"31" жовтня 2016 р. Справа № 363/2874/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001463 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степи, Новгорад-Волонського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт складений та затверджений 20.07.2016 року у вказаному кримінальному провадженні прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.08.2016 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 001463, щодо ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, судовий розгляд слід здійснювати у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, обвинуваченого та потерпілої.

Потерпіла та обвинувачений не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, поряд з іншим, також спосіб вчинення кримінального правопорушення, його мотив і мета.

Як вбачається з висунутого обвинувачення, що під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 на його прохання планшет.
В подальшому ОСОБА_4 заволодів цим планшетом, скориставшись неуважністю ОСОБА_5 , а після цього пішов додому де в подальшому зберігав даний планшет.

Формулюючи обвинувачення за частиною 1 статті 185 КК України, орган досудового слідства не встановив спосіб заволодіння майном потерпілої, не викликав обставини за яких це сталося.

Зокрема, в формулюванні обвинувачення слід обов`язково зазначити, які дії вчинив обвинувачений для незаконного, таємного заволодіння майном потерпілої всупереч волі останньої, яким чином, в який момент, в якій спосіб та внаслідок яких дій майно вибуло з володіння потерпілої, коли в обвинуваченого виникла можливість реально розпорядитися викраденим майном і яким чином він це зробив.
Отже, відсутність вказаних обставин й не зазначення способу викрадення майна є недостатньо визначеним з точки зору вищевказаних вимог Закону і свідчить про неналежне встановлення події злочину.
Таким чином, в обвинуваченні сформульовано взаємовиключні твердження щодо обставин пригоди, оскільки з одного боку потерпіла своє майно добровільно передала обвинуваченому, хоча не вказано на який час та на яких умовах (в користування чи володіння або ж у розпорядження), коли з другого боку стверджується про його протиправне, всупереч волі потерпілої вилучення обвинуваченим у останньої.
Всі викладені вище обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження

Відповідно до статтею 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, без висунутого конкретизованого обвинувачення щодо ОСОБА_4 , у випадку постановлення судом будь-якого виду вироку за результатами розгляду обвинувального акту у даному кримінальному провадженні у тому вигляді, в якому поданий обвинувальний акт до суду, зазначені дії призведуть до порушення гарантованих законом процесуальних прав обвинуваченого, зокрема права на захист, а ухвалення судового рішення буде незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог процесуального права.

Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.05.2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 повертався прокурору для усунення недоліків, але прокурором при складанні обвинувального акту та направлення до суду вищевказані норми Закону залишив поза увагою.

Враховуючи вище зазначене, що встановлено в ході підготовчого судового засідання, невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд вважає що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369-372, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001463, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1