Дата документу Справа № 321/1/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/631/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, проживає без реєстрації за по АДРЕСА_1 і

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимості за які в установленому законом порядку не знято і не погашено, 06 липня 2015 року приблизно о 15 годині, діючи з корисливих мотивів з раптово виниклим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, знаходячись неподалік буднику культури « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по вул. Пушкіна, 206-Б в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Україна» зеленого кольору та вартістю 879 гривень 80 копійок, який належить ОСОБА_8 .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до положень ч.4, 1, 2 ст.70 КК шляхом часткового складання призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК з покаранням призначеним за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 03.11.2015 року остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом передбачені ст.76 КК обов`язки.

Вирішено питання про запобіжний захід та письмові і речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи і кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просив зазначений вирок суду в частині призначеного йому покарання скасувати, призначивши йому більш суворе покарання, оскільки визначене судом покарання за вказаних обставин не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним діянь та його особі внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який частково підтримав вимоги апеляції і вважав за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, призначивши покарання у виді одного року позбавлення волі, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 03.11.2015 року залишити таким, що підлягає самостійному виконанню; вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який раніше з 2001 року по 2010 рік чотири рази був засуджений за скоєння злочинів в тому числі й проти власності. Судимість за вчинення цих злочинів не знято і не погашено. Вказані обставини безумовно свідчать про стійку схильність ОСОБА_7 до скоєння ним умисних корисливих злочинів. В зв`язку з чим, суд обрав обвинуваченому найсуворіший вид покарання з передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК.
Проте, суд обґрунтовано прийняв до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому. Суд прийняв до уваги й незначну вартість викраденого майна, що повністю повернуто потерпілому, який не наполягав на суворому покаранні.

В зв`язку з чим, вказані обставини на час ухвалення вироку вказували на те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства. А тому суд обґрунтовано на підставі ст.75 КК звільнив обвинуваченого від призначеного покарання.
Судова колегія при цьому відзначає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою. Так, суд призначив ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК покарання у виді 2 років позбавлення волі. Прокурор же вважаючи, що дане покарання є занадто м`яким вимагає при цьому призначити покарання за вчинений злочин у виді 1 року позбавлення волі, що є вкрай нелогічним. З тих же підстав є нелогічними обґрунтування і вимога прокурора щодо призначення остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, а не як визначив суд 4 роки позбавлення волі. Жодних мотивів з цього приводу прокурором в апеляційній скарзі не наведено.
Крім того, судова колегія відзначає, що за обставинами справи, в якій Михайлівським районним судом Запорізької області 03.11.2015 року ухвалено вирок, ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні двох епізодів крадіжки із проникненням у житлове приміщення, де вартість викраденого майна і невідшкодованої шкоди вдвічі перевищує відшкодовану шкоду в даній справі. При цьому за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області 03.11.2015 року ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК.
В даному кримінальному провадженні мав місце лише один епізод злочинної діяльності за менш тяжким злочином. Шкоду у справі відшкодовано повністю. Тому вимога прокурора про призначення ОСОБА_7 реального покарання є непослідовною і суперечливою.
Вимагаючи призначити ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, прокурор не прийняв до уваги положення абз.2 п.23 Постанови №7 від 24.10.2003 року Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якої коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання на підставі ст.75 КК, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Таким чином, вимога прокурора про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК є безпідставною.
Отже, підстав вважати покарання явно несправедливим через його м`якість і неправильне застосування судом кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтоді вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4