АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/1932/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/496/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 21 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000632, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, одруженого, котрий на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, освіта середня, не працює, інвалідом не являється, раніше судимий:
- 27.10.2008 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2, 69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України. Звільнений 17.07.2012 року умовно достроково на 1 рік 3 місяці 19 днів;
- 24.10.2014 року Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1 КК України, засуджений до штрафу в розмірі 850 гривень;
- 25.02.2015 року Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2015 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 25 лютого 2015 року за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з випробувальним строком 1 рік, направлено до місць обмеження волі для відбуття призначеного покарання. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, якого визнано винним і засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року за ч.2 ст.185 КК України, у виді 2 роки обмеження волі, та остаточно до відбування визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (Чотири) роки 6 (Шість) місяців.
Зараховано ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання з речовими доказами вирішене.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник - ОСОБА_8

потерпілий - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду відносно нього змінити, призначивши йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України більш м`якого ніж передбачено санкцією зазначеної статті.

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 повторно, 02.03.2016 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу будинку № 1 розташованого по вул. С. Рзянкіна в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, побачив невідомого чоловіка, а саме потерпілого ОСОБА_9 , який розмовляв по мобільному телефону. Реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення на свою користь, підійшов до потерпілого, при цьому усвідомлюючи, що його дії очевидні для потерпілого, свідків та інших очевидців під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка попрохав його телефон, на що ОСОБА_9 розблокував свій телефон та передав його ОСОБА_6 .
Продовжуючи свої злочинні наміри направлені на заволодіння чужого майна, ОСОБА_6 відійшовши на деяку відстань від ОСОБА_9 став бігти. Потерпілий ОСОБА_9 помітивши дії ОСОБА_6 враховуючи свій безпорадний фізичний стан, став кричати останньому, щоб він повернув йому мобільний телефон та просити допомоги у свідків та очевидців щодо затримання ОСОБА_6 .
Проте ОСОБА_6 , не бажаючи припиняти свої протиправні дії, утримуючи при собі викрадений мобільний телефон марки «Samsung GALAXY core» модель GT-18262MBASEK темно синього кольору, imei 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 404 від 12.03.2016 року вартістю 2061 гривень 50 копійок в якому знаходилась сім картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 (матеріальної цінності не представляє), з місця події скоєного злочину зник.
В результаті злочинних дій потерпілому ОСОБА_9 було завдано матеріального збитку на суму 2061 гривень 50 копійок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про те, що судом при обранні йому міри кримінального покарання не враховано ряд обставин, у зв`язку з чим його слід визнати занадто суворим. Так, ОСОБА_6 вину визнав у повному обсязі, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину. При цьому, злочин вчинено обвинуваченим у зв`язку із скрутним матеріальним становищем для подальшого придбання продуктів харчування родині. Всі заподіяні збитки потерпілому відшкодовано і він не має до обвинуваченого ніяких претензій. Крім того, на утриманні ОСОБА_6 перебуває двоє неповнолітніх дітей. Також, на думку обвинуваченого, суд, з огляду на конкретні обставини справи, міг не визнавати рецидив злочинів у якості обтяжуючої покарання обставини.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просив колегію суддів залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, наполягали на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та призначенні йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.

В той же час, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності призначення йому більш м`якого покарання ніж передбачено законом, на підставі ст.69 КК України, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд дотримався вимог ст.65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, не працевлаштований, з жовтня 2014 року перебуває під наглядом лікаря-нарколога з приводу вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками (а.кп.49), відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, які його пом`якшують, а саме щирого каяття та активного сприяння в розкритті злочину. Врахована судом і думка потерпілого, який претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не мав, просив його суворо не карати (а.кп.19). При цьому, суд прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції ч.2 ст.186 КК України. Остаточне ж покарання обвинуваченому судом правомірно визначено на підставі положень ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків.
За змістом наведеного вище, призначаючи обвинуваченому покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини, за яких його скоєно, форму вини, наслідки скоєного діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до вчинених дій та інші обставини справи, які впливають на дотримання відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Наведені ж в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, в тому числі про наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, не спростовують правильності визначення йому судом першої інстанції кримінального покарання, оскільки, попри їх сукупність та зміст, вони не зменшують ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину настільки, щоб можна було прийняти рішення про пом`якшення йому покарання.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому, судом враховано усі обставини, в тому числі ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі. Підстав для призначення ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів не вбачає.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів звертає у вагу на те, що рецидив злочинів не враховано судом у якості обтяжуючої покарання обвинуваченого обставини, відповідно до положень пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», а тому доводи його апеляційної скарги в частині невизнання цієї обставини у якості обтяжуючої, колегія суддів вважає безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не визнано обставиною, яка пом`якшує покарання - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, то в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані обставини нічим не підтверджені.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено ч. 2 ст. 186 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4