Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мартинівка Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк З (три) роки.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу обрано у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з часу взяття його під варту.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, 15905 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 95 копійок матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, в решті позову відмовлено.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 08 липня 2014 року близько 15 год. 30 хв. він, керуючи технічно справним легковим транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , на 9 км. + 500 м., а/д « НОМЕР_2 » сполученням: Луцьк Радомишль Демидівка Дубно, на асфальтобетонній сухій ділянці дороги у напрямку с Радомишль Луцького району, неподалік с. Лаврів, порушив вимоги п. 2.9 (а); п. 12.1; п. 13.1; п. 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та здійснюючи обгін, проявив безпечність та неуважність, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу контролювати рух, що у прямому причинному зв`язку стало наслідком зіткнення з вантажним автомобілем марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням потерпілого ОСОБА_11 , в результаті чого даний транспортний засіб з`їхав на узбіччя, де зіткнувся з придорожнім деревом, внаслідок чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани волосистої ділянки голови, крововиливу під апоневроз, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, забою полюсу лівої скроневої долі, крововиливів під оболонки мозочка, забою м`яких тканин грудної клітки, численних зламів ребер з обох сторін, поперечного зламу грудини, крововиливів в середостіння, забою легень, серця, закритого зламу хірургічної шийки правої плечової кістки, закритого зламу правої вертлюжної впадини, правої сідничної кістки, численних синців тулуба, кінцівок, які згідно висновку експерта № 254 належать до категорії тяжких, як такі, що несли загрозливі для життя явища шок тяжкого ступеня, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий помер.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Вказує, що вину визнає повністю, на стадіях досудового розслідування та судового слідства давав правдиві показання. Вважає, що судом безпідставно визначено як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина визнана однією з причин ДТП, а також зауважує, що порушення потерпілим правил перевезення вантажів значно знижує суспільну небезпечність вчиненого злочину. Посилається на те, що потерпіла не бажала відшкодування завданих злочином збитків, тому на депозитний рахунок останньої за його бажанням перераховано часткове відшкодування моральної шкоди. Стверджує, що судом першої інстанції не враховано наявність у нього постійного місця проживання, перебування у цивільному шлюбі, стан здоров`я та потребу у лікуванні очей і внутрішніх органів. Зазначає, що його цивільно-правова відповідальність як водія є застрахованою, а тому відшкодування матеріальних збитків покладається на страхову організацію. З огляду на вищенаведене просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, а в частині вирішення цивільного позову скасувати, направивши справу на розгляд в порядку цивільного судочинства.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, захисник вважає призначене судом покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину. Посилається на те, що причиною наслідків ДТП стало перевезення потерпілим вантажу, який не був належним чином закріплений, що сприяло зміні руху автомобіля із прискоренням. Вважає, що позиція суду щодо визнання обтяжуючою покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є неправомірною, оскільки її визнано однією з причин ДТП. Вказує, що обвинувачений не зміг відшкодувати потерпілій стороні завданої злочином шкоди у зв`язку з відмовою останньої від цього та зазначає про обов`язок відшкодування матеріальної шкоди страховою компанією. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, стан здоров`я, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, просить змінити рішення суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання та застосувати до останнього інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, в частині вирішення цивільного позову скасувати та направити на розгляд в порядку цивільного судочинства.

У запереченні на апеляційні скарги потерпіла та її представник просять залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляції в повному обсязі, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечили проти їх задоволення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання, наведені в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано особу винного, який вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, суб`єктивне ставлення до вчиненого, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку для суспільства.

З достатньою повнотою судом взято до уваги обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Однак вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння у даному випадку не буде ознакою злочину, яка впливає на його кваліфікацію.

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянтів про неправомірність визнання обтяжуючою покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, судом першої інстанції враховано його вік, позитивні характеристики, вчинення злочину вперше та з необережності, тому обрано покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, яке є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.

Наведені в апеляціях твердження про неврахування судом першої інстанції наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, перебування у цивільному шлюбі та потреби у лікуванні хоча і мають місце, однак, на думку апеляційного суду, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Посилання обвинуваченого на порушення потерпілим правил перевезення вантажу як на обставину, що значно знижує суспільну небезпечність вчиненого злочину, є голослівними і не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

На час ухвалення судом першої інстанції судового рішення не було підстав для визнання обставинами, що пом`якшують покарання щирого каяття та добровільного відшкодування збитків. В суді першої інстанції ОСОБА_7 хоча і визнавав очевидний факт настання дорожньо-транспортної пригоди, однак заперечував, що наслідки, які настали від неї, знаходяться в причинному зв`язку з його діями.

Не ґрунтуються на законі доводи обвинуваченого в частині відшкодування завданих збитків потерпілій, оскільки його відповідальність перед третіми особами зареєстрована, а тому страховик повинен нести вказану відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і цивільно-правову відповідальність несе останній незалежно від того, чи вона застрахована.

3 огляду на вищенаведене підстав для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд не вбачає.

На думку суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу апеляційні вимоги про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування чи зміни вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий Судді