Справа № 465/2663/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/683/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 465/2663/16-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України

з участю прокурора: ОСОБА_7

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016р., якою відмовлено у затвердженні угоди про примирення та повернено прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016р. відмовлено в затвердженні угоди про примирення від 29.04.2016 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_6 та повернено прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001020 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту, суд вказав на невідповідність обвинувального акту, який поступив разом з угодою про примирення, вимогам п.п. 1-4 ч.1 ст.91 та п.п.4, 5 ч.2 ст.291 КПК України.
Суд відмовив у затвердженні угоди про примирення з підстав невідповідності змісту угоди, вимогам ст. 471КПК України.
Зокрема, в обвинувальному акті не зазначено фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими відповідно до п. 5 ч.2 ст.291 КПК України. А саме, в обвинувальному акті зазначено відсутнє у матеріальному праві поняття «злочинний умисел», разом із тим не вказано умисел на викрадення якого саме чужого майна був у ОСОБА_6 , коли виник такий умисел а також відсутній аналіз мети інкримінованих дій (збагачення, для подарунка чи ін.). Не вказано у який спосіб ОСОБА_6 розпорядився майном, а якщо майно повернуто власнику, то в чому тоді полягає матеріальна шкода. З фактичних обставин, що викладені в обвинувальному акті, не вбачаться, що крадіжку вчинив саме ОСОБА_6 . Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що драбина не є його власністю, він отримав її у роботодавця, претензій до обвинуваченого не має. Обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме: форму вини, вид умислу, мету, вид і розмір шкоди, кому ця шкода заподіяна, що ставить під сумнів правильність кваліфікації дій обвинуваченого. Стверджує, що дії обвинуваченого слід правильно кваліфікувати за частиною другою а не першою ст. 185 КК України.
Звертає увагу на те, що обвинувальний акт поданий до суду не прокурором у кримінальному провадженні, а керівником Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 , що суперечить вимогам ст.ст. 40, 36 КПК України. Зазначає, що прокурором, при скеруванні обвинувального акту до суду було порушено права підозрюваного, передбачені ч.1 ст. 21 КПК України на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки, оскільки копія обвинувального акту була вручена підозрюваному 29.04.2016р., а сам обвинувальний акт переданий до суду тільки 06.05.2016р., що суперечить ст.293 КПК України.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016р. про відмову в затвердженні угоди про примирення та повернення обвинувального акту скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обгрунтування прокурор покликається на те, що судом першої інстанції всупереч вимог ст.474 КПК України було порушено порядок розгляду угоди про примирення та обвинувального акту: суд не з`ясував питання пов`язані з розглядом угоди, натомість вивчав обвинувальний акт та своєю ухвалою прийняв одразу два рішення: про відмову в затвердженні угоди про примирення та про повернення обвинувального акту. Зазначаає, що твердження суду про невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України не грунтується на вимогах закону. Згідно сформульованого обвинувачення в обвинувальному акті, усі фактичні обставини кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, є встановленими. Також словосполучення «злочинний умисел» не є порушенням законодавства і означає умисел, спрямований на вчинення злочину. Твердження суду про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України безпідставне, оскільки судимість ОСОБА_6 згідно ст. 89 КК України погашена. Щодо зауважень про те, що обвинувальний акт скерований до суду неналежним прокурором, то ОСОБА_10 займає посаду заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» може підписувати супровідний лист про скерування обвинувального акту до суду.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та всупереч вимогам закону повернуто обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали справи № 465/2663/16-к, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з таких рішень:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Суд даних вимог закону не дотримався, оскільки відмовивши в затвердженні угоди про примирення, повернув обвинувальний акт прокурору, тобто прийняв рішення, яке не міг прийняти, виходячи зі змісту своїх повноважень, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України і таким чином допустив істотне порушення вимог КПК України, яке перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому, рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору, не витікає зі змісту мотивувальної частини ухвали, в якій зазначено, що матеріали кримінального провадження підлягають поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

Разом з тим, висновки суду, викладені в ухвалі, стосувались саме змісту обвинувального акту, його невідповідності вимогам п. 5 ч.2 ст.291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналізуючи формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, суд вийшов за межі своїх повноважень та питань, які підлягають встановленню, виходячи зі змісту КПК України та даного складу злочину; всупереч вимогам КПК України щодо меж судового розгляду, покликався на необхідність кваліфікації дій за більш тяжким обвинуваченням.
Наведене свідчить про те, що ухвала про повернення обвинувального акта прокурору постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, такими, що перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

В ході підготовчого судового засідання, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, належить вирішити питання, що витікають зі змісту ч.3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001020 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та відмовлено у затвердженні угоди про примирення від 29 квітня 2016 року, укладеної між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: