В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.03.2016 Справа №607/2011/16-к

Тернопільський міськрайонний суд

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 18 січня 2016 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, такелажника такелажного відділення такелажного взводу 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України (в ред. 2015 року),

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:

11 березня 2015 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за частковою мобілізацію відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VII, в особливий період та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 квітня 2015 року № 96 проходив службу у вказаній військовій частині на посаді номера обслуги гармати гарматного артилерійського взводу 2 гарматного артилерійського дивізіону вказаної військової частини в званні «солдат». Відповідно до наказу т.в.о. командира в/частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 серпня 2015 року № 176 ОСОБА_3 переведено для подальшого проходження військової служби на посаду такелажника такелажного відділення такелажного взводу 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром - тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, приблизно о 10 год. 21 жовтня 2015 року самовільно, не маючи на те дозволу командування, залишив розташування вказаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) та до 13 год. 30 хв. 24 листопада 2015 року (моменту виявлення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 ), перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління.
Крім цього, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч зазначених вище вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно безпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром - тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, повторно о 08 год. 10 хв. 04 грудня 2015 року не з`явився до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на ранкове шикування, та до 22 год. 30 хв. 15 січня 2016 року (моменту госпіталізації у Радехівську ЦРЛ Львівської області) знаходився за вказаним вище місцем свого проживання, проводячи час на власний розсуд та не вживаючи заходів для повернення до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України (в ред. 2015 року), за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Дав показання про те, що дійсно 21 жовтня 2015 року приблизно о 10 год., за відсутності відповідного дозволу командування військової частини, самовільно її залишив, перелізши через бетонну огорожу, та направився до себе додому у с. Синьків Радехівського району Львівської області, де проводив свій час до 24 листопада 2015 року. Також, 04 грудня 2015 року він не повернувся у розташування військової частини із наданої йому відпустки. Пояснив, що вказане вчинив у зв`язку із проблемами в сім`ї, мали місце сварки з дружиною, яка заперечувала проти його відсутності вдома. У вчиненому розкаюється, просить суд його не позбавляти волі. Запевнив, що подібного більше не повторить. В судових дебатах повідомив, що бажає загладити свою провину продовженням військової служби.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України (в ред. 2015 року), як самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинені особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу винного, зокрема, його негативну характеристику за місцем служби, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою повторно, та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.
Водночас, беручи до уваги дані про його особу, зокрема: те, що повністю визнав вину, бажає продовжити військову службу, злочин вчинив вперше; позитивно характеризується за місцем проживання, виховує двох малолітніх дітей, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без реального відбування покарання, тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Також, для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 під час іспитового строку, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 2-4 ст. 76 КК України.
Речові докази - залишити володільцю.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407КК України (в ред. 2015 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 3 /три/ роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 /два/ роки.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Документи іменний список особового складу 2 гаубичного артилерійського дивізіону в/ч пп НОМЕР_1 для проведення вечірньої перевірки за листопад 2015 року січень 2016 року, матеріали службових розслідувань, проведених службовими особами в/ч пп НОМЕР_1 : за фактом самовільного залишення в особливий період розташування в/ч пп НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 , за фактом нез`явлення в особливий період до розташування в/ч пп НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 , - які передані на зберігання у військову частину пп НОМЕР_1 залишити там же.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуюча суддя ОСОБА_1