УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/218/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_22 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_16 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2016 року
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця та мешканця
не судимого,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, уродженця та мешканця
АДРЕСА_2 , одруженого, маючи на
утриманні неповнолітню дитину,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_3 , не судимого,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України,
АДРЕСА_4 , судимого:
- 15.06.2005 року Корольовським районним судом
м. Житомира за ч.2 ст. 186 КК України на 4
(чотири) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75
КК України звільненого від відбування покарання з
іспитовим строком на 2 роки; - 08.05.2007 року
Житомирським районним судом за ч.2 ст. 296, ч.1
ст. 71 КК України на 4 (чотири) роки 2 місяці
позбавлення волі; - 25.11.2009 року Указом
Президента України про помилування міра
покарання скорочена з 4-х років 2 х місяців до 3-х
років 6-ти місяців. 28.01.2010 року Постановою
Богунського районного суду м. Житомира
звільнений умовно-достроково з невідбутим
строком покарання 11 місяців 10 днів,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України,
АДРЕСА_6 , не судимого,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України звільнено ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_7 , працюючого експедитором у ТОВ «Полісся
Продукт», не судимого,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_16 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_8 . не судимого,-
засуджено за ч.3 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_17 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
Запобіжний захід обвинуваченим не обирався.
Речові докази: кий і зразки речовини бурого кольору - вирішено знищити.
Стягнуто з ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , яка є законним представником ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , яка є законним представником ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , яка є законним представником ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , яка є законним представником ОСОБА_13 на користь управління фінансів Житомирської РДА в особі комунальної установи «Центральна районна лікарня» кошти у частці по 329 грн. з кожного.
Цивільний позов ОСОБА_23 залишено без розгляду.
Згідно змісту вироку суду: 14.06.2014 року близько 23.00 год., обвинувачені ОСОБА_24 ( справа стосовно нього закрита внаслідок смерті та не переглядалася за обставин, зазначених у п.5 ст. 284 КПК), ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та неповнолітні ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 перебували в громадському місці, в клубі, по провулку Партизанському в с. Пряжів, Житомирського району та вчинили хуліганські дії групою осіб за наступних обставин.
ОСОБА_12 , діючи безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та оточуючих, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_25 . У подальшому до злочинних дій ОСОБА_12 приєднались ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які ігноруючи загальноприйняті норми поведінки в громадському місці, безпричинно, порушуючи громадський порядок, почали наносити удари руками по обличчю, голові та тулубу ОСОБА_25 . Вийшовши з приміщення більярдної кімнати, завідувач клубу ОСОБА_23 зробив зауваження обвинуваченим щодо припинення ними хуліганських дій, просив залишити приміщення клубу, оскільки він буде його зачиняти.
У цей момент одна з осіб, яка скоювала хуліганські дії та не була встановлена під час досудового розслідування, знаходячись позаду ОСОБА_23 нанесла йому удар рукою в область правого вуха. А ОСОБА_24 ( справа стосовно нього закрита внаслідок смерті та не переглядалася за обставин, зазначених у п.5 ст. 284 КПК), приєднавшись до хуліганських дій, наніс ОСОБА_23 уламком кия удар по обличчю, внаслідок чого завдав потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я.
Одночасно з цим ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , залишивши бити ОСОБА_25 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підбігли до ОСОБА_23 та почали групою осіб безпричинно наносити йому чисельну кількість ударів руками по різним частинам тіла, під час яких потерпілий впав на підлогу. Проте обвинувачені продовжували наносити удари потерпілому.
Коли ОСОБА_25 хотів підійти до місця, де обвинувачені групою осіб безпричинно наносили удари ОСОБА_23 , то ОСОБА_12 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, наніс йому один удар рукою в область обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому фізичного болю. Водночас ОСОБА_25 просив обвинувачених припинити хуліганські дії.
Після висловлювань про виклик поліціантів, обвинувачені припинили бити потерпілих та втекли з місця злочину.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Житомирського районного суду від 31.03.2016 року. Постановити новий вирок, яким визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України та призначити покарання:
ОСОБА_11 , із застосуванням ст. 102 КК України, 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104,75,76 КК України звільнити Воротинцева від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
ОСОБА_12 , із застосуванням ст. 102 КК України, 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104,75,76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
ОСОБА_13 із застосуванням ст. 102 КК України, 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104,75,76 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
ОСОБА_14 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки 6 місяців.
ОСОБА_15 , із застосуванням ст. 102 КК України, 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104,75,76 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
ОСОБА_16 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_16 від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
ОСОБА_17 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_17 від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
Цивільний позов в інтересах управління фінансів Житомирської РДА в особі комунальної установи 2Центральна районна лікарня» задовольнити та стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , яка є законним представником ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , яка є законним представником ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , яка є законним представником ОСОБА_13 на користь управління фінансів Житомирської РДА в особі комунальної установи «Центральна районна лікарня» кошти в сумі 2 304,30 грн. ОСОБА_24 з цивільного позову виключити.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок Житомирського районного суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невірного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт зазначає, що твердження суду про те, що потерпілі ОСОБА_23 та ОСОБА_25 жодних активних дій в контексті ч.3 ст. 296 КК України під час хуліганських дій не вчиняли є хибними і спростовуються показами потерпілих.
Прокурор вважає, що суд необгрунтовано дійшов висновку про відсутність у діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки «опір громадянам, які припиняли хуліганські дії» та безпідставно виключив вказану кваліфікуючу ознаку з обвинувачення, оскільки потерпілі виконували активні дії по присіканню хуліганства, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_23 спричинено тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_25 заподіяно фізичного болю.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_16 просить скасувати вирок Житомирського районного суду від 31.03.2016 року щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_16 та постановити вирок яким їх виправдати.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вирок підлягає скасуванню, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
Апелянт зазначає, що суд засудив ОСОБА_12 та ОСОБА_16 взагалі не взявши до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження є постанова від 15 червня 2014 року про прийняття кримінального провадження до свого провадження, що винесена слідчим СВ Житомирського МВ ОСОБА_26 , при цьому в тексті самої постанови є посилання лише на ст. 2,40 ,110 КПК України ( немає щодо неповнолітніх).
Згідно реєстру до обвинувального акту, відсутнє будь-яке доручення керівника органу досудового розслідування на уповноваження певного слідчого, який мав здійснювати досудове розслідування.
Крім того, ОСОБА_12 вчинив інкримінований злочин, будучи неповнолітнім.
На думку апелянта, стороною обвинувачення не було надано будь-яких підтверджень, що слідчі, що були включені до складу слідчої групи, дійсно є спеціально уповноваженими на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.
Таким чином, як вважає захисник ОСОБА_7 , всі матеріали провадження, на які посилається суд у вироці, є недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням КПК України.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених мотивів та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених мотивів, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законних представників обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_27 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, підтверджуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами: показами потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , протоколами слідчого експерименту від 16.01.2015 року, слідчого експерименту від 14.10.2014 року, слідчого експерименту від 08.11.2014 року, протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, даними карти виїзду швидкої медичної допомоги від 14.06.2014 року, протоколами прийняття заяви від 15.06.2014 року, висновками експерта № 1383 від 15.06.2014 та № 1571 від 14.07.2014 року.
Таким чином, вирок суду 1-ї інстанції щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ґрунтується на перевірених доказах, які зібрані під час досудового розслідування та перевірені під час судового слідства, які суд правильно оцінив та відповідним чином вірно кваліфікував протиправні дії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні хуліганства групою осіб.
Що стосується доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора щодо необґрунтованості висновків суду, то вони є безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях, виходячи з наступного.
Потерпілий ОСОБА_23 (завідувач клубом в с. Пряжів) пояснив, що 14.06.2015 близько 23-00, він грав зі знайомими в більярд. В цей час він побачив як до клубу зайшла група хлопців (до 30 осіб), які заходили до більярдної кімнати і виходили звідти. Серед них були обвинувачені. Припускає, що усі з`їхалися на «розбори». Неприязних стосунків з обвинуваченими він не мав. З більярдної кімнати потерпілий вийшов з києм у руках та говорив відпочиваючим, у тому числі компанії щойно прибулих хлопців, щоб виходили, бо він буде клуб зачиняти. Коли вийшов з більярдної, сутичка у танцювальному залі вже почалась. Вказав, що ОСОБА_25 при цьому стояв на сцені. В цей час ОСОБА_23 помітив, що до нього наближається група людей (всі обвинувачені і ще невідомі хлопці) і бачив, як ОСОБА_15 подав жест, підморгуючи. Вважає, що це був знак для початку бійки. Після цього йому хтось ззаду, наніс удар у праве вухо. Намагаючись відмахнутися від ударів, потерпілий зачепився києм за когось із обвинувачених, від чого кий поламався навпіл. Потім ОСОБА_24 уламком кия почав наносити потерпілому удари, від чого потерпілий впав на живіт та прикривався руками. Потім він знепритомнів, і вказував, що ОСОБА_15 наніс йому близько 3 ударів, проте точну кількість ударів, а також хто саме і куди їх наносив, він не пам`ятає. Коли прийшов до тями, обвинувачених вже не було. Викликали швидку допомогу та міліцію.
Також потерпілий ОСОБА_25 пояснив, що обвинувачених знає. Так, 14.06.2015 він з ОСОБА_23 грали у більярд у клубі в с. Пряжів. Потім до більярдної кімнати зайшли 7-8 хлопців, серед яких були ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_24 Хтось з них спитав: «Чи є вони тут?». Потім ОСОБА_24 , біля якого стояв ОСОБА_30 , покликав ОСОБА_25 з більярдної до танцювального залу. Потім хтось крикнув: «Б`ємо!». Після цього ОСОБА_24 першим вдарив потерпілого по тулубу. Згодом удари почали наносити ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 по голові рукам та ногам. Він також бачив, як ОСОБА_16 відбіг від нього, коли світло увімкнулось При цьому потерпілий помітив, що решта обвинувачених, які лишились у більярдній, почали розбиратись із ОСОБА_23 . ОСОБА_25 бачив як ОСОБА_23 хтось вдарив ззаду києм по голові. Біля ОСОБА_23 в той момент знаходились та наносили удари саме ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , але ОСОБА_14 поруч із ОСОБА_23 він не бачив. Він просив обвинувачених припинити бійку. У подальшому увімкнулось світло і хтось заявив що, викликає міліцію та майже усі розійшлися. Залишилися ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_31 . Свідок ОСОБА_28 викликала швидку. Коли приїхала швидка, провели огляд потерпілих. Потім приїхали працівники міліції. Потерпілий також вказував, що він прохав обвинувачених припинити бійку. Причиною бійки назвав сутичку, яка сталася напередодні між ОСОБА_15 та двома братами ОСОБА_32 . Свідком якої був ОСОБА_25 , але не знає чому наносили удари саме йому.
Так, судом було встановлено, і це вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_15 , 14.06.2014 року близько 23.00 год. та після відпочинку у будинку культури в смт. Новогуйвинське він разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ще дехто з обвинувачених, але не всі, на автомобілі бус поїхали до клубу у с. Пряжів «щоб поговорити». Пояснив це тим, що напередодні 13.06.2014 року, ввечері, коли він відпочивав з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 у с. Пряжів, між ним та мешканцями с. Пряжів братами ОСОБА_33 та ОСОБА_34 сталася бійка, через те, що він заступився за дівчину. Свідком її був ОСОБА_25 , який жодним чином на бійку не відреагував. Зайшовши в клуб, він з ОСОБА_13 пішли до більярдної кімнати, щоб дізнатися чи є там ОСОБА_35 і ОСОБА_36 . Де ОСОБА_23 та ОСОБА_25 з невідомими особами грали в більярд. Братів не було. У більярдній кімнаті вони пробули до двох хвилин. А потім він побачив, як у приміщенні клубу, на танцювальному майданчику почалась якась бійка, у якій брав участь і ОСОБА_17 . Тоді ОСОБА_15 підбіг до ОСОБА_25 і наніс йому 3-4 удари кулаком, щоб захистити своїх друзів, а також з мотивів особистої неприязні до нього. Проте ОСОБА_23 в цей час наніс йому удар по голові києм, він впав, потім його вивели на вулицю. Запевнив, що ніякої агресії до ОСОБА_23 не відчував, опору йому не чинив.
Допитані по суті пред`явленого обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні обвинувачені надали наступні покази.
Так, обвинувачений ОСОБА_17 пояснив, що дійсно 14.06.2014 року після дискотеки в будинку культури у смт. Новогуйвинське, десь близько 23.00 год. обвинувачені на білому мікроавтобусі поїхали відпочивати до іншого клубу у с. Пряжів. В автомобілі жодних розмов щодо подій, які стались 13.06.2014 року між ОСОБА_15 та невідомими мешканцями с. Пряжів не було. Приїхавши до клубу, він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_13 зайшли до приміщення, а ОСОБА_12 залишився на вулиці біля входу до клубу зі своїм другом на прізвище ОСОБА_37 . У клубі ОСОБА_17 побачив, що ОСОБА_15 і ОСОБА_13 зайшли до більярдної. В цей час з більярдної вийшов ОСОБА_38 і ОСОБА_17 почав з ним сперечатись і наніс потерпілому удари по тулубу, від яких той присів. Що відбувалось у приміщенні більярдної він не знає, оскільки двері туди були зачинені. Потім він бачив, як з більярдної вибіг ОСОБА_15 , а за ним ОСОБА_23 , який вдарив ОСОБА_15 києм по голові. Сутичка між ним та ОСОБА_25 переросла у масову бійку. За ОСОБА_17 у цей час стояв ОСОБА_11 . Більше нічого не пам`ятає. Після бійки він з ОСОБА_13 забрали ОСОБА_15 і вони втрьох пішки пішли додому. При цьому у ОСОБА_15 під оком був синець. А сам ОСОБА_17 отримав лише один удар по голові. Пояснив, що світло у клубі було вимкнене і не вмикалось. Пояснив, що у нього з ОСОБА_25 склались неприязні стосунки на тлі конфліктів.
Обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що 14.06.2014 після дискотеки в клубі в смт. Новогуйвинське ближче до 23 год. на білому мікроавтобусі він разом із обвинуваченими поїхали до клубу в с. Пряжів на дискотеку. Не пам`ятає хто саме з обвинувачених заходив до приміщення клубу. Вказав, що напередодні він дізнався від ОСОБА_15 , про його побиття в с. Пряжево в присутності ОСОБА_25 . Він разом з ОСОБА_15 зайшли до більярдної кімнати, щоб дізнатися чи є там ті, хто бив ОСОБА_15 напередодні. У більярдній побачили ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та інших невідомих чоловіків, які і почали бійку, нанесли ОСОБА_13 декілька ударів спочатку ногами, а потім києм, від чого обвинувачений присів на підлогу. Після цього до більярдної зайшов ОСОБА_39 , який намагався припинити бійку та вивів з кімнати ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_23 зрозумів, що назріває бійка, то сказав відпочиваючим, щоб усі вони виходили з приміщення клубу, бо він буде його зачиняти. Запевнив, що він не наносив жодних ударів ані ОСОБА_23 ані ОСОБА_25 . З останніми у ОСОБА_13 не було жодних конфліктних відносин. Коли йшов до більярдної кімнати через приміщення клубу світло було увімкнене. Після бійки пішов додому пішки з ОСОБА_15 та ОСОБА_17 Розказав, що через тиждень після подій 14.06.2014 року звернувся до лікарні, оскільки мав забій руки. Вважає, що свідок ОСОБА_39 не міг сказати що ОСОБА_13 когось бив у той вечір, а лише зазначити, що він там був.
Обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що ввечері 14.06.2014 року він разом з обвинуваченими на білому «бусі» поїхали до с. Пряжів в клуб на дискотеку. Їхали з метою продовжити відпочинок, ні про що інше не домовлялись. Приїхавши до приміщення клубу ОСОБА_11 зайшов всередину, побачив свого знайомого ОСОБА_25 і підійшов привітатись. Але останній не досить привітного зустрів обвинуваченого, почав виражатись в його адресу словами нецензурної лайки. Це дуже розізлило ОСОБА_11 і він наніс ОСОБА_25 один удар кулаком по обличчю. При цьому ОСОБА_11 вказав, що у ОСОБА_25 в цей час не було ніяких ознак інших тілесних ушкоджень. Одразу після цього ОСОБА_16 вивів за руку ОСОБА_11 з приміщення клубу, аби не ускладнювати конфлікту ситуацію. На виході з клубу ОСОБА_16 та ОСОБА_11 забрали ОСОБА_40 і вони пішки пішли додому. Обвинувачений також запевнив, що ОСОБА_23 він раніше не знав. Не бачив чи наносив хтось з обвинувачених тілесні ушкодження потерпілим.
Обвинувачений ОСОБА_30 пояснив, що про конфлікт ОСОБА_15 із мешканцями с. Пряжів він нічого не знав. 14.06.2014 після дискотеки в смт. Новогуйвинське, близько 22 год. він разом із своїми друзями ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 на білому «бусі» знайомого поїхали до клубу у с. Пряжів. Усі розійшлися, а він залишився біля входу у клуб, щоб поговорити зі своїм знайомим та до приміщення клубу в той вечір так і не заходив. Обстановка навколо клубу була спокійною. Біля клубу зі своїм другом простояв хвилин 10 після чого з приміщення клубу вийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які розказали, що і на цій дискотеці нема чого робити, тому слід йти додому. Останні не розповідали ОСОБА_41 про бійку Дізнався про неї від працівників міліції вранці 15.06.2014 року. Стверджував, що потерпілого ОСОБА_23 раніше не знав і не бачив. Припускає, що свідки називали його прізвище під час проведення досудового слідства, у зв`язку з тим, що бачили його біля клубу у той вечір.
Обвинувачений ОСОБА_16 пояснив, що 14.06.2014 року він був на дискотеці в смт. Новогуйвинське. Хтось запропонував поїхати в с. Пряжів на іншу дискотеку. В цей час усі обвинувачені сіли у біли бус, водій якого підвіз їх до ОСОБА_42 . Обвинувачений стверджував, що в автомобілі ні про що між собою не домовлялися. Коли усі приїхали до клубу, ОСОБА_16 з ОСОБА_11 зайшли і середину, а ОСОБА_30 лишився на вулиці зі своїм другом. Увійшовши до клубу, обвинувачений побачив як ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_25 , а тому він підбіг до ОСОБА_11 та за руку вивів його з клубу. ОСОБА_16 категорично стверджував, що на дискотеці в Пряжеві він був вперше. ОСОБА_23 раніше не знав і не бачив.
Також обвинувачений ОСОБА_14 пояснив, що 14.06.2014 він з другом ОСОБА_29 був на дискотеці в смт. Новогуйвинське. По дорозі на дискотеку зустрів свого знайомого на білому «бусі», який погодився завезти компанію хлопців до с. Пряжів на іншу дискотеку. Так як місця було мало, а бажаючих поїхати було багато, водій завозив їх «у два заходи». Приїхавши до клубу в с. Пряжів, він з ОСОБА_29 зайшли всередину, де танцювали люди і було спокійно. Згодом він побачив, як до клубу заходить компанія хлопців, після чого у клубі почалася «заворушка». Потім він побачив як ОСОБА_23 наніс ОСОБА_15 один удар києм. Після побаченого ОСОБА_14 залишив клуб і на громадському транспорті поїхав додому. Також вказав, що до більярдної він не заходив, що там відбувалось не знає, бачив лише як ОСОБА_23 говорив, щоб відпочиваючі виходили, бо він буде зачиняти клуб. При цьому обвинувачений зазначив, що ОСОБА_23 бачив вперше, а до цього його не знав, оскільки дискотеку у Пряжеві не відвідував. З приводу бійки, яка сталась у клубі, припускає причетність хлопців з м. Житомира. Пояснив також, що він ходив до потерпілого у лікарню провідати, оскільки привозив хлопців до клубу. Але той сказав, щоб усі обвинувачені зібрали йому 70 000 грн.
Допитана у кримінальному провадженні свідок ОСОБА_28 пояснила, що знає обвинувачених і потерпілих. 14.06.2014 була в клубі в с Пряжів, перед його закриттям зайшли обвинувачені та інші хлопці почали танцювати. Згодом обвинувачені зайшли у більярдну кімнату, де перебував ОСОБА_43 Потім свідок побачила, що в клубі, де танцювали відпочиваючі, почалась бійка, в ході ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 наносили ОСОБА_25 удари ОСОБА_28 почала забирати ОСОБА_15 та просила зупинити бійку. У цей час з більярдної кімнати вийшов ОСОБА_23 з києм в руках, який також говорив, щоб усі залишили клуб. Але хтось вдарив ОСОБА_23 по голові від чого останній впав на підлогу. Припускає що удар нанесли києм. Бачила біля ОСОБА_23 ОСОБА_11 , ОСОБА_15 ОСОБА_17 . Решту обвинувачених ОСОБА_28 просто бачила у приміщенні клубу в день вчинення злочину. Згодом свідок бачила лише наслідки бійки, а саме ОСОБА_23 , який лежав на підлозі весь у крові. Хтось викликав швидку та міліцію. Свідок вказувала, що у клубі було темно, а тому хто конкретно бив ОСОБА_23 не змогла розгледіти.
Свідок, ОСОБА_29 пояснив, що він знає всіх обвинувачених. Вказав, що із смт. Новогуйвинська до с. Пряжева його з обвинуваченими довіз знайомий на мікроавтобусі. Пояснив, що бійки не бачив, лише велике скупчення людей. Свідок зазначив, що він сидів разом з ОСОБА_44 на стільцях навпроти танцювального майданчику, бачив якусь «заворушку», бійки не було.
Згодом, на вимогу ОСОБА_23 присутні покинули приміщення вказаного закладу.
Таким чином, оцінюючи зібрані та досліджені у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо пояснень обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 про те, що вони начебто не брали участь у бійці в клубі та були непричетними до хуліганських дій, а також вірно оцінив висунуте ОСОБА_45 алібі., що він весь час знаходився на вулиці.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі покази обвинувачених спростовуються показаннями інших безпосередніх очевидців цього злочину, які знають усіх обвинувачених, а також показами потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_25 ..
Так, свідок ОСОБА_46 стверджувала, що усіх обвинувачених бачила саме в клубі с. Пряжево Житомирського району та досить детально описала фактично вчинені ними хуліганські дії. Такі показання узгоджується з даними слідчого експерименту, проведеного також з очевидцем бійки ОСОБА_47 , який також вказував, що особисто привітався з обвинуваченими, а ОСОБА_40 та ОСОБА_48 , бачив спочатку біля сцени.
Як показав свідок ОСОБА_39 він особисто бачив. ОСОБА_13 14.06.2014 року близько 23.00 год. серед обвинувачених, які наносили удари ОСОБА_25 . У свою чергу ОСОБА_25 стверджував, що ОСОБА_30 і ОСОБА_16 наносили удари і це він особисто бачив. За свідченнями ОСОБА_23 всі обвинувачені були в клубі, яких він знав в обличчя та вказав у тому числі на ОСОБА_49 як на особу, яка наносила йому удари.
Крім того, під час розгляду кримінального провадження в суді потерпілі категорично стверджували, що усі обвинувачені були 14.06.2014 в клубі та брали участь у хуліганстві.
Зазначені покази є послідовними, логічними та у своїй сукупності узгоджуються з іншими здобутими по кримінальному провадженні доказами.
Суд першої інстанції також вірно встановив, що у свідків та потерпілих не було причин обмовляти обвинувачених. А тому, суд обґрунтовано відкинув показання ОСОБА_13 , ОСОБА_40 , ОСОБА_16 , ОСОБА_49 про їх невинуватість та не причетність до хуліганства та прийшов до обґрунтованого висновку щодо неправдивості показів ОСОБА_13 , у тій частині, що бійку почали незнайомі особи в більярдній кімнаті, які його побили першими.
Зазначені покази спростовуються зібраними як на досудовому слідстві так і дослідженими в судовому засіданні доказами, які перевірені також і під час апеляційного розгляду кримінального провадження
Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на те, що обвинувачений ОСОБА_12 та ОСОБА_16 не брали участі в бійці є необґрунтованими та спростовуються письмовими матеріалами кримінального провадження.
Так, під час пред`явленні осіб для впізнання потерпілі ОСОБА_25 впізнали ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_12 , які 14.06.2014 року перебували в клубі в с. Пряжів Житомирського району та спричинили потерпілим тілесні ушкодження ( т.2 а.с. 32-39,40-51, 67-87).
Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції відносно допустимості доказів усіх протоколів впізнання обвинувачених за фотознімками, оскільки порушень вимог ст. 87, п.7 ст. 228 КПК України при проведенні слідчих дій не виявлено.
Крім того, відповідно до змісту п.6 ст. 228 КПК України передбачена можливість впізнання особи за фотознімками.
Відповідно до висновків експерта №1383 від 15.06.2014 та №1571 від 14.07.2014 ОСОБА_23 було спричинене тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді перелому нижньої краї орбіти зліва з розривом лобно-скроневого шва зліва як такий, що не небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я. А також легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я тілесні ушкодження у виді крововиливів, саден, синців. А також тілесні ушкодження у вигляді саден на спинці носу, перелому кісток спинки носу, синців в обох навколо очних ділянках що відносяться до легких тілесних ушкоджень короткочасним розладом здоров`я.
Усі вони утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженими контактуючим поверхнями. А отримання синця в ділянці правого ліктьового суглобу експерт не виключає внаслідок падіння з положення стоячи на площину з послідуючим ударом (т.2 а.с. 29-30, 100-101)
Також, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_50 пояснив, що не усі отримані удари обов`язково залишають сінці чи садна. Наприклад при нанесенні удару долонею руки, слід у вигляді сіни може і не лишитись, однак удар все-таки присутній. Зазначив, що за даними експертизи ОСОБА_23 було нанесене не менше 8 ударів, але не виключає, що їх могло бути і більше.
Зазначені покази суд першої інстанції належним чином оцінив та обґрунтовано прийняв до уваги, оскільки вони також узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами.
Відповідно до вимог п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей, винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися, зокрема, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства - прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, яка є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Отже, висновок суду першої інстанції, що досліджені фактичні обставини даного кримінального провадження як організований приїзд усіх обвинувачених до клубу наприкінці дискотеки, відсутність жодних конфліктів у клубі до приїзду обвинувачених, визнання обвинуваченими ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 факту бійки у клубі, які збігаються з іншими дослідженими доказами, доводять, що обвинувачені дійсно вчинили посягання на встановлений порядок відпочинку громадян у громадському місці, в активній формі, через використання незначного приводу: конфлікту ОСОБА_15 з двома мешканцями с. Пряжів, влаштували бійку, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю вчинене групою осіб (хуліганство).
Згідно із ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про його спільне вчинення. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину, чи прямо перед його вчиненням, але до замаху на нього.
Згідно Постанови ВСУ від 04.10.2012 справа № 5-17/ 12 «Початок прояву хуліганства (cт. 296 КК України) може бути різний: наприклад, особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці під час проведення якихось заходів, й у зв`язку із цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин».
З матеріалів кримінального провадження та пояснень самих обвинувачених вбачається, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_51 ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 14.06.2014 року близько 23.00 год. в с. Пряжево Житомирського району всі разом приїхали до клубу, де групою осіб умисно вчинили бійку з хуліганських мотивів.
Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях обвинувачених опору та про необхідність виключення з обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_52 ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як вчинення опору громадянинові, який припиняв хуліганські дії.
Так, кваліфікований вид хуліганства утворюють також хуліганські дії, пов`язані з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншому громадянинові, який припиняв хуліганські дії (ч. З ст. 296 КК). Адже опір має бути складовою частиною хуліганства, мати місце у період його вчинення. До поняття «припинення хуліганських дій» належать активні дії, наприклад затримання, зв`язування тощо. Водночас умовляння, прохання, вимоги припинити бійку не є її припиненням, оскільки в подібному випадку припинення хуліганства залежить від прийнятого самим винним рішення, а і не всупереч йому. Тому заподіяння хуліганом удару громадянину, який вимагав припинити хуліганство, але не вживав для цього активних дій, саме по собі не свідчить про наявність розглядуваної кваліфікуючої ознаки.
Як вбачається з показів самих потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_25 , вони ввічливо просили вийти з клубу, просили припинити бійку залу та жодних активних дій в контексті ч.3 ст.296 КК під час хуліганських дій вони не вчиняли.
З прослуханих аудіо записів їх показів та показів допитаних свідків вбачається, що вищевказані вимоги, а саме покинути клуб в с. Пряжево ОСОБА_23 та ОСОБА_25 були пов`язані з вимогою лише покинути вказаний заклад, у зв`язку із закінченням його роботи, на що обвинувачені, у свою чергу відреагували неадекватними хуліганськими діями, пов`язаними із заподіянням ОСОБА_23 та ОСОБА_25 , тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів.
Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , що згідно реєстру до обвинувального акту, відсутнє будь-яке доручення (інше рішення) керівника органу досудового розслідування на уповноваження певного слідчого, який мав здійснювати досудове розслідування, є надуманими, безпідставними та спростовуються письмовими матеріалами кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме наказів № 10/7 від 19.01.2015 року та № 10/17 від 20.01.2014 року, слідчий СВ Житомирського МВ лейтенант ОСОБА_26 мала повноваження на розслідування вказаного кримінального провадження щодо неповнолітніх обвинувачених по даному кримінальному провадженню та діяла відповідно до вимог діючого кримінально-процесуального кодексу України.
Про наявність у слідчого вищевказаних повноважень також свідчать приєднані до матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора письмові докази: накази СУ УМВС України в Житомирській області від 20.01.2014 року та від 19.01.2015 року.
Таким чином, досліджуючи та аналізуючи всі зібрані по кримінальному провадженню докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання та здійснив вірні юридичні висновки про доведеність вини ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, а саме за ч.2 ст. 296 КК України.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, характеристики винних осіб, думки потерпілих, а також обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України.
Судом враховано в повній мірі всі обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , вчинили злочин будучи неповнолітніми.
Як особи обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 раніше не судимі, позитивно характеризуються. Обвинувачений ОСОБА_12 має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , судом першої інстанції не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_14 раніше судимий, обставиною, що обтяжує йому покарання, суд першої інстанції вірно встановив рецидив злочину.
При призначенні покарання суд першої інстанції також врахував і те, що потерпілі не наполягали на суворості покарання, а прокурор просила не призначати обвинуваченим реальне покарання.
А тому, з урахуванням даних та вищенаведених обставин кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 вид і розмір покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 296 ч.2 КК України, обґрунтовано застосувавши до обвинувачених ст. 75, 76, 104 КК України призначив обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, а обвинуваченим ОСОБА_15 покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік 6 місяців, ОСОБА_14 покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки. Вважати це покарання надмірно м`яким у апеляційного суду підстав немає.
Апеляційний суд також не вбачає підстав для виключення з цивільного позову у вироці суду цивільного відповідача ОСОБА_24 , кримінальне провадження щодо якого закрито на підставі п.5 ст. 284 КПК України, оскільки вказане питання не потребує зміни вироку суду першої інстанції та може бути вирішено в порядку виконання вироку.
Крім того, як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора будь-яке обґрунтування з цього приводу взагалі відсутнє та апелянтом в мотивувальній частині апеляційної скарги не наведено.
Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та відсутність підстав та обставин передбачених ст.ст. 408 - 412 КПК України, апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав для скасування або зміни вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2016 року щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та залишає апеляційні скарги прокурора ОСОБА_22 та захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вирок без зміни.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_22 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_16 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2016 року щодо обвинувачених ОСОБА_53 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з моменту її проголошення.
Судді: