Справа № 344/2578/16-к
Провадження № 1-кс/344/1168/16
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області, юриста 2 класу ОСОБА_5 від 27.01.2016 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000182 від 23.12.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з скаргою, в обґрунтування якої покликався на зазначені у ній обставини. Крім цього зазначив, що виносячи постанову про відмову у визнанні потерпілим від 27.01.2016 року, слідчий прокуратури у повній мірі не дослідив всі обставини, а вказана постанова являється незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає обов`язковому скасуванню.

Ухвалою слідчого судді від 29.02.2016р. поновлено строк на оскарження постанови.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав з мотивів викладених у скарзі.

Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив в задоволенні скарги, відмовити з огляду на необґрунтованість її доводів, зазначивши що підстави для визнання потерпілим ОСОБА_6 на даній стадії досудового розслідування, відсутні.

Заслухавши скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, вважаю, що скарга до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як слідує з матеріалів досудового розслідування та поданої скарги, на підставі заяви ОСОБА_7 (батька засудженого ОСОБА_4 ) до Генерального прокурора України від 17.11.2015 року (а.с.22-30), за ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18.12.2015 року, було внесено 23.12.2015 року до ЄРДР відомості про те, що впродовж попереднього слідства у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який був засуджений 12.12.1995 року вироком Івано-Франківського обласного суду до виключної міри покарання, службові особи з числа працівників правоохоронних органів Івано-Франківської області внесли до процесуальних та інших документів завідомо неправдиві відомості, вчинили інше підроблення та видачу завідомо підроблених документів, за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.1 ст.366 КК України.

21.01.2016р. в слідчий відділ прокуратури Івано-Франківської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000182 від 23.12.2015 року (матеріали досудового розслідування), обґрунтовуючи заяву тим, що внаслідок неправомірних дій правоохоронних органів та фальшування доказів в ході досудового слідства по кримінальній справі щодо нього, його та ще одну особу було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, а постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000р. визначене покарання у вигляді смертної кари-розстрілу замінено на довічне позбавлення волі. Саме неправомірними діями правоохоронних органів ОСОБА_4 було нанесено суттєву та невиправну шкоду його правам та інтересам у вигляді незаконного засудження та перебування 20 років в місцях позбавлення волі.

У поданій скарзі адвокат ОСОБА_3 також зазначає, що ймовірне фальшування доказів в ході досудового слідства про кримінальній справі відносно ОСОБА_4 потягло за собою незаконне притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та безпідставного засудження до виключної міри покарання, що є суттєвим та невиправним порушенням конституційних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_4 , внаслідок чого йому було завдано значної моральної шкоди.

Постановою про відмову у визнанні потерпілим від 27.01.2016 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 відмовлено ОСОБА_4 у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000182 від 23.12.2015 року. В обґрунтування відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні слідчий зазначає, що під час досудового розслідування кримінального провадження не здобуто доказів, які б давали підстави для висновку про заподіяння ОСОБА_4 матеріальної чи моральної шкоди під час попереднього розслідування кримінальної справи щодо останнього.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий або прокурор вправі винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. Дійсно, постанова слідчого не є достатньо вмотивованою, однак з оцінки в сукупності як пояснень так і оглянутих матеріалів досудового розслідування, скарги, на переконання слідчого суді, є наявними підстави для відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , при цьому що досудове розслідування тільки розпочато.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття рішення.

Твердження за даною скаргою про те, що ОСОБА_4 засуджений неправомірно чи перебуває в місцях позбавлення волі незаконно, на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000182 від 23.12.2015 року, є тільки припущенням, не підтвердженими ще слідством доказами.

При цьому вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року та ухвалою Верховного Суду України від 22.02.1996 року була встановлена вина ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину. Його було засуджено до найвищої міри покарання розстрілу, яка згодом була замінена на довічне позбавлення волі (а.с.31-45). Як вбачається із вироку суду від 12.12.1995 року, ОСОБА_4 частково визнавав свою вину (аркуш 4-й вироку).

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути і про відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи ту обставину, що на стадії початку досудового розслідування не здобуто достатніх доказів, які б давали підстави для висновку про заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, тому слідчим і було прийнято постанову про відмову у визнанні потерпілим, прихожу до переконання, що підстав для задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого від 27.01.2016 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000182 від 23.12.2015 року, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 26, 55, 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області, юриста 2 класу, ОСОБА_5 від 27.01.2016 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000182 від 23.12.2015 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 15.03.2016 року

Слідчий суддя ОСОБА_1