У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2016 р. м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород матеріали справи за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 від 10.06.2015 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000539 від 24.04.2014 р.,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на постанову слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 від 10.06.2015 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000539 від 24.04.2014 р.

Скаргу мотивує тим, що 04.12.2015 р. нею рекомендованим листом було отримано постанову слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні її, ОСОБА_5 , потерпілою у кримінальному провадженні № 0000539 від 24.04.2014 р. за ст. 356 КК України, що було відкрите за її повідомленням про злочин. Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що слідчим нічим не обґрунтовано відмову у визнанні її потерпілою. Потерпілим в кримінальному провадженні за ст. 356 КК України може бути особа, якій злочинними діями завдано матеріальну шкоду. Але при цьому слідчим не досліджувалася завдана їй шкода, так як не проведено жодних слідчих дій для встановлення чи дійсно завдано їй шкоду захопленням комунального майна у кількості 96 торгівельних павільйонів, двох земельних ділянок та земель загального користування (тротуарів та зелених зон) по вул. Вербова та вул. Миру, чи дійсно кошти отримані від незаконної діяльності директора ринку поступали до бюджету міста, а відтак на потреби громади. Суперечливим та незрозумілим є спростування слідчим ОСОБА_4 у постанові факту завдання їй будь-якої шкоди за статтями КК України, які у даному кримінальному провадженні не досліджувалися та дії директора ринку «Чоппроект» не кваліфікувалися за ст.ст. 129, 296 КК України. Слідчий ОСОБА_4 прийшла до помилкового висновку, що вона не може бути потерпілою від того, що протягом декількох років директор МКП «Чоппроект» ОСОБА_6 захопила майно, що належить громаді міста Чоп, а відтак і їй, як члену громади, та неправомірна задавала це майно в оренду, отримувала з такої незаконної діяльності прибуток, але вказаний прибуток у вигляді надходжень до бюджету міської ради не поступав. Слідчим винесено постанову про відмову у визнанні потерпілою у провадженні № 0000539 від 24.04.2014 р. за ст. 356 КК України, але у тексті постанови описують зовсім інші обставини іншого кримінального провадження, тому встановити чому саме їй відмовлено у визнанні потерпілим та у якому саме провадженні неможливо.

Під час судового розгляду скаржник ОСОБА_5 підтримала скаргу з викладених у ній обставин, просила її задовольнити.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні не заперечили проти задоволення скарги.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, особою якій відмовлено у визнанні потерпілою.
В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2015 р. до СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області надійшла письмова заява ОСОБА_5 про визнання її потерпілою у кримінальних провадженнях № 0000287 від 27.02.2015 р. за ст. 197-1 ч. 1 КК України та № 0000539 від 24.04.2014 за ст. 356 КК України.
10.06.2015 р. слідчий СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 винесла постанову про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілою.
Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
З огляду на положення КПК України слід дійти висновку про те, що органом досудового розслідування повинно бути вирішено питання щодо участі заявника у кримінальному провадженні після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, оскільки на це вказує ч. 5 ст.55 КПК України.
Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_5 від 12.05.2015 р. про визнання її потерпілою, нею було повідомлено, що ОСОБА_7 самовільно захопила та використовувала протягом 2013 року для отримання матеріальної вигоди дві земельні ділянки, які належить громаді міста та їй, як члену громади міста Чоп. Крім того, вона, всупереч законодавству надає в оренду місця загального користування, а саме тротуари на АДРЕСА_1 , що також є власністю громади. По її, ОСОБА_5 , заяві було відкрито кримінальні провадження № 0000287 від 27.02.2015 р. за ст. 197-1 ч. 1 КК України та № 0000539 від 24.04.2014 за ст. 356 КК України.
Відповідно до приписів ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Всупереч вимог ст. 9 КПК України слідчий ОСОБА_4 всебічно, повно і неупереджено не дослідила обставин кримінального провадження та не перевірила факти, викладені у заяві ОСОБА_5 .
З оскаржуваної постанови вбачається, що вона за своїм змістом є суперечливою і недостатньо обґрунтованою. Так, з вступної частини оскаржуваної постанови вбачається, що постанову про відмову у визнанні потерпілим винесено за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000539 від 24.04.2014 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 КК України, а у резолютивній частині зазначено про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000028 від 30.01.2015 р. При цьому в мотивувальній частині постанови, одночасно з обґрунтуванням та посиланням на ст. 356 КК України, слідчим робляться обґрунтування та посилання на ст.ст. 129, 296 КК України.
Також слідчий суддя не бере до уваги викладені в оскаржуваній постанові обґрунтування слідчого мотивів у частині того, що потерпілим за ст. 356 КК України може бути особа, якій злочинними діями завдано матеріальну шкоду, так як факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду, а на момент визнання особи потерпілим слід виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.
Диспозиція ст. 356 КК України визначає, що суспільно-небезпечним діянням є самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
З огляду на зазначене слідчий передчасно прийшла до висновку про відсутність підстав для визнання особи потерпілим, не з`ясувала обставини за яких заявник звернувся до слідчого та не мотивувала своє рішення у відповідності до ст. 110 КПК України.
За викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку, що скарга є підставною і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 від 10.06.2015 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000539 від 24.04.2014 р. задовольнити.

Постанову слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 від 10.06.2015 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000539 від 24.04.2014 р. скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1