Дата документу 21.10.2016 Справа № 554/1181/16-к

№ 1-кс/554/7360/16
№ 554/1181/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.10.2016 м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002763 від 22.10.2014 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України про арешт майна,-

в с т а н о в и л а:

04.10.2016 року до суду надійшло зазначене вище клопотання, яке погоджене з прокурором ОСОБА_4 .
Ініціатор клопотання просить слідчого суддю накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 , якийналежить на праві приватної власності: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_2 в частці 12/25 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_3 в частці13/50 з забороною даним особам розпоряджатися вказаним майном.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, направив до суду заяву, в якій просив розглянути подане клопотання без його участі, при цьому вказав, що вимоги у клопотанні підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Власники майна в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку:

в даний час Полтавським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002763 від 22.10.2014 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України.

Із клопотання слідує, що 22.10.2014 на адресу Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області надійшли матеріали заяви ОСОБА_6 про можливе протиправні дії з боку ОСОБА_5 , посадових осіб відділу приватизації Полтавської міської ради та ПП ПБТІ «Інвентаризатор» під час оформлення та видачі технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 07.08.2013.

В обґрунтування наявності факту кримінального правопорушення слідчий послався на те, що згідно доводів ОСОБА_6 працівниками відділу обліку, розподілу та приватизації житла Управління майном комунальної власності було допущено порушення порядку проведення приватизації, яке виразилося у включенні до складу власників осіб, які фактично за місцем знаходження об`єкту приватизації не проживали; на довідці про склад сім`ї відсутня дата її видачі, дані про прописку не відповідають дійсності і суперечать ордеру № 473 від 18.07.1979 р., який видавався на 3-х осіб; розрахунки площі не затверджені печаткою; приватизація на 32,3 кв. м. була здійснена за рахунок кв. м. належних ОСОБА_6 на праві приватної власності; незаконне включення до приватизуємого майна сараю 12 м. кв.; приватизована квартира АДРЕСА_4 не належала до жодного з об`єктів приватизації. Внаслідок такого порушення відділом приватизації 23.06.1994 ОСОБА_7 та членам її родини, видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, ОСОБА_6 посилається на те, що для ОСОБА_5 , працівники Полтавського БТІ не мали права складати та видати технічний паспорт від 07.08.2013 на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так як згіднодо кументації остання має повноваження власника лише на квартиру АДРЕСА_4 у вказаному будинку.

19.04.2016 року на підставі ухвали слідчого судді проведено тимчасовий доступ до матеріалів інвентаризаційної справи нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , які знаходяться у володінні ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за адресою: АДРЕСА_5 , в ході якого отримано копію інвентаризаційної справи нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В ході проведення досудового розслідування, під час ознайомлення потерпілою ОСОБА_6 з копією інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 нею було виявлено, що в багатьох документах, планах, схемах, довідках є фрази та креслення, які очевидно дописані та домальовані, та які не відповідають дійсності. На її думку, зміни до вищевказаних документів були внесені працівниками БТІ з метою допомоги ОСОБА_5 привласнити незаконним шляхом майно, належні їй господарські споруди і земельну ділянку, яка закріплена за її домоволодінням.

Також, ОСОБА_6 вказує на те, що в інвентаризаційній справі на домоволодіння відсутні будь які-документи, які стосуються зміни статусу, переходу на баланс 12/25 частини домоволодіння після 1979 року, а саме Договору дарування на 12/25 частини домоволодіння 1979 року, рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 14.02.1979 року № 99, Акт обстеження щодо можливості виділення в окрему одиницю нерухомості, рішення про присвоєння номеру 2 квартирі (так як квартири АДРЕСА_6 ніколи не існувало), Акт прийому-передачі цієї квартири на баланс міської ради після Договору дарування. У багатьох документах ПП ПБТІ видає 13/25 частини ОСОБА_6 за квартиру АДРЕСА_6 , що не відповідає дійсності. Потерпіла зазначає, що в інвентаризаційній справі на домоволодіння відсутній дозвіл на прибудову сіней а2 та на документах добре видно, що ця прибудова (сіни а2) була домальована (с. 67, 71). Крім того, вказує, що згідно Свідоцтва про право на спадщину 1994 року літера а2 це погріб, який належить їй на праві приватної власності. ОСОБА_6 зазначає, що це підтверджує той факт, що розмір часток у її будинку АДРЕСА_7 ніколи не встановлювався в натурі і жодна з часток не виділялась в окрему одиницю нерухомості. Технічно цей розділ був неможливий, так як будинок мав один вхід, одну кухню, спільний димохід, а з 1974 року частина будинку була визнана аварійною і не могла використовуватись як житлове приміщення.

Також, ОСОБА_6 посилається на те, що свідоцтво про право власності на житло від 23.06.1994 року, яке знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи, не містить жодної відмітки про реєстрацію цього документу в БТІ, а саме: відсутні підписи, печаті, дата реєстрації. Крім того, це Свідоцтво відрізняється розташуванням тексту від Свідоцтва, яке надавала ОСОБА_5 у 2001 році після Договору дарування.

В ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.09.2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визначено розмір частки квартири АДРЕСА_8 , яка належить ОСОБА_5 , на праві приватної власності 12/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 60 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду про роз`яснення вищевказаного рішення, вказуючи, що з цим рішенням вона звернулася до державного реєстратора для реєстрації її права власності на 12/25 частини належного їй будинку, однак їй повідомили, що оскільки її право власності на квартиру АДРЕСА_4 у вказаному будинку не припинене, тому право власності за рішенням суду на 12/25 частини спірного будинку за нею не зареєструють, та відмовили їй у реєстрації права власності на підставі рішення суду від 04.09.2014 року.

Рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19202209 від 09.02.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 зупинено розгляд заяви ОСОБА_5 про державну реєстрацію вищевказаної частки квартири у зв`язку з неподанням усіх необхідних документів: технічного паспорта (оригінал) та документа, що підтверджує припинення чи скасування державної реєстрації права власності за № 5126002 та № 5126015.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.11.2015 року було встановлено, що Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20036436 від 10.03.2015 року державним реєстратором відмовлено ОСОБА_5 у державній реєстрації цієї частки квартири у зв`язку з тим, що нею не усунено обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви. Відмову державного реєстратора у державній реєстрації ОСОБА_5 не оскаржувала.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 5-6 ст. 24 Закону № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.11.2015 року було встановлено правомірність дій державного реєстратора і скасовано роз`яснення рішення Київського районного суду м. Полтави від 04.09.2014 року. Досудовим розслідуванням встановлено, що ПП ПБТІ «Інвентаризатор» своїм листом від 03.06.2014 № 4583 повідомило ОСОБА_5 , що «виконати технічну документацію та розрахунок часток за вищевказаною адресою неможливо, так як не надано доступ до всіх приміщень домоволодіння.», отже технічний паспорт на 12/25 частини, оригінал якого потрібен для державної реєстрації частки, у ОСОБА_5 відсутній.

У той час як досудовим розслідуванням перевіряється законність здійснення приватизації квартири АДРЕСА_4 і виготовлення Технічного паспорту ОСОБА_5 , приватний нотаріус ОСОБА_9 внесла у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно приватизовану квартиру АДРЕСА_9 частину будинку, а саме видалила записи про державну реєстрацію права власності за № 5126002 та № 5126015 (Свідоцтво про право власності на житло від 23.06.1994 року і Договір дарування від 15.09.2001 року), та ігноруючи Рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації, зареєструвала у Державному реєстрі ОСОБА_5 як власника 12/25 частини будинку.

При порівнянні Інформаційних довідок з Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_9 видалила з Державного реєстру Рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19202209 від 09.02.2015 року і Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20036436 від 10.03.2015 року Рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації. Таким чином ОСОБА_9 знищила запис про окремий об`єкт нерухомості з окремим реєстраційним номером: 01 приватизовану квартиру АДРЕСА_4 , яка мала свою визначену площу 32,3 кв.м. Так само ОСОБА_9 знищила запис про сарай пл. 12 кв.м., який ОСОБА_5 прийняла у дар згідно Договору дарування від 15.09.2001 року. Натомість ОСОБА_9 розташувала запис про реєстрацію права власності ОСОБА_5 від 11.04.2016 року перед записом про реєстрацію права власності ОСОБА_6 , який був зроблений раніше - 13.04.2013 року і приписала таким чином ОСОБА_5 автоматично усі господарські будівлі, які збудував батько ОСОБА_6 і які належать їй на праві приватної власності.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що 23.01.2015 року по заяві ОСОБА_5 . Полтавським відділенням при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса було складено Висновок № 1168 Експертного будівельно-технічного дослідження, згідно якого квартира АДРЕСА_4 не придатна для проживання і її експлуатація неможлива. Таким чином приватний нотаріус ОСОБА_9 внесла нежитлове приміщення як частину житлової нерухомості.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Таким чином, в обґрунтування поданого клопотання слідчий послався виключно на доводи заявниці ОСОБА_6 , вказані вище, однак вважати, що майно, на яке просить слідчий накласти арешт може відповідати критеріям, зазначеним у ст.167 КК України, підстав не має, оскільки будь яких доказів з цього приводу не надано.
З урахуванням викладеного, вважаю, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.170 КПК України,-
у х в а л и л а:
клопотання старшого слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002763 від 22.10.2014 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України про арешт майна залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не була присутня у судовому засіданні в цей же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1