Справа № 152/209/16-к
Провадження №11-кп/772/596/2016 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець та житель

АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше

неодноразово судимий, останній раз:

02.11.2012 року Шаргородським районним судом

Вінницької області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310,

ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді

шести років позбавлення волі; ухвалою

Могилів-Подільського міськрайонного суду

Вінницької області від 10.07.2015 року звільнений з місць

позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 11 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, з призначенням покарання у виді арешту строком на два місяці.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначення за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шаргородського районного суду від 02.11.2012 року один рік позбавлення волі і остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначено покарання - один рік і два місяці позбавлення волі.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 самовільно залишив місце поживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто порушив правила адміністративного нагляду.

Так, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.07.2015 року щодо ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з певними обмеженнями, зазначеними у вироку, в тому числі заборонено виїзд за межі району без дозволу та повідомлення органів внутрішніх справ, проте ОСОБА_7 , порушуючи вказані обмеження, 30 грудня 2015 року умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив постійне місце проживання в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області і вранці, на громадському транспорті виїхав у м. Вінниця, де перебував до 10 січня 2016 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути вирок та призначити йому покарання не пов`язане з позбавлення волі. Вказує, що слід встановити істину по справі для чого необхідно допитати свідків, перевірити фактичні обставини та дослідити докази.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , вважав вирок законним і обґрунтованим, не вбачав підстав для задоволення його клопотання про проведення часткового судового слідства і повторне дослідження доказів та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд провадження проведений судом першої інстанції у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини, доведеність вини та юридична кваліфікація скоєного ніким не оспорювалися. При цьому ОСОБА_7 в суді свою провину у скоєному визнав повністю, дав відповідні пояснення з приводу вчиненого ним і був згоден зі всіма встановленими обставинами та проведенням судового розгляду у спрощеному порядку. У зв`язку з тим судом було роз`яснено обвинуваченому, що в такому разі він не вправі буде оскаржувати обставини справи, доведеність своєї вини та юридичну кваліфікацію дій в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія судів не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про перегляд фактичних обставин провадження, допит свідків та дослідження доказів, які ніким не оспорювалися в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, а тому не можуть оскаржуватися в апеляційному порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 лише в частині призначеного йому покарання.

При призначенні покарання, судом в повній мірі дотримано положень ст. ст. 50, 65 - 67 КК України та враховано роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення кримінального покарання", відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо виду і міри покарання, а також його необхідності і достатності для обвинуваченого ОСОБА_7 у вироку належним чином мотивовані з посиланням на ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини і відповідають особі обвинуваченого та матеріалам провадження.

Зокрема, судом враховано характер та ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, його особу, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а будучи звільненим умовно-достроково від відбування покарання за попереднім вироком, належних висновків для себе не зробив та самовільно залишив місце проживання, чим ухилився від адміністративного нагляду, ставлення обвинуваченого до скоєного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України у наближеному до мінімального розмірі - двох місяців арешту, є цілком справедливим і обгрунтованим.

Також, судом першої інстанції вірно застосовані положення ст. ст. 71, 72 КК України на підставі яких остаточне покарання обвинуваченому призначено у виді реального позбавлення волі, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення під час умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, яким він був засуджений до позбавлення волі, а тому колегія суддів погоджується з таким покаранням, вважає його необхідним і достатнім для винного і не вбачає підстав для його пом`якшення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: