Справа № 462/5956/16-к
У Х В А Л А
18 листопада 2016 року слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001739, про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням у кримінальному провадженні №0001739, про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,0491га, яка знаходиться в районі вул. Лисинецькій у м. Львові в дачному кооперативі «Айдарет» та будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці. Подане клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні та нею подано позов про стягнення з ОСОБА_5 заподіяної шкоди в розмірі 313505 грн.

В судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав, покликаючись на мотиви такого, яке просить задовольнити.

Представник Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання.
Заслухавши думку представника цивільного позивача - потерпілої, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001739, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0001739, 31.05.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.1 ст.382 КК України.

Згідно матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 30.05.2014 року до Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області надійшла заява старшого державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ у Львівській області ОСОБА_6 про умисне невиконання ОСОБА_5 рішення суду у справі №1309/6011/12 від 02.12.2013, що набрало законної сили (виконавчі провадження №42102724 та №42102480). 31.05.2014 вказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.02.2010 за ОСОБА_5 визнано право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі вул. Лисинецької у м. Львові в дачному кооперативі «Айдарет» та на 5/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці, та, одночасно визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет» та 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці. 13.05.2015 року ОСОБА_3 подала цивільний позов, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 313505 грн. матеріальну шкоду завдану злочином.

У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Право на звернення до суду із клопотанням про накладення арешту майна надано також цивільному позивачу та врегульовано нормами ст.171 КПК України. Згідно ч.3 ст.171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог та докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора та цивільного позивача, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Частиною 1 ст.16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається із роз`яснень, даних Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
За таких обставин, беручи до уваги, що станом на сьогоднішній день ОСОБА_5 не оголошено про підозру у вчинені кримінального правопорушення в межах кримінального провадження №0001739, відповідно він не є особою, в розумінні положень ст.170 КПК України, на майно якого може бути накладено арешт, а відтак, клопотання про арешт майна є передчасним і на даний час відсутні правові підстави для накладення арешту.

Враховуючи наведене, вважаю, що у задоволенні клопотання слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001739, про накладення арешту на майно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до апеляційного суду Львівської області.

Слідчий суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1