Провадження № 11-кп/792/492/16
Справа № 686/7438/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0001417 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2016 року, -
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 22.10.1993 року Городоцьким районним судом за ч.3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі,

- 25.09.1997 року Ізяславським районним судом за ст. 17, ч.3 ст. 81, ч.3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі,

- 19.11.2001 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України на 3 роки позбавлення волі,

- 30.05.2007 року Бродівським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 5 місяців позбавлення волі,

- 14.05.2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

13.01.2016 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 1231 грн. 44 коп. за проведення криміналістичних експертиз.
Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 27 квітня 2016 року. Зараховано в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 11 березня по 26 квітня 2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_8 , перебуваючи 11 березня 2016 року в м. Хмельницькому, близько 1 год., впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою вчинення крадіжки чужого майна, через паркан проник на територію буд. АДРЕСА_1 , де в подальшому з цією метою, зламавши в будинку металеву решітку, що захищає металопластикове вікно, та камінцем розбивши скло в даному вікні, через нього проник до приміщення сервісного центру «Радіодонор», звідки намагався повторно таємно викрасти телевізор марки «Samsung», моделі UE32F5000АКХUА, вартістю 4364,40 грн., що належить ОСОБА_10 , та чорну чоловічу куртку з написом «Puma Ferari», вартістю 83 грн. 60 коп., що належить ОСОБА_11 , однак свої злочинні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції в приміщенні центру.
В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 вважають, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. Стверджують, що ОСОБА_8 умислу на вчинення крадіжки майна потерпілих не мав, його вина під час досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом не доведена, а сам вирок ухвалений виключно на припущеннях та недопустимих доказах, яким суд належної правової оцінки не дав, не звернув увагу на розбіжності в показаннях потерпілих. Це, на думку сторони захисту, свідчить про упередженість суду і є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами в провадженні проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.
Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_8 не заперечував обставини незаконного проникнення до сервісного центру «Радіодонор» по вулиці Кам`янецькій в м. Хмельницькому, ствердивши час, місце та спосіб такого проникнення, заволодіння курткою потерпілого ОСОБА_11 , однак викладав свою версію подій.
Показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які показали, що на початку березня 2016 року, було скоєно проникнення в сервісний центр «Радіодонор» способом, на який вказує обвинувачений. Ствердили, що в приміщенні центру були наявні сліди порушення обстановки, в тому числі робочий телевізор «Samsung» знаходився не на місці та був затриманий обвинувачений ОСОБА_8 , який перебував в належній ОСОБА_11 куртці.
Крім того, факт вчинення обвинуваченим злочину об`єктивно стверджується даними протоколів огляду місця події з фототаблицями, з яких вбачається, що металева решітка, яка захищає вікно, зламана, а скло в металопластиковому вікні розбите, тобто має ті ж пошкодження, на спричиненні яких наголошує обвинувачений. Крім того, вбачаються родові ознаки викраденої ОСОБА_8 куртки, саме ті на які вказують обвинувачений та потерпілі (а.п. 62-67, 103-104).
Змістом висновку експерта № 426-Тр. від 30.03.2016 року стверджується, що слід підошви взуття виявлений та вилучений з приміщення сервісного центру «Радіодонор» по вулиці Кам`янецькій, 77 в м. Хмельницькому, залишений взуттям такого ж типу, як і відбитки взуття ОСОБА_8 (а.п. 79-82).
Аналізуючи висновок експерта в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені на місці вчинення злочину сліди взуття, залишенні саме ОСОБА_8 , оскільки саме у це приміщення обвинувачений проник і саме у цьому приміщенні згодом був затриманий.
Кількість та вартість викраденого майна стверджується послідовними показами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , висновками експертів і стороною захисту не оспорюється (а.п. 91-93, 98-101).
Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про необґрунтованість заведення кримінального провадження та його засудження.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.
Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину ОСОБА_8 , які покладені судом в основу обвинувального вироку були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Ті обставини, що ОСОБА_8 у нічну пору, залишаючись непоміченим, скинувши свою куртку поряд приміщення майстерні та залишивши в ній документи, які давали можливість ідентифікувати його особу, поза волею власника, таємно, взламавши захисну решітку та розбивши скло, через вікно, незаконно проник в приміщення сервісного центру, де заволодів належною потерпілому ОСОБА_11 курткою, перемістив телевізор, відразу після цих дій мав намір залишити приміщення, безпосередньо свідчить про прямі, активні та умисні дії обвинуваченого спрямовані на викрадення чужого майна крадіжку, а не на спробу влаштуватися на ночівлю, в чому намагається переконати колегію суддів сторона захисту.
При цьому, в чому полягала така нагальна необхідність у влаштуванні ночівлі у приміщенні сервісного центру, для проникнення у який була необхідність взлому, як захисної решітки і вікна, подолання цілого ряду перешкод, при тому, що могли бути набагато легші варіанти влаштування ночівлі, ОСОБА_8 належним чином пояснити не зміг, фактично від відповіді ухилився.
З аналогічних підстав, те, що ОСОБА_8 фактично не має визначеного місця проживання, в тому числі у м. Хмельницькому, жодним чином не спростовує встановлених судом обставин, не скасовує в його діях складу злочину та не впливає на кваліфікацію його дій.
Не змінює факту вчинення злочину, не впливає на кваліфікацію дій та не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності твердження останнього та його захисника, що в показах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 містяться розбіжності, а також неповне відтворення судом у вироку тверджень останніх щодо обстановки в приміщенні сервісного центру. Оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах, досліджених в процесі судового розгляду, а ті розбіжності, на які посилаються апелянти, є не суттєвими та такими, що впливають на встановлення істини у справі, ґрунтуються на вільному тлумаченні показів потерпілих та свідка.
Відсутність у фототаблицях до протоколу огляду місця події зображення телевізора «Samsung», який намагався викрасти обвинувачений та його всіх родових ознак у процесуальному документі, а також непроведення його негайного вилучення після затримання ОСОБА_8 на місці злочину, не може бути підставою для визнання цього доказу недопустимим та викликати сумнів у ідентифікації вказаного майна. Оскільки, на спробу викрадення саме цього майна вказують потерпілі, у власності яких на той час згідно договору підряду перебував телевізор, наявність його в приміщенні не заперечує і сам обвинувачений, викладаючи свою версію подій.
Відсутність же на ньому відбитків пальців рук ОСОБА_8 жодним чином не може свідчити про відсутність складу злочину у його діях, оскільки переміщати такий, маючи неодноразові судимості за злочини проти власності та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, він міг накривши руки ганчіркою, курткою, тощо, тим самим не залишаючи відбитки своїх рук на корпусі телевізора.
Ставлячи питання про скасування вироку, ні обвинувачений, ні його захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_8 органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою скасування вироку, на що посилаються обвинувачений та його захисник у провадженні не допущено.
Наголошуючи на визнанні недопустимими доказами, що покладені в основу обвинувачення ОСОБА_8 показань свідків слідчої ОСОБА_13 та співробітника оперативного підрозділу поліції ОСОБА_14 через призму вимог ст. 97 КПК України поза увагою сторони захисту залишись ті обставини, що названі свідки дали показання суду з проводу показів самого обвинуваченого, обставин його затримання та проведення процесуальних дій, які отримали безпосередньо від нього, а не із чужих слів, що є не тотожним поняттям.
За таких обставин, покладення в основу доведеності вини обвинуваченого показань слідчої ОСОБА_13 та співробітника оперативного підрозділу поліції ОСОБА_14 , які вони отримали від обвинуваченого, на переконання колегії суддів не є порушенням вимог кримінального процесуального закону та не тягне за собою визнання їх показань недопустимими доказами.
В той же час, в матеріалах провадження крім показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 наявні інші, належні, об`єктивні та допустимі, вищенаведені докази вини ОСОБА_8 у замаху на викрадення майна потерпілих.
Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, а тому правильно кваліфікував його дії за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України.
Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_8 покарання взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким.
Місцевий суд, враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, нове, умисне правопорушення вчинив фактично відразу після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував тривалий строк покарання, беручи до уваги систематичність вчинення кримінально-карних діянь, правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі реально фактично в мінімальному розмірі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_8 , при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.
А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.
При цьому, з огляду на те, що місцевий суд зарахував ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 11 березня по 26 квітня 2016 року, обвинуваченому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає також зарахуванню період перебування його під вартою у даному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 27 квітня по 29 червня 2016 року включно.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 27 квітня по 29 червня 2016 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .