АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1163/16 Справа № 182/5053/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
слідчого ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 р. щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Червоний Запорожець, Апостоловського р-нуДніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровськоїобласті від 16 вересня 2016 рокув задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюдо ОСОБА_8 відмовлено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово залишити постійне місце проживання. Покладено на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.
Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та дані про особу підозрюваного, наявність лише одного ризику передбаченого ст.177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Про це свідчить той факт, що після вчинення даних кримінальних правопорушень, підозрюваний вчинив інший корисливий злочин.
Відмовляючи слідчому в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своє рішення суд мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено в суді всі інші ризики, які були зазначені в клопотанні, а саме: те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню.
Судом враховано, що підозрюваний завжди з`являвся за викликом слідчого, та не було доведено, що він вчиняв тиск на потерпілого та свідків.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2016 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_7 , щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 .
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з порушення судом вимог кримінального процесуального закону.
Так прокурор вказує, що ОСОБА_12 вчинив тяжкий злочин, за яким законом передбачено покарання у вигляді від 4 до 6 років позбавлення волі. Причетність ОСОБА_8 у скоєні суспільно небезпечного діяння повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами.
При цьому прокурор зазначає, що до ОСОБА_8 не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки: застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України; Він не має грошових заощаджень або родичів, які б могли його матеріально забезпечити, що виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Прокурор звертає увагу, що застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливо, враховуючи те, що останній вчинив злочин передбачений ст. 186 ч.2 КК України за яке йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі від 4 до 6 років, в зв`язку з чим дотримуються вимоги п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, тобто передбаченість законом покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.
Також прокурор зазначає, що слідчим суддею було порушено процедуру розгляду клопотання, а саме не було проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.
На думку прокурора слідчим суддею не було проаналізовано практику Європейського суду з прав людини.
Таким чином, прокурор вважає, що ним та слідчим було доведено слідчому судді те, що до підозрюваного неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора та слідчого, які просили ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року - скасувати, постановити свою ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підозрюваного, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані судом першої інстанції та слідчим матеріали провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається із наданих до апеляційного суду матеріалів кримінального провадження, в СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження за № 0002603, внесене 06.08.2015 року та 13.09.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихза ч. 1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 186 КК України. (а.с.7).
07 вересня 2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (а.с.16-17), згідно якої він підозрюється у тому, що05.05.2015 року приблизно о 09.00 годині знаходився в під`їзді №1 будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_13 виникла словесна сварка. В ході сварки ОСОБА_8 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, кулаком руки наніс один удар в область спини потерпілого, від чого ОСОБА_13 , не втримавшись на ногах, впав на лівий бік. Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 наніс один удар обутою ногою в область правого стегна, чим заподіяв потерпілому, згідно висновку експерта, тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
14 вересня 2016 року об 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 було повідомлено про нову підозру у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 186 КК України (а.с.19-22), у відповідності до якого ОСОБА_8 також підозрюєтьсяу тому, що після спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , приблизно о 09:10 год., знаходячись в під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_2 , він з корисливих мотивів, з внутрішньої правої кишені піджака, в який був вдягнений ОСОБА_13 , навмисно відкрито повторно викрав гроші в сумі 200 грн., які належать останньому. Після чого, з місця події з викраденим майном зник.
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 р.(а.с.39-42) клопотання слідчого, погоджене з прокурором було задоволено частковота до ОСОБА_14 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, рішення суду законним та обґрунтованим, а з доводами прокурора погодитися не може, виходячи з наступного.
Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженнівідповідно до вимог п.4) ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя,перевіряючи законність, вмотивованість та обґрунтованість клопотання слідчого, яке було погоджено з прокурором про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у відповідності до вимог ст.193 КПК України, ст.194 КПК України, вислухав учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.

Колегія суддів, перевіривши та проаналізувавши надані суду матеріали, погоджується з висновком суду першої інстанції, що існує ризиктого, що ОСОБА_8 може вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки після вчинення злочину, у вчиненні, яких він підозрюється, ОСОБА_8 вчинив новий корисливий злочин, також з тим, що ОСОБА_8 не має постійного заробітку, і може його спонукати до нових корисливих злочинів.
Також апеляційним переглядом встановлено, що слідчий суддя вірно встановив та зазначив у своїй ухвалі, що прокурором не було доведено, що підозрюваний може ухилитися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки відповідно до пред`явленої ОСОБА_8 підозри, кримінальні правопорушення були вчиненні ним 05.05.2015 року та за цей період підозрюваний завжди з`являвся за викликом слідчого.
Крім того слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що ризик того, що ОСОБА_8 може чинити тиск на потерпілого, свідків, також не підтверджений доказами.
В суді апеляційної інстанції, підозрюваний ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення та врахувати, що починаючи з 06.08.2015 року тобто з дня внесення в ЄРДР відомостей щодо факту вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, він з`являвся за кожним викликом слідчого, обов`язки не порушував. Лише 07.09.2016 року йому було пред`явлено про підозру за вказаною статтею. 13.09.2016 року внесенні відомості до ЄРДР за ч.2 ст.186 КК України і 14.09.2016 року йому була пред`явлена підозра по ч.1 ст.122 та ч.2 ст.186 КК України. Вважав, що провина його не доведена. Клопотання слідчого та прокурора є необґрунтованим.
Слідчий ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтвердив факт того, що підозрюваний завжди з`являвся на його виклики та виконував свої процесуальні обов`язки. Потерпілий дійсно зазначав, що ОСОБА_8 здійснює на нього тиск, але опитавши свідків на який він вказував, що можуть підтвердити його твердження, було встановлено, що вказані факти свідки не підтвердили.
Враховуючи встановлені слідчим суддею та перевірені апеляційною інстанцією обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а така обставина, як тяжкість покарання, сама по собі не може слугувати підставою для обрання того чи іншого запобіжного заходу, та враховується в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року по кримінальному провадженню № 0002603, не вбачається, обраний слідчим суддею запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_15 у виді домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відповідає вимогам, встановленим кримінальним процесуальним законом, ухвала є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та скасуванню не підлягає, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 слід відмовити.

На підставі наведеного вище, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, п.1) ч.3 ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 р., якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 відмовлено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши йому цілодобово залишити постійне місце проживання та покладено на ОСОБА_8 відповідні обов`язки - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4