У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.03.2016 м.Львів
Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання слідчого Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001064, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань «27» квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчим Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , подано слідчому судді Франківського районного суду м.Львова клопотання, погоджене прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001064, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань «27» квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В судове засідання з`явилася слідчий ОСОБА_3 , яка подала заяву слідчому судді щодо здійснення розгляду клопотання про арешт майна згідно ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення підозрюваного та його захисника з метою забезпечення арешту майна. Розглянувши заяву слідчого, слідчий суддя вважає за необхідне розглянути клопотання без повідомлення підозрюваного та його захисника відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із двох кімнат; загальною площею 48,5 кв.м., житлова площа 30,3 кв.м. реєстраційний номер 34864498, підстава виникнення права власності дублікат свідоцтва про право власності,10.03.2006, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація/розпорядження № 14 від 10.03.2006 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію 12.10.2011р.

Своє клопотання слідча обгрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою з корисливих мотивів, будучи фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), з основним видом економічної діяльності у сфері оптової торгівлі фарфором і засобами для чищення, перебуваючи у ділових стосунках з ОСОБА_6 , з яким він співпрацював у сфері торгівлі на протязі тривалого часу та перебуваючи у доброзичливих відносинах, на початку січня 2015 року звернувся до останнього із проханням про те, щоб той надав йому грошові кошти для розвитку бізнесу, а саме торгівлі (закупки та реалізації товару), на що ОСОБА_6 будучи впевненим у добросовісності та правдивості повернення грошових коштів надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 50 000 доларів США згідно курсу НБУ станом на січень 2015 року в еквіваленті становило 787,500 гривень.

В подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, продовжував позичати у ОСОБА_6 грошові кошти в певних сумах протягом січня 2015 року внаслідок чого заволодів грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах на загальну суму 150 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на січень 2015 року в еквіваленті становило 2 362, 500 гривень та зобов`язувався повернути грошові кошти з винагородою до березня 2015 року. Однак ОСОБА_5 до встановленого терміну не виконав своїх зобов`язань перед ОСОБА_6 та не повернув вказаних грошових коштів.

Під час досудового розслідування було встановлено, що ФОП ОСОБА_5 протягом звітного періоду 2015 року вказану суму грошових коштів, які позичив у ОСОБА_6 в податковій декларації як ФОП ОСОБА_5 так і ТзОВ «Ларанд», де керівником та засновником являлась його матір ОСОБА_7 , а в подальшому з 13.11.2015 його дружина ОСОБА_8 не зазначав, про що свідчать копії податкових декларації з Державної фіскальної служби України ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Таким чином, встановлено достатність підстав для підозри ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою вчиненого в особливо великих розмірах , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою з корисливих мотивів, будучи фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), з основним видом економічної діяльності у сфері оптової торгівлі фарфором і засобами для чищення, перебуваючи на протязі тривалого часу у дружніх та доброзичливих стосунках з ОСОБА_9 , в кінці лютого 2015 року звернувся до останньої із проханням про те, щоб вона надала йому грошові кошти для розвитку бізнесу в сумі 250 000 доларів США. Так як ОСОБА_9 будучи впевненою у добросовісності та правдивості повернення грошових коштів позичила у свого товариша ОСОБА_10 грошові кошти на вищевказану суму та в подальшому 27.02.2015, перебуваючи по АДРЕСА_2 передала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 70 000 доларів США згідно курсу НБУ станом на лютий 2015 року в еквіваленті становило 1 943 200 гривень, які останній зобов`язувався повернути через один місяць. Згодом, а саме 17.03.2015, ОСОБА_9 перебуваючи по АДРЕСА_2 , згідно попередньої домовленості, передала другу частину грошових коштів в сумі 180 000 доларів США згідно курсу НБУ станом на березень 2015 року в еквіваленті становило 4 003 200 гривень, тобто ОСОБА_9 передала грошові кошти на загальну суму 250 000 доларів США згідно курсу НБУ в еквіваленті становило 5 946 400 гривень, які ОСОБА_5 зобов`язувався повернути до 30 квітня 2015 року у повному обсязі про що написав розписку власноручно, де зазначив, що передав дану суму ОСОБА_11 та вказав його контактний номер. В ході досудового розслідування було встановлено, що особа, на яку ОСОБА_5 вказав у розписці являється вигаданою та жодних коштів від ОСОБА_5 не одержувала. 26.09.2015 ОСОБА_5 власноручно написав ОСОБА_9 чергову розписку про те, що він поверне частину грошових коштів із продажу квартири АДРЕСА_3 , однак в ході досудового слідства встановлено, що останній не являється власником даного помешкання. Протягом тривалого часу ОСОБА_9 зверталася до ОСОБА_5 з проханнями про повернення грошових коштів, однак останній станом на сьогоднішні день своїх зобов`язань не виконав та отримані кошти не повернув.

Під час досудового розслідування було встановлено, що ФОП ОСОБА_5 протягом звітного періоду 2015 року вказану суму грошових коштів, які позичив у ОСОБА_9 в податковій декларації як ФОП ОСОБА_5 так і ТзОВ «Ларанд», де керівником та засновником являлась його матір ОСОБА_7 , а в подальшому з 13.11.2015 його дружина ОСОБА_8 не зазначав, про що свідчать копії податкових декларації з Державної фіскальної служби України ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Таким чином, встановлена достатність підстав для підозри ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою у особливо великих розмірах, вчинено повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою з корисливих мотивів, будучи фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), з основмним видом економічної діяльності у сфері оптової торгівлі фарфором і засобами для чищення, перебуваючи у дружніх (робочих) та доброзичливих стосунках з ОСОБА_12 на протязі тривалого часу, в кінці лютого 2015 року звернувся до останнього із проханням про те, щоб той надав йому грошові кошти для розвитку бізнесу, а саме те, що йому потрібні грошові кошти в сумі 56 000 доларів США. Так як ОСОБА_12 будучи впевненим у добросовісності та правдивості повернення грошових коштів у зв`язку з тим, що його тесть ОСОБА_13 неодноразово надавав товар у борг ОСОБА_5 , за який останній розраховувався у домовлений термін та без будь яких заборгованостей, 01.03.2015 в присутності ОСОБА_13 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 56 000 доларів США згідно курсу НБУ станом на березень 2015 року в еквіваленті становило 1 554 560 гривень, які останній мав повернути через один тиждень. Коли закінчився термін для виконання зобов`язань, а саме повернення грошових коштів, то ОСОБА_5 переносив зустрічі з дня на день та в кінцевому результаті 18.03.2015 власноручно написав розписку про те, що поверне вище вказану суму грошових коштів до 19.03.2015, однак станом на сьогоднішній день останній своїх зобов`язань не виконав та не повернув зазначену суму потерпілому.

Під час досудового розслідування було встановлено, що ФОП ОСОБА_5 протягом звітного періоду 2015 року вказану суму грошових коштів, які позичив у ОСОБА_12 в податковій декларації як ФОП ОСОБА_5 так і ТзОВ «Ларанд», де керівником та засновником являлась його матір ОСОБА_7 , а в подальшому з 13.11.2015 його дружина ОСОБА_8 не зазначав, про що свідчять копії податкових декларації з Державної фіскальної служби України ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Таким чином, встановлена достатність підстав для підозри ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що призвело до заподіяння шкоди у особливо великих розмірах, вчинено повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_4 , а тому з метою відшкодування збитків, завданих потерпілим та з метою уникнення подальшого відчуження даного нерухомого майна, з метою відновлення порушених прав слідча просить накласти арешт на вищевказане нерухоме майно для заборони розпорядження будь-яким чином цим об`єктом.

В судовому засіданні слідча підтримала клопотання з підстав, викладених у клопотанні, а також просила накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 також з метою забезпечення конфіскації, враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Розглянувши клопотання слідчої ОСОБА_3 щодо арешту майна, заслухавши думку слідчої в судовому засіданні на підтримання клопотання, дослідивши матеріали клопотання, в також надані слідчим в судовому засіданні та долученні до матеріалів клопотання копії розписок ОСОБА_5 , слідчий суддя доходить висновку, що клопотання підставне та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого можливості відчужувати певне його майно за ухвалою суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України суд під час судового провадження накладає арешт на майно увигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 48, 5 кв.м., яка складається із двох кімнат, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів, нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.03.2016р., номер інформаційної довідки 54469389, реєстраційний номер майна 34864498.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України 22 лютого 2016 року.

Слідчий суддя також враховує достатність доказів, які вказують на обгрунтовану підозру щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме протоколи допитів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , копії розписок за підписом ОСОБА_5 , які вказують на те, що ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами потерпілих в сумі 9 862 960 гривень.

Цивільні позови потерпілими у даному кримінальному провадженні станом на дату розгляду клопотання не пред`явлені.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на рухоме і нерухоме майно, гроші та ін., які перебувають у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що санкція ч.4 ст.190 КПК України, у вчиненні злочину за якою підозрюється ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, ОСОБА_5 підозрюється у шахрайстві, вчиненому в особливо великих розмірах із заподіянням майнової шкоди потерпілим, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна та відновлення порушених прав потерпілих, слід накласти арешт на вищевказане нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином вказаним об`єктом.

Керуючись ст.ст. 131,132, 167, 170-173, КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 ), а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із двох кімнат; загальною площею 48,5 кв.м., житлова площа 30,3 кв.м. реєстраційний номер 34864498, підстава виникнення права власності дублікат свідоцтва про право власності, 10.03.2006, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація/розпорядження № 14 від 10.03.2006, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 12.10.2011р. із забороною розпоряджатися будь-яким чином цим об`єктом нерухомого майна.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору, підозрюваному.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може подана до Апеляційного суду Львівської області на протязі 5-ти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий Суддя Франківського

районного суду м.Львова ОСОБА_1