Справа № 182/1180/16-к
Провадження № 1-кп/0182/296/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження № 0000252 стосовно:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого електромонтером ВАТ Хосвоком, не одруженого, освіта середня-технічна, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 в період часу з 21.00 год. до 22.00 год. 21.01.2016 року, знаходився поблизу будинку АДРЕСА_2 ,де у нього виник умисел направлений на відкрите викрадення майна, що належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підбіг ззаду до ОСОБА_5 та зробив підніжку, від чого ОСОБА_5 впав на землю, а ОСОБА_3 наніс декілька ударів руками та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_3 , застосувавши тим самим насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Після чого умисно, відкрито викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон «Нокіа 113», вартістю 200 грн. та грошові кошти в сумі 200 грн., які випали з кишені у ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 400 грн. З місця злочину втік, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

До даного висновку суд прийшов аналізуючи наступні докази.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і пояснив суду, що 21 січня 2016 року приблизно о 21.00 год. знаходився біля будинку № 8 по вул. Дружби у м. Нікополі. Побачив потерпілого. Останній був у стані сильного алкогольного сп`янінні. Зробив йому підніжку і останній впав. У потерпілого з руки випав телефон. Декілька разів вдарив ногою потерплого. Забрав у потерпілого мобільний телефон та гроші, що випали у потерпілого з кишені. Кається у скоєному. Телефон продав за 100 грн. Гроші витратив на власні потреби. Просив суворо не карати його.
Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, встановлених по справі всіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Стосовно відомостей про особу обвинуваченого, то зокрема, як встановлено у судовому засіданні обвинувачений,раніше не притягався до кримінальної відповідальності,має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 має бути обрано в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у вигляді позбавлення волі, але в зв`язку з визнанням вини, щирим каяттям та активним сприянням розкриттю злочину, суд вважає за можливе застосувати до нього ст. 75 КК України, тобто призначити покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатніми для його виправлення.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 17.02.2016 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, термін дії якого закінчився 17.04.2016 року і згідно ч. 6 ст.194 КПК України вважається скасованим.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши випробувальний термін 2 роки.
На підставі п. 2-3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період випробувального терміну не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну свого місця проживання та роботи кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Речовий доказ: мобільний телефон Нокіа, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити у користуванні потерпілого.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Головуючий :