У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000554 за касаційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ст. 118 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_7 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 02 год. 18 квітня 2014 року в напівпідвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_9 , який заподіяв йому легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, втікаючи від ОСОБА_9 , і, побачивши в руці останнього камінь, перевищуючи межі необхідної оборони, схопив зі столу ніж і наніс ним один удар в живіт ОСОБА_9 , від чого останній через нетривалий проміжок часу помер.
У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що органами досудового розслідування порушено права потерпілої ОСОБА_10 , зокрема, не вручено пам`ятку про права, не повідомлено про зміну обвинувачення ОСОБА_7 , вважає, що суд мав кваліфікувати дії засудженого як умисне вбивство, а апеляційний суд не звернув уваги на ці порушення.
В запереченнях на касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_7 просить судові рішення залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи представника потерпілих про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями самого засудженого ОСОБА_7 , який повідомив, що 17 квітня 2014 року під час розпиття спиртних напоїв між ним та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої останній, який був сильнішим за нього, декілька разів кинув його на землю та вдарив рукою по обличчю. Він почав тікати, однак ОСОБА_9 побіг за ним з каменем у руках і кричав, що вб`є. Коли ОСОБА_9 замахнувся на нього каменем, то він злякався, схопив зі столу кухонний ніж і вдарив нападника в живіт. Після цього він намагався надати потерпілому медичну допомогу і відправив його до лікарні, де той помер;
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка повідомила, що ввечері їй зателефонувала ОСОБА_11 її сестра і повідомила, що ОСОБА_9 і ОСОБА_7 б`ються, а через деякий час повідомила, що останній порізав ОСОБА_9 . Коли вона приїхала на місце події, то вони вже відвезли пораненого до лікарні. Зі слів сестри знає, що коли ОСОБА_7 втік у підвал, то туди ж побіг і ОСОБА_9 , якого засуджений вдарив ножем;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що під час розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла бійка, ОСОБА_9 перемагав, оскільки був сильнішим, розбив ОСОБА_7 надбрів`я, останній став тікати у підвал, потерпілий за ним, а потім вийшов з раною на животі. Вони з чоловіком надали йому першу медичну допомогу і відправили до лікарні;
- показаннями свідка ОСОБА_12 тестя потерпілого та засудженого, який повідомив, що в ніч з 17 на 18 квітня 2014 року між останніми виникла бійка, він бачив, що потерпілий був сильнішим і коли ОСОБА_7 побіг у підвал, то ОСОБА_9 за ним. При цьому в руках у останнього був якийсь предмет;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що зі слів ОСОБА_12 знає, що в квітні 2014 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої останній порізав ножем ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що йому зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 відбувається бійка , коли він приїхав на місце події, то ОСОБА_9 вже лежав на землі і вони відвезли його до лікарні;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що разом з ОСОБА_14 приїхали на місце вчинення злочину, де він бачив, що ОСОБА_9 лежав на землі, а ОСОБА_7 обробляв йому рану, плакав та казав, що не хотів цього робити, після чого пораненого відвезли до лікарні;
- показаннями свідка ОСОБА_16 працівника міліції, який повідомив, що в складі слідчо-оперативної групи проводив огляд місця події, під час якого було вилучено один фрагмент бруківки та камінь зі слідами крові.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлені множинні садна чола, обличчя, поперекової ділянки та лівої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; даними висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_7 психічними захворюваннями не страждав і не страждає, в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, перебував у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; даними протоколу огляду місця події, акту медичного освідчення та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження представника потерпілих ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 та про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наведеними доказами.
Суди дійшли правильного висновку про вчинення ОСОБА_7 саме умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, при цьому вони обґрунтовано мотивували свої рішення тим, що потерпілий поводив себе агресивно, перемагаючи ОСОБА_7 , наносив останньому тілесні ушкодження, втекти засуджений не зміг і, реально побоюючись за своє життя та здоров`я, явно виходячи за межі необхідної оборони, схопив зі столу ніж і наніс потерпілому один удар ножем, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, від якого останній помер.
Таким чином, винуватістьОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Твердження представника потерпілих про те, що органами досудового розслідування порушені права потерпілої ОСОБА_10 , зокрема, не вручено пам`ятку про права, не повідомлено про зміну обвинувачення ОСОБА_7 спростовуються матеріалами провадження. Так, 11 червня 2014 року заступником начальника СВ Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області була прийнята постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, того ж дня потерпіла ОСОБА_10 отримала повідомлення про оголошення підозри у кримінальному провадженню ОСОБА_7 за ст. 118 КК України, про що розписалася. 12 червня 2014 року ОСОБА_10 ознайомилася з усіма матеріалами, наявними в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , про що також розписалася, при цьому будь-яких заяв та клопотань від неї не надходило. Також в матеріалах провадження міститься пам`ятка про права та обов`язки потерпілого, з якою 07 травня 2014 року ознайомилася ОСОБА_10 .
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який позитивно характеризується, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 максимального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його визнано винним.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також суд правильно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Розглянувши за апеляцією представника потерпілих ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляції.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3