Справа №131/536/15-к
Провадження №11-кп/772/824/2015
Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1

У Х В А Л А
іменем України
21 вересня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
виправданого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000090, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 19 лютого 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_6 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 червня 2015 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лопатинка Оратівського району Вінницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
визнано не винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України та виправдано.
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, сержантом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 6 вересня 2014 року близько 9 год. 00 хв., в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 4 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою, в межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку їх віддання, а також ґрунтувались на законі, за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_9 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення антитерористичної операції, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної частини, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.402 ч.1 КК України, як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6
ставиться питання про скасування вироку суду. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Апеляція мотивована тим, що вирок є незаконним та необґрунтованим в силу істотних порушень кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги письмові докази, невірно відтворені показання свідків. Також прокурор зазначив, що цим же суддею в аналогічних випадках постановлено обвинувальні вироки.
В судовому засіданні прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі скасувавши виправдувальний вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та одночасно просили постановити вирок з визнанням винним ОСОБА_9 за ч.1 ст.402 КК України та призначенням покарання в межах санкції статті.
Виправданий ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим. При цьому ОСОБА_9 пояснив, що йому був оголошений наказ, який не відповідав встановленій формі щодо документу (не містив підпису особи, що його видала та печатки, а також даний наказ не носив індивідуального характеру. Захисник ОСОБА_8 пояснив, що суд дійшов вірного висновку про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення та прийняв рішення про виправдання обвинуваченого.
Також апеляційним судом за клопотання прокурора проведено часткове судове слідство в частині повторного дослідження письмових доказів, яким на думку сторони обвинувачення суд першої інстанції дав невірну оцінку визнавши їх недопустимими.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, провівши часткове судове слідство, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги прокурора в частині істотного порушення кримінального процесуального закону в частині належності доказів апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
За клопотанням сторони обвинувачення апеляційним судом проведено часткове судове слідство, а саме повторно досліджені письмові докази, які, на думку прокурора, не були взяті до уваги судом першої інстанції:
-протокол огляду документів від 16.10.2014 року (т.1 а.с.49-53);
-наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 04.09.2014 року «Про повернення військовослужбовців до військової частини» (т.1, а.с.54-55);
-постанова про визнання документом від 16.10.2014 року (т.1, а.с.56-57);
-протокол огляду документів від 24.10.2014 року (т.1 а.с.59-64);
-наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №145 від 08.09.2014 року (т.1, а.с.65-71);
-постанова про визнання документом від 24.10.2014 року (т.1, а.с.72-73);
-протокол огляду документів від 16.10.2014 року (т.1 а.с.74-78);
-наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №140 від 29.08.2014 року (т.1, а.с.79-83);
-постанова про визнання документом від 24.10.2014 року (т.1, а.с.84-85);
-постанова про виділення матеріалів досудових розслідувань (т.1, а.с.98-100);
-акт засвідчення відмови від ознайомлення з наказом (т.1, а.с.102);
-акт про відмову військовослужбовця від отримання припису (ит.1, а.с.112).
Внаслідок проведеного судового слідства встановлено, що накази військового комісара № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , №140, та акти є недопустимими доказами.
Відповідно до ч.3 ст.99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ. Як убачається з досліджених документів, останні є копіями, не завіреними належним чином. При цьому стороною обвинувачення ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції оригінали документів надані не були.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Крім цього, повторно досліджені апеляційним судом процесуальні документи (протоколи оглядів документів та постанови про визнання документами) також є недопустимими доказами, оскільки являються копіями процесуальних документів, здійснених в межах розслідування іншого кримінального провадження, а саме провадження №0000065, яке було внесено в ЄРДР 26.09.2014 року. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч1 счт.402 КК України було внесено в ЄРДР 19.02.2015 року за №0000090.
Недопустимим доказом з огляду на положення п.2 ч.3 ст.87 КПК України також є постанов прокурора від 19.02.2015 року про виділення матеріалів досудових розслідувань. Як вбачається з зазначеної постанови, прокурор в ході розслідування кримінального провадження №0000090 прийняв рішення про виділення матеріалів з іншого кримінального провадження, що суперечить порядку виділення матеріалів досудового розслідування, встановленого ст.217 КПК України.
Такими, що не ґрунтуються на законі, також є доводи прокурора про наявність обвинувальних вироків, постановлених цим же судом (цим же головуючим суддею) в аналогічних справах, зокрема у провадженні №131/537/15-к від 28.04.2015 року відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст.402 КК України та у провадженні №131/412/15-к від 02.04.2015 року відносно ОСОБА_11 за ч.1 ст.402 КК України. Зокрема, у провадженні відносно ОСОБА_10 суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів. У провадженні відносно ОСОБА_11 вирок було постановлено на підставі угоди про визнання винуватості, що також виключає дослідження доказів. Крім цього зазначені доводи прокурора суперечать положенням ч.4 ст.3 КК України, відповідно до якої застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків уу фактичним обставинам кримінального провадження апеляційний су знаходить безпідставними, оскільки показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відтворені у вироку суду належним чином. При цьому їх показання без дослідження допустимих доказів (наказу, який не було виконано) не можуть доводити винуватість ОСОБА_9 .
Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції дано належну оцінку сукупності доказів ьа обґрунтовано прийнято рішення про виправдання ОСОБА_9 .
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 червня 2015 року у кримінальному провадженні №0000090, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 19.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.1 ст.402 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: