16.06.2014
Справа №642/4955/14к
Провадження № 1кс/642/1301/14
16 червня 2014 р. слідчий суддя Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника - потерпілого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , його ж як голови громадської організації «Спілка вкладників Ощадбанку Харківської області» та голови громадської організації правозахисне формування Альянс «Квирити» на постанову про відмову у задоволенні клопотання,
В обґрунтування скарги заявник послався на те, що у постанові відсутні обґрунтування прийнятого рішення та посилання на норми КПК України. Зазначив, що у своєму клопотанні посилався на Наказ Генерального прокурора України «Про організацію роботи при розгляді та рішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» № 9гн від 28.12. 2005 року, в якому зазначено, що звернення, які свідчать про систематичне порушення закону, обмеження конституційних прав та свобод громадян та такі, що не отримали належної оцінки та реагування місцевих правоохоронних органів, слід перевіряти, як правило, з виїздом на місце. Крім того, послався на те, що в КПК України та в міжнародній кримінальній практиці передбачені слідчі процесуальні дії - виїзд на місце злочину.
В судовому засіданні заявник - потерпілий ОСОБА_4 - скаргу підтримав, пославшись на викладені в скарзі обставини. Також зазначив, що зібрав за місцем свого проживання великий об`єм письмових доказів вчинення злочину особами, зазначеними ним у заяві, тому доцільним є організування приїзду виїзної комісії за місцем його проживання для дослідження цих документів
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив у задоволенні скарги відмовити, пославшись на те, що кримінально-процесуальним законодавством України не передбачено вчинення слідчим дій, про які заявлено клопотання. Крім того, зазначив, що місце, про виїзд до якого заявлено клопотання, не є місцем злочину.
Суд, вислухавши заявника - потерпілого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.
20 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся з клопотанням у даному кримінальному провадженні щодо організування приїзду виїзної комісії за місцем його - потерпілого - мешкання з метою ознайомлення, дослідження та дачі правової оцінки усієї переписки членів «СВОХО», альянс «Квірити» та особисто його, як вкладника.
Постановою старшого слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 від 23 травня 2014 року відмовлено у задоволення даного клопотання.
В обґрунтування постанови ст. слідчий послався на те, що КПК України не передбачає такої слідчої та процесуальної дії, як створення та приїзд виїзної комісії з метою ознайомлення, дослідження та дачі правової оцінки будь-якої переписки, та потерпілий має право скористатися своїми правами та надати слідчому будь-які докази, у даному випадку документи, у яких містяться докази про злочинну діяльність посадових осіб.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
З огляду на положення ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом і в тому числі шляхом ініціювання потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, які здатні забезпечити подання суду належних та допустимих доказів.
Згідно з ч.2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання нею заяви про вчинення кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Нормами КПК України не передбачено обов`язку слідчого організовувати та проводити виїзну комісію за місцем мешкання потерпілого з метою ознайомлення з документами, їх дослідження та дачі їм правової оцінки.
Згідно з положеннями ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Посилання заявника на Наказ Генерального прокурора України від 28.12.2005 року N 9гн «Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України», який не є діючим нормативним актом, слідчий суддя до уваги не приймає. Діючий Наказ Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року N 9гн «Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» із змінами і доповненнями регламентує лише порядок розгляду звернень громадян на особистому прийомі та проведення перевірки, а не досудового розслідування, і не відноситься до кримінального процесуального законодавства України, що закріплено також у п.2.2. цього Наказу, згідно з яким заяви і повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення розглядаються відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення.
Повноваження слідчого органу досудового розслідування визначені у статті 40 КПК України, якою закріплено положення про те, що слідчий здійснює лише повноваження, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до частини 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Права потерпілого визначені у статті 56 КПК України. Так, відповідно до п.3 ч.1 вказаної статті протягом кримінального провадження потерпілий має право,зокрема, подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; відповідно до п.3 ч.2 вказаної статті - під час досудового розслідування потерпілий має право подавати докази на підтвердження своєї заяви.
Аналізуючи зміст вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку, що організування приїзду виїзної комісії за місцем мешкання потерпілого не передбачено кримінально-процесуальним законодавством.
Потерпілий не позбавлений можливості скористатися наданими йому правами та надати необхідні документи, які можуть бути використані у якості доказів, слідчому.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, а скарга необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.303, 307, 376 КПК України,
ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1