Справа № 343/1931/16-к
Провадження № 11-кп/779/536/2016
Категорія ч.2 ст.156 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Долинського районного суду від 03 листопада 2016 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и л а :
вказаною ухвалою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.11.2013 року за ч.2 ст.156 КК України на 5 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 10.09.2013 року.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.01.2016 року засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання за вище зазначеним вироком відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 10.09.2013 року по 16.12.2013 року, що становить 3 місяці 6 днів.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.03.2016 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке - у вигляді двох років двох місяців шістнадцяти днів обмеження волі. В строк відбуття покарання у виді обмеження волі зараховано час перебування під вартою з 11.03.2016 року по день звільнення із розрахунком один день знаходження під вартою до двох днів обмеження волі.

Початок відбуття покарання засудженому рахується з 10.09.2013 року; 2/3 частини відбутого терміну - 24.09.2016 року; кінець терміну - 24.05.2018 року. Ухвалою Долинського районного суду від 03.11.2016 року засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання у вигляді обмеження волі на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 21 день.

Своє рішення суд мотивував тим, що за термін відбування покарання ОСОБА_7 не допускав порушень вимог режиму відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, оголошувалось одне заохочення.

В апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи, просить постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання. Вважає, що суд не взяв до уваги ті обставини, що засуджений під час перебування під вартою в СІЗО м. Івано-Франківська допускав порушення вимог режиму утримання, за що було накладено одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час погашено, вказує, що під час відбування покарання заохочення не оголошувались.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таких вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Долинського районного суду від 03.11.2016 року засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання у вигляді обмеження волі на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 21 день.

Відповідно до вимог ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що стосовно засудженого, відносно якого відповідно до ст.ст.81, 82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м,яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Однак всупереч вказаним вимогам підстав для розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 не було, оскільки у відповідності до протоколу №14 засідання спостережної комісії при Долинській РДА від 17.10.2016р. комісія утрималась від спільного подання комісії установи по розгляду матеріалів засуджених, до яких застосовується пільга умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та спостережної комісії при РДА, в тому числі відносно засудженого ОСОБА_7 , в зв`язку з вчиненням ним тяжкого злочину.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 21.03.2016 року прибув в Долинський виправний центр (№118). Був працевлаштований в їдальні Долинського ВЦ, де працює по даний час. Виконує передбачені законом вимоги персоналом установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На профілактичних обліках не перебуває. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу засуджених за напрямком «Духовне відродження». Оголошувалось одне заохочення правами начальника установи.

Тому покликання прокурора про відсутність заохочень не відповідає дійсності.

В ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 допускав порушення вимог режиму тримання під вартою, за що було накладено одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора вагомими і аргументованими, а тому вона підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, ст.ст.81, 82 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду від 03 листопада 2016 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити адміністрації Долинського виправного центру №118 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку учасниками судового провадження шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4