КОПІЯ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/5029/15 к щодо:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ярославка Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одружений, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він 18.02.2015 року, приблизно о 16 годині 08 хвилині, перебуваючи у нетверезому стані біля адміністративної будівлі Одеської спеціальної середньої школи №64 м. Одеси, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 23 біля входу якої знаходився малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інші малолітні особи, завідомо усвідомлюючи їх малолітній вік, з метою вчинення розпусних дій сексуального характеру, щодо малолітніх осіб, зняв з себе штани, одягнених на ньому, після чого у присутності зазначених малолітніх осіб демонстративно вчинив акт онанізму, шляхом доторкання руками до свого статевого органу, який був у стані ерекції, задовольняючи свою статеву пристрасть.

Разом с цим, суд визнає вказане обвинувачення недоведеним, в зв`язку із чим ОСОБА_10 підлягає виправденню.

Підставами для виправдення обвинуваченого є наступне.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи не визнав і пояснив, що 18.02.2015 року він йшов додому по стежині біля школи, яка знаходиться біля його дому, перебуваючи у нетверезому стані. В зв`язку із необхідністю справити природну потребу він зайшов за гаражі, яки розташовані неподалік біля школи. Після того як він справив нужду, він знов направився додому. На підході до свого будинку його затримали співробітники міліції.

Відповідаючи на питання учасників судового засідання, ОСОБА_10 відповів, що під час справляння природних потреб, біля себе він никого, у тому числі будь-яких дітей, він не бачив.

Відповідно до приписів ч. 2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправденим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Положення ч.4 цієї норми, а також положення ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, вказують на те, що усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Дотримуючись основних засад судочинства, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, надавши стороні обвинувачення з метою реалізації права подання до суду своїх доказів і доведенності перед судом їх переконливості, під час судового розслідування кримінального провадження судом були безпосередньо досліджені наступні докази, яки були запропоновані для дослідження стороною обвинувачення.

Так, допитані на вимогу прокурора свідки обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , кожен окремо, підтвердили, що 18.02.2015 року, приблизно о 16 годині вони бачили, як ОСОБА_10 , перебуваючи неподалік від огорожі біля адміністративної будівлі Одеської спеціальної середньої школи №64 м. Одеси, знявши з себе штани, займався мастурбацією. При цьому свідки обвинувачення давали суперечливі покази в частині перебування потерпілого біля обвинуваченого. Так, свідок ОСОБА_15 пояснила, що бачила малолітнього ОСОБА_11 неподалік біля чоловіка, який займався мастурбацією. Проте свідок ОСОБА_12 наполяав у суді, що під час, коли ОСОБА_10 мастурбував біля забору ніяких дітей біля нього не було. Про те, чи бачив потерпілий ОСОБА_11 особу, яка в його присутності вчиняла розпусні дії та чи вчиняв ОСОБА_10 щодо ОСОБА_11 будь яки інші дії, вказані свідки суд не повідомили.

Окрім показань свідків, судом були досліджені інші докази сторони обвинувачення, а саме:

- протокол огляду місця події від 19.02.2015 року;

- протокол затримання особи від 18.02.2015 року;

- протокол прийняття заяви ОСОБА_16 про вчинене кримінальне правопорушення від 18.02.2015 року;

- протокол огляду предмета від 25.02.2015 року;

- постанова про визнання речових доказів від 25.03.2015 року;

- висновки комплексної судово-психіатричної експертизи №135 щодо ОСОБА_10 ;

- висновки комплексної судово-психіатричної експертизи №134 щодо ОСОБА_11 ;

- протокол проведення слідчого експеріменту від 10.03.2015 року з участю свідка ОСОБА_13 ;

- протокол проведення слідчого експеріменту від 10.03.2015 року з участю підозрюваного ОСОБА_10 ;

- протокол пред`явлення свідку ОСОБА_13 особи для впізнання;

Відповідно до положень ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Згідно вимог п.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З метою дотримання вищевикладених вимог процесуального закону та з метою реалізації процесуальних прав сторін, судом неодноразово, відповідно до положень ст. ст. 134, 135 КПК України, здійснювалися судові виклики на адресу законного представника малолітнього потерпілого для забезпечення явки потерпілого до судового засідання і допиту останього з метою з`ясування обставин вчинення правопорушення щодо нього. Проте, законий представник потерпілого неодноразово відмовлялася від прийняття судових повісток, що підтверджено власноручно зробленими записами на цих повідомленнях та в категорічної формі заявляла в суді про небажання доставляти малолітню дитину в судове засідання для її допиту, у тому числі і для проведення допиту в режимі відеоконференції, мотивуючи свою позицію наявністю погрози небезпекі для психичного стану дитини у випадку його допиту.

Допитана у судовому засіданні судовий експерт психолог ОСОБА_17 підтвердила свої висновки, викладені у акті комплексної судово-медичної експертизи №134, згідно якої експертна комісія не рекомендує участь ОСОБА_11 в судових засіданнях з метою уникнення можливої психотравматизації дитини.

На стадії досудового розслідування малолітній потерпілий в порядку ст. 225 КПК України не допитувався.

При викладених обставинах, суд був позбавлений можливості отримати пояснення малолітнього потерпілого у якості джерела доказів і дослідити їх на предмет їх належності і допустимості.

Таким чином, оцінюючи покази свідків та інші досліджені у суді докази обвинувачення, суд не вбачає в цих доказах будь-яких фактичних даних, яки б підтверджували наявність в діях ОСОБА_10 ознаків об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України, тобто зміст цих показів не надає суду достатніх підстав вважати, що розпусні дії були вчинені обвинуваченим з прямим умислом саме відносно малолітнього ОСОБА_11 , а не будь-яких інших осіб, які могли знаходитись на місці подій, а також підстав вважати що ці дії обвинуваченого спричинили будь-яку шкоду статевої недоторканості потерпілого.

При цьому досліджені судом докази свідчать про те, що дії обвинуваченого носили неправомірний характер і формально мистять склад іншого кримінального правопорушення, направленого проти громадського порядку і моральності, однак сторона обвинувачення не скористалась своїм правом на заміну обвинувачення в суді згідно з вимогами ст. 338 КПК України.

Відповідно до положень ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Оскільки, крім необхідності зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_10 , суд вбачає необхідність викладення інших обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які суттево відрізняється від обставин, викладених у обвинувальному акті, суд вважає неможливим реалізувати своє право ухвалити вирок поза межами висунутого обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що (серед іншіх) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження закривається.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведена наявність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а тому обвинуваченого необхідно виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, кримінальне провадження щодо нього закрити з підстав, встановлених п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Суд вирішує долю речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_18 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та виправдати його зв`язку з недоведенністю наявності в діях обвинуваченого складу злочину.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, закрити в зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

До набрання вироком законної сили діючий відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін. Після набрання вироком законної сили, сумму застави у розмірі 48 720 гривні повернути обвинуваченому чи заставодавцю.

Речові доказ: чоловічі труси, повернути за належністю ОСОБА_19 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_20

«КОПІЯ ВІРНА»
Суддя:
Секретар: