печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Суворовським районним судом міста Одеси клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у вигляді 1/2 частини автомобілів «Мазда» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Газ 24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Рендж Ровер» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2015 у кримінальному провадженні № 520/283/15-к, та скасування заборони розпоряджатися та користуватися зазначеними транспортними засобами.

Вказане клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2015р. у кримінальному провадженні № 520/283/15-к задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_7 , про арешт майна, а саме, на автомобілі «Мазда» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Газ 24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «РенджРовер» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 із забороною розпоряджатися і користуватися вказаними транспортними засобами.

Посилаючись на те, що відповідно до вимог чинного законодавства зазначені транспортні засоби належать на праві власності не тільки підозрюваному, а подружжю в цілому, тобто і заявнику ОСОБА_4 , однак винесено судом рішення надмірно обмежує її права, заявник просить задовольнити клопотання. На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що заявник з 21.09.1994р. знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та зазначені автомобілі були придбані подружжям за сумісні кошти задовго до подій, що стали підставою для повідомлення її чоловікові про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та оскільки зазначені автомобілі перебувають на спец майданчику УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, що обмежує її права володільця користуватися вказаними автомобілями, вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Заявник та представник заявника в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили обставини, викладені в клопотанні, наполягали на задоволенні клопотання.

Прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_9 від 21.09.2015 досудове розслідування в кримінальному провадженню №0000031 від 05.01.2013р. зупинене, оскільки місце знаходження підозрюваного ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України не встановлено, на даний час, останній знаходиться в міжнародному розшуку, відтак просив у задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням МВС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 05.01.2013р., за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч .4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2015 року за результатом розгляду клопотанням старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_7 накладено арешт на автомобілі «Мазда», 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Газ 24», 1982 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Рендж Ровер», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 із забороною розпоряджатися та користуватися зазначеними транспортними засобами, які на праві власності належать ОСОБА_8 .

Копією свідоцтва про одруження, виданого відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Леніннської районної ради м. Одеси від 21.09.1994р. підтверджено факт укладення 21.09.1994р. шлюбу між заявником та ОСОБА_8 .

Факт належності зазначених автомобілів «Мазда» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Газ 24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Рендж Ровер» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 підтверджений свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та не заперечувався в судовому засіданні заявником у справі. Одночасно в судовому засіданні заявником ОСОБА_4 зазначено, що поділ майна подружжя не здійснювався, рішення суду про виділення частки майна в натурі у спільному сумісному майні подружжя не виносилось.

18.12.2014р. відносно ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке виразилося у незаконному заволодінні шляхом шахрайства групою осіб, до якої входив ОСОБА_8 , державним майном, чим державі завдано матеріальної шкоди на суму 8200848,16 грн.

Постановою ст. слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_9 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 05.01.2013р. за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зупинене у зв`язку з їх розшуком.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.12.2015 ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2015 року про накладення арешту на майно залишено без змін.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Підстави та порядок накладення арешту під час кримінального провадження регулюється главою 17 «Арешт майна» КПК України.

Процесуальна дія щодо накладення арешту на майно, відбулась 14.01.2015р., тобто в період дії КПК України в редакції, яка не була змінена Законами України від 10.11.2015р. № 769-VIII, та від 18.02.2016р. № 1019-VIII.

З урахуванням вимог ст. 5 КПК України, якою передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, слідчий суддя вважає за необхідне при розгляді клопотання керуватися вимогами КПК України щодо порядку накладення арешту на майно та скасуванню арешту майна в редакції Закону України від 18.02.2016р. № 1019-VIII, який діє на момент прийняття рішення у кримінальному провадженні слідчим суддею.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За вимогами п.п. 3,4 ч. 2 та ч. 5, 6 ст. 170 КПК України арешт майна будь-якої фізичної особи допускається за наявності підстав вважати, що суд, у випадках, передбачених КК України може призначити покарання у виді конфіскації майна, або з метою відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 14.01.2015р. про накладення арешту на зазначене майно, в ухвалі визначено необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 у зв`язку з відшкодуванням матеріальної шкоди, заподіяної вчиненням ОСОБА_8 у групі з іншими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, з приводу чого 01.08.2013р. до кримінального провадження було залучено в якості цивільного позивача Одеську міську раду в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, яким заявлено цивільний позов у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги містяться в ст. 60 Сімейного кодексу України.

Крім того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Виходячи із системного аналізу законодавства, яким регулюються права та обов`язки подружжя у спільній сумісній власності подружжя, а також приймаючи до уваги той факт, що частка майна ОСОБА_4 не виділена із спільного сумісного майна подружжя в установленому законом порядку (як в ідеальних частках, та і в натурі), доводи заявника про те, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на зазначені транспортні засоби, є безпідставними.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження вжитих заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначені автомобілі.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Даних, які б свідчили про те, що в застосуванні такого заходу як арешт майна відпала потреба, заявником, представником заявника не надано, а відтак клопотання слідчий суддя вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати майна, настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні наразі триває.

Слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.016р. №5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2015р. у кримінальному провадженні № 520/283/15-к, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1