Ухвала іменем україни

07 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786, за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 серпня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України штраф у розмірі 850 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку та ухвали суду, призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Стверджує, що застосування судом ст. 69 КК України належно не мотивовано. Суд послався на дані про особу обвинуваченого та не навів обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Не враховано, що вчинено тяжкий злочин. Окрім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 53 КК України визначив покарання у розмірі штрафу в грошовому розмірі без визначення суми у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Апеляційний суд, ухвала якого не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, на наведені порушення уваги не звернув та помилку районного суду не виправив, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурору не мотивував прийняте рішення.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 03 березня 2015 року в районі «Деревообробного комбінату» по вул. Чигиринська 15, м. Черкаси незаконно придбав пластиковий пакет із вибуховою речовиною тротилом масою 80 г., який незаконно переніс та зберігав при собі. 06 березня 2015 року вибухову речовину в засудженого було вилучено працівниками міліції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги та вважав, що вирок і ухвалу суду належить скасувати, а кримінальне провадження призначити до нового розгляду в суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи скарги прокурора про те, що судом апеляційної інстанції не перевірено необґрунтованість застосування ст. 69 КК України заслуговують на увагу.
Як видно з матеріалів справи на вирок районного суду було подано апеляційну скаргу прокурором, котрий ставив питання про постановлення нового вироку.
Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що обвинуваченим вчиненого тяжкий злочин, а суд, призначаючи ОСОБА_6 більш м`яке покарання ніж передбачено за ч. 1 ст. 263 КК України не мотивував належним чином у вироку застосування ст. 69 КК України.

Зі змісту ухвали суду видно, що, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, і залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, апеляційним судом не наведено достатніх мотивів на спростовання доводів скарги прокурора щодо відсутності обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Окрім цього, в ухвалі апеляційний суд послався на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України доказами зібраними органом досудового розслідування та перевіреними у судовому засіданні, котрі, як убачається з вироку суду не досліджувалися в суді першої інстанції, оскільки справу було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Не долучено таких доказів і до матеріалів кримінального провадження.
Обґрунтованим є посилання прокурора в касаційній скарзі на неправильне застосування ч. 2 ст. 53 КК України судом при визначенні покарання у розмірі штрафу.
Зокрема, нормою статті 53 КК України, згідно з якою, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного в постанові від 01 жовтня 2015 року справи № 5-154 кс 15 при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України у виді штрафу, суд першої інстанції не дотримався наведених вимог закону, визначив обвинуваченому покарання лише у твердій грошовій сумі.
Переглядаючи кримінальне провадження і погоджуючись із призначеним покаранням ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції цю помилку не виправив.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У цьому зв`язку, колегія суддів касаційного суду вважає, що висновки, якими обґрунтував апеляційний суд своє рішення є суперечливими та невмотивованими, а ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За змістом ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність є підставами для скасування судових рішень.

Оскільки за наведених підстав скасовується лише ухвала апеляційного суду, тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, дати повну відповідь на доводи апеляційної скарги прокурора, ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 433- 439 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1