Справа № 729/845/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1152/2016
Категорія - ст. 185 ч. 3 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000365 від 08.06.2016 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю два роки, поклавши на нього згідно ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально -виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Початок іспитового строку рахується з моменту проголошення вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2902 (дві тисячі дев`ятсот дві) гривень 68 копійок за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що в середині листопада 2015 року близько 01 години ОСОБА_6 , з метою скоєння таємного викрадення чужого майна та доводячи свої наміри до кінця, прибув у господарство ОСОБА_8 , що розташоване в АДРЕСА_2 , проник на подвір`я господарства, де з господарського приміщення скоїв крадіжку матеріальних цінностей, чим спричинив збитки потерпілій ОСОБА_8 , на загальну суму 1703,65 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, отримавши змогу розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність в кінці грудня 2015 року близько 23 години ОСОБА_6 діючи повторно, з метою скоєння таємного викрадення чужого майна та доводячи свої наміри до кінця, прибув у господарство ОСОБА_9 , що розташоване в АДРЕСА_3 , переліз паркан господарства, проник на подвір`я господарства, де з гаражу скоїв крадіжку матеріальних цінностей, чим спричинив збитки потерпілому ОСОБА_9 , на загальну суму 3570,43 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, отримавши змогу розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність в кінці грудня 2015 року близько 22 години ОСОБА_6 діючи повторно, з метою скоєння таємного викрадення чужого майна та доводячи свої наміри до кінця, прибув у господарства ОСОБА_10 , що розташоване в АДРЕСА_2 , відставивши шиферний лист, який слугував в якості хвіртки огорожі зі сторони присадибної ділянки господарства, проник на огороджене подвір`я господарства, де з приміщення літньої кухні скоїв крадіжку матеріальних цінностей, чим спричинив збитки потерпілій ОСОБА_10 , на загальну суму 225 грн. після чого з місця вчинення злочину зник, отримавши змогу розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність в кінці лютого 2016 року близько 22 години ОСОБА_6 діючи повторно, з метою скоєння таємного викрадення чужого майна та доводячи свої наміри до кінця, прибув у господарство ОСОБА_11 , що розташоване в АДРЕСА_4 , проник на подвір`я господарства, де з господарського приміщення скоїв крадіжку матеріальних цінностей, чим спричинив збитки потерпілому ОСОБА_11 , на загальну суму 400 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, отримавши змогу розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність в кінці травня 2016 року близько 23 години ОСОБА_6 діючи повторно, з метою скоєння таємного викрадення чужого майна та доводячи свої наміри до кінця, прибув до господарства ОСОБА_12 , що розташоване в АДРЕСА_2 , проник на подвір`я господарства, де з будинку скоїв крадіжку матеріальних цінностей, чим спричинив збитки потерпілій ОСОБА_12 , на загальну суму 2862, 43 грн., після чого а місця вчинення злочину зник, отримавши змогу розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_13 , в яких він не оспорює фактичні данні та доведеність вини ОСОБА_6 , просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України визначене у вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29.08.2016 року без застосування ст.ст. 75, 76 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, судом призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити її без задоволення, а вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому наслідки такого порядку, згідно вироку, роз`яснені учасникам провадження, що усуває сумніви в правильності розуміння змісту цих обставин та їх добровільності у сторін кримінального провадження.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував громадську небезпеку скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким, його характер, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, а як наслідок застосував ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Так, районним судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, раніше був засуджений за корисливий злочин, але на шлях виправлення не став, кількість епізодів та розмір завданої шкоди, особу обвинуваченого, що він є особою працездатного віку, але не працює, посередньо характеризується, збитки не відшкодував. Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання про відсутність у ОСОБА_6 бажання своєю поведінкою довести виправлення, що підтверджується нестійкими соціальними зв`язками.

Відповідно до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою особа обвинувачується.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, з урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості злочину та з урахуванням особи винного, зважаючи на принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає можливим на підставі ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Колегія вважає за необхідне призначити покарання у вигляді арешту, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія приходить до переконання про задоволення апеляційної скарги прокурора частково та скасування вироку районного суду в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області задовольнити частково.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за частиною 3 статті 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 місяців.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4