементом могили, а отже, на думку сторони обвинувачення, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, яке виразилось у викрадені елементів огорожі могили. Суд вважає, що свідків, які могли беззаперечно та безпосередньо підтвердити причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину стороною обвинувачення не представлено. Також, будь-яких інших належних доказів, що саме ОСОБА_7 вчинив викрадення елементів огорожі, стороною обвинувачення не надано.

Крім того, в вироку суду зазначено, що прокурором не доведено матеріальні збитки, що згідно обвинувального акту були спричинені потерпілій в розмірі 252 грн. 16 коп. В обґрунтування матеріальних збитків надано лише довідку ПП «Юголомресурс», згідно якої в травні 2015 року, вартість одного кілограму брухту чорних металів складає 3,20 грн., не вказавши яка вага металевого ланцюга. В протоколі огляду місця події від 14.05.2015 року, проведеного в с. Мартиновка, також не зазначена вага вилученого до Веселинівського РВ металевого ланцюга.

Тому суд прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що стало підставою для його виправдання.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, на підтримку апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Стороною обвинувачення ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України наруга над могилою, вчинене з корисливих мотивів. А саме, в тому, що він 10 травня 2015 року в період часу з 21:00 до 22:00 год., знаходячись в с. Подолянка, Веселинівського району Миколаївської області, таємно, умисно та з корисливим мотивом, демонтував частину огорожі з могил родичів ОСОБА_6 , знявши металевий ланцюг, яким були огороджені могили по периметру, та стовпчик у вигляді металевої труби діаметром 50 мм та довжиною 1,5 м. якими протиправно заволодів та розпорядився на власний розсуд.

Тобто, грубо порушив суспільні відносини, що забезпечують загальноприйнятні моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, завдавши моральної шкоди рідним і близьким померлих, а також матеріальних збитків, що виразилось у викраденні елементів огорожі могил.

Виправдовуючи ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КПК України суд вказав, що у сукупності досліджені судом докази, які надані стороною обвинувачення, не доводять, що саме ОСОБА_15 вчинив викрадення елементів огорожі, оскільки, свідків, які могли беззаперечно та безпосередньо підтвердити причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину стороною обвинувачення не представлено. Крім того, прокурором не доведено матеріальні збитки, що згідно обвинувального акту були спричинені потерпілій в розмірі 252 грн. 16 коп.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судоми згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви на його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції даних вимог Закону не дотримався, передчасно прийшов до висновку про недоведеність вини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Так, в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, суд належним чином не мотивував своє рішення, у вироку не дав аналізу зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів.

Ті обставини, що 10 травня 2015 року в період часу з 21:00 до 22:00 год., на сільському кладовищі в с. Подолянка, Веселинівського району Миколаївської області, були викрадені частини огорожі з могили родичів потерпілої ОСОБА_6 визнані судом першої інстанції доведеними.

Одночасно, дослідивши докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції не звернув увагу на покази свідка ОСОБА_11 , який придбав безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення у обвинуваченого металеві вироби, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які показали, що були очевидцями як ОСОБА_7 перевозив на велосипеді металеву трубу з нашаруваннями свіжої землі.

Також є передчасними висновки суду щодо недоведеності матеріальних збитків в результаті вчиненого злочину, оскільки, шкода є поняття оціночне і з`ясовується у кожному випадку з урахуванням матеріальної шкоди і тих витрат, що необхідні для поновлення пошкоджених предметів. Однак, суд дані обставини належним чином не з`ясував.

Таким чином, судом не в повній мірі з`ясовано всі фактичні обставини справи, висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.
Оскільки, суд при постановленні виправдувального вироку порушив вимоги ст.ст. 370, 374 КПК України, що позбавляє можливості апеляційний суд прийняти своє рішення.
На підставі викладеного, у зв`язку з допущенними судом 1-ої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч.1 ст.412 КПК України), оскаржуваний вирок є таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 94, 370, 374 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді 1-ої інстанції.
Водночас згідно п.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 КПК України. Тобто такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 з порушенням вимог ст.ст. 94, 370, 373, 374 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч.1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінально-процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Згідно вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок з вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом 1-ої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Тому доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої по суті ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку не розглядаються. Проте, при новому розгляді суд 1-ої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону повно та всебічно розглянути всі обставини справи, перевірити доводи апелянтів, належним чином встановити фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407,412, 415, 532 КПК України, -
постановив:
Апеляційні скарги прокурора Веселинівського відділу Вознесенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2016 року, стосовно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді 1-ої інстанції.
Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді