Справа № 297/374/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , перекладачі ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегове кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000509 від 24.06.2015 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, без освіти, неодруженого, непрацюючого, 17.08.2012 року судимого Замостянським районним судом м. Вінниці за ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі; 26.05.2014 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області звільнений згідно ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,

за ст. 122 ч. 1, 296 ч. 2 КК України,
встановив:
14 травня 2015 року приблизно о 22 годині ОСОБА_7 у змові з ОСОБА_8 , знаходячись в м. Берегово, по вул. Тіноді, діючи умисно з хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, почали наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_5 , в ході чого ОСОБА_7 наніс потерпілій невстановлену кількість ударів по обличчю, чим спричинили їй середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На думку суду обвинуваченого ОСОБА_7 слід визнати винним у кримінальних правопорушеннях за ст. 122 ч. 1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину та за ст. 296 ч. 2 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та показав, що приблизно в травні 2015 року у вечірній час він разом із ОСОБА_8 , після того як вжили спиртні напої, проходили в м. Берегово, по вулиці, яка веде до залізничного переїзду, та по дорозі вони зустріли потерпілу і він, вже не пам`ятає по яким причинам, але вони почали наносити їй удари по обличчю та тілу. Після цього, потерпіла побігла, а ОСОБА_8 побіг за нею.

Потерпіла ОСОБА_5 в суді показала, що 14.05.2015 року вона поверталась додому пізно ввечері та по вул. Тіноді їй назустріч ішов ОСОБА_7 з іншим чоловіком. Вони зупинили та спитали у неї чи не піде вона з ними в Окремий хутір, на що вона відмовилась. Тоді обвинувачений вдарив її по обличчю, після чого вона втратила свідомість, однак відчувала, що їй і надалі наносять удари. В цей час їх помітили сторонні особи, та обвинувачений з іншим нападником втекли.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового процесу не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, та дослідженням обставин, які характеризують обвинуваченого.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 слід визнати його щире каяття, те, що по місцю проживання характеризується позитивно (а.с. 41).
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини середньої тяжкості, в яких щиро розкаявся, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах установлених в санкціях частини статей, що передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ст. 70 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вимог ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
засудив:
ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за ст. 122 ч. 1 КК України у вигляді одного року позбавлення волі, а за ст. 296 ч. 2 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 три роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з 06 лютого 2016 року, з моменту його затримання та взяття під варту судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 06 лютого 2016 року до 24 березня 2016 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1