ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Указаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
Уродженця с. Вербень Демидівського району Рівненської області,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання розподілу процесуальних витрат та про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22 грудня 2011 року приблизно о 18:00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «YZH 27175», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби, рухаючись зі швидкістю 85 км/год на 72 км + 170 м асфальтобетонної сухої ділянки автодороги Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», в порушення пунктів 11.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме неповнолітньої ОСОБА_5 , яка перетинала проїжджу частину дороги у невстановленому для пішоходів місці, не прийняв крайнього правого положення та негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху свого автомобіля, скоївши наїзд на потерпілу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 указує на незаконність оскаржуваних судових рішень і зазначає вимогу про їх скасування та закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на обґрунтування чого, засуджений стверджує, що він не мав технічної можливості зупинити автомобіль із моменту об`єктивного виявлення пішохода до лінії перетину останнім проїжджої частини. Також зазначає про порушення місцевим судом його права на захист, недопустимість окремих доказів, наявних у матеріалах провадження. Стверджує про формальний розгляд провадження судом апеляційної інстанції, невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Так, із копій вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що суд при вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам, наявним у провадженні, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.

Зокрема, як указано в оскаржуваних судових рішеннях, ОСОБА_4 під час керування технічно справним автомобілем, побачивши на дорозі потерпілу, мав об`єктивну можливість для обміркування ситуації і прийняття безпечного для останньої рішення про зменшення швидкості і зупинки, рухаючись якнайближче до правого краю проїзної частини. Проте, ОСОБА_4 намагаючись об`їхати перешкоду, порушуючи вимоги пунктів 11.2. 12.3 Правил дорожнього руху України, обрав невиправданий маневр об`їзду перешкоди, який і призвів до дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_4 , потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження. Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілої є невиправданий маневр, який був здійснений ОСОБА_4 у конкретній дорожній ситуації, тобто між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок. При цьому, як зауважив суд, твердження сторони захисту про те, що потерпіла порушила Правила дорожнього руху України не беруться до уваги, оскільки саме від дій ОСОБА_4 настали суспільно-небезпечні наслідки.
Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що наведене свідчить про наявність у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Окрім того, твердження, викладені в касаційній скарзі засудженого, про порушення його права на захист судом першої інстанції, недопустимість окремих доказів, наявних у матеріалах провадження, а також інші порушення вимог кримінального процесуального закону, яких на думку ОСОБА_4 допустив суд місцевий, аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції, були перевірені, а висновки суду про безпідставність цих доводів сторони захисту належним чином обґрунтовані.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а переконливих доводів щодо їх спростування касаційна скарга не містить.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, та підстави, з яких апеляційні скарги засудженого та його захисника визнані необґрунтованими.
Клопотання про зупинення виконання судових рішень розглядається судом касаційної інстанції в порядку, визначеному ст. 430 КПК України.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3