Код суду 233 Справа № 233/2150/16-к
Вирок
Іменем України
24 травня 2016 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новолуганське Артемівського району Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не судимого, працює трактористом КП «Первомайське», зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
7 квітня 2014 року на території Донецької області України невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законом України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
На початку червня 2014 року підозрюваний ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, вступив до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», для чого прибув до блокпосту «ДНР», розташованого на в`їзді до м.Дебальцевого, Донецькій області, на автодорозі «Харків-Ростов».
При цьому ОСОБА_4 , вступаючи до незаконного збройного формування самопроголошеної та званої «Донецької народної республіки», був достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.
Діючи далі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, ОСОБА_4 , під командуванням невстановленої особи, ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань.
Після вступу ОСОБА_4 до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», командир вказаного блокпосту «ДНР» видав йому карабін системи «Сімонова» та 20 набоїв до нього.
Починаючи з 15 червня 2014 року та по 30 червня 2014 року, ОСОБА_4 , будучи у складі групи з числа мешканців селища Новолуганське, озброєний карабіном «СКС» з набоями, в цивільному одягу, з георгіївською стрічкою, здійснював бойове чергування на блок-посту, розташованому на в`їзді до міста Дебальцеве, яке знаходилось під контролем бойовиків НЗФ «ДНР».
Діючи у складі незаконного збройного формування ОСОБА_4 виконував наступні обов`язки: організація та ведення контрольно-пропускного режиму на блокпості, підконтрольного НЗФ «ДНР», на автодорозі «Харків-Ростов» на в`їзді до АДРЕСА_3 ; регулювання дорожнього руху на вказаному блокпості; перевірка та догляд автотранспорту, багажу, вантажів та осіб, які переміщаються через блокпост; участь у боротьбі та протидії ЗСУ у разі їх наближення до території, підконтрольній НЗФ «ДНР».
Протягом двох неділь, з 15 червня 2014 року до 30 червня 2014 року, ОСОБА_4 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира, а також виконував інші протиправні накази, направлені проти представників влади із застосуванням вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».
Таким чином, дії ОСОБА_4 , та невстановлених осіб носили тривалий характер та виразились в активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади із застосуванням вогнепальної зброї.
В результаті діяльності зазначеного не передбаченого законами України збройного формування на території Донецької області було вчинено низку тяжких та особливо тяжких злочинів.
30 червня 2014 року ОСОБА_4 добровільно вийшов зі складу вищезазначеного незаконного збройного формування.
Такі умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Між прокурором відділу процесуального керівництва досудового розслідування і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 12 квітня 2016 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, визнав повністю.
За умовами угоди підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти досудовому розслідуванню.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.2 ст.260 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч.2 ст.260 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням.
На підставі викладеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він скоїв злочин вперше, щиро розкаявся у скоєному.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Відомості про судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 квітня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудового розслідування і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
До набрання вироком законної сили обраний відносно засудженого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно.
Покласти на засудженого ОСОБА_4 в зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання наступні обов`язки:
1) не відлучатися з с.Новолуганське Артемівського району Донецької області без дозволу суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_4 , що порушення умов особистого зобов`язання має наслідком застосування грошового стягнення у розмірі від 0,25 розміру мінімальної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя