АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/167/16 Справа № 201/613/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2016 року у кримінальному провадженні №0005179 від 15.12.2015 року про арешт майна

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
в присутності:

заявника ОСОБА_6 ,
представника адвоката ОСОБА_8 ,
представник потерпілого
ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 та накладено арешт на майно заявника, а саме на автомобіль PORSHE PANAMERA, 2012 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що клопотання прокурора про накладення арешту обґрунтоване, оскільки дані, викладені у матеріалах провадження дають підстави для висновку, що з метою недопущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання у кримінальному провадженні, накладення арешту на вказаний автомобіль є необхідним.

В апеляції:

Заявник ОСОБА_6 вважає ухвалу незаконною, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ухвала постановлена з істотним порушенням норм КПК України, без повного та всебічного дослідження усіх наявних матеріалів. Вважає, що слідчий суддя не мав правових підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль відповідно до змісту ст. 170 КПК України, що слідчим та прокурором під час складання клопотання та судом при постановленні ухвали не було дотримано вимог ст.ст.171, 173 КПК України. Суд, на думку ОСОБА_6 , надав невірної оцінки правовим підставам для накладення арешту в рамках кримінального провадження та допустив ряд порушень процесуального закону, незаконно обмеживши його право власності на вказаний автомобіль. Зазначає, що розгляд вказаного клопотання відбувався без його участі, він дізнався про вказану ухвалу 29.01.2016 року, коли отримував її в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим вважає що строк на її оскарження ним не пропущений.

Заяв про протиправне заволодіння майном до правоохоронних органів не надходило, а ні від колишнього власника ОСОБА_11 , а ні від нинішнього ОСОБА_6 , а також вважає, що ОСОБА_9 не має жодного відношення до вказаного автомобіля PORSHE PANAMERA, а отже, сам автомобіль, на його думку, не може бути предметом спору з ОСОБА_11 , оскільки вважає, що таким предметом можуть бути лише гроші, за які придбаний цей автомобіль.

Вказує, що судове засідання не фіксувалось технічними засобами, що на його думку, відповідно п. 7 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

На підставі викладеного просить скасувати вказану ухвалу про накладення арешту на його автомобіль.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, доводи заявника ОСОБА_6 , його представника адвоката ОСОБА_8 , які прохали задовольнити апеляцію, скасувати ухвалу, та постановити нову, якою зняти арешт з автомобіля, представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , яка просила залишити скаргу без задоволення, а ухвалу судді без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, та думку осіб в судовому засіданні, колегія суддів дійшла до наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що 15.12.2015 року приблизно 10:00 год. невстановлена особа, знаходячись на автомобільній стоянці в м. Дніпропетровську по вул. Бригадній №11, шахрайським шляхом заволоділа легковим автомобілем «PORSHE PANAMERA», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 .

15.12.2015 року вказані відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0005179 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що прокурор Дніпропетровської прокуратури №2 молодший радник юстиції ОСОБА_12 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 , - автомобіль «PORSHE PANAMERA», 2012 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , з метою недопущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання у кримінальному провадженні.

Як вбачається із заяви ОСОБА_6 , останній стверджує що в клопотанні прокурора не наведено достатніх доказів на підтвердження вчинення певною особою кримінального правопорушення, а викладені в свідченнях ОСОБА_13 фактичні обставини містять ознаки лише фіктивної угоди та стосуються інтересів третіх осіб.
З клопотання слідчого видно, що 14.08.2013 року в м. Києві ОСОБА_13 придбав за 71 000 доларів США у страхової компанії «Тасс» легковий автомобіль «PORSHE PANAMERA», 2012 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який був після ДТП. Власник автомобіля видав довіреність страховій компанії на реалізацію вказаного автомобіля, а ОСОБА_13 придбав цей автомобіль за довіреністю на його ім`я. Проте, через сімейні обставини, ОСОБА_13 оформив вказаний автомобіль на свою однокласницю ОСОБА_11 за грошову винагороду, а фактично вона не мала ніякого відношення до цього автомобіля, адже всі витрати по його відновленню, експлуатації та інші витрати ОСОБА_13 ніс самостійно, оскільки являвся фактичним та постійним його власником.
У листопаді 2015 року ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_11 з метою переоформити вказаний автомобіль на нього, проте вона відмовила, повідомивши що з цього приводу ОСОБА_13 необхідно звертатися до інших людей, а 15 грудня 2015 року він дізнався від працівників міліції, що ОСОБА_11 за договором купівлі продажу передала його автомобіль ОСОБА_6 за 55 000 доларів США і що в єдиному реєстрі власників рухомого майна ОСОБА_6 значиться як власник.
Разом з цим, як видно з договору купівлі продажу серії НАС №719595 від 26.11.2015 року, сума угоди, укладена між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , про придбання вказаного автомобіля, складає 352 000 гривень.
В той же час, представник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційного суду стверджувала, що сума угоди ОСОБА_11 з ОСОБА_6 не відповідає дійсності та є суттєво заниженою, зазначаючи що ринкова вартість вказаного автомобіля є значно більшою і що ОСОБА_13 спочатку придбав цей автомобіль за 71 000 доларів США. Також вказала, що власником автомобіля, на її думку, є ОСОБА_13 ..
З наданої суду довідки, 11 лютого 2016 року вказаний автомобіль слідчим було вилучено з гаражу, належному ОСОБА_6 у м. Запоріжжя та доставлений у м. Дніпропетровськ до Жовтневого відділу поліції.
Виходячи з викладеного, твердження ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_8 щодо відсутності достатніх доказів для арешту майна не можуть бути прийняті колегією, оскільки метою запобіжного заходу у вигляді арешту майна, в даному випадку, є по перше його збереження, запобігання його прихованню, а відповідно, забезпечення схоронності цього майна, і, як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_13 також прагне повернення цього майна, а отже, вочевидь це майно є спірним. Крім того, як видно з даних щодо ціни придбання вказаного автомобіля, та його відчуження ОСОБА_11 за суму, яка є в декілька разів нижчою від первісної, то колегія суддів знаходить слушними доводи адвоката ОСОБА_10 про можливість фіктивної угоду, чим порушуються відповідно інтереси третіх осіб, та відповідно в подальшому виникає питання щодо відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, арештовується незалежно від того, хто являється його власником, підозрюваний, обвинувачений чи треті особи, а також у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі. В протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання переховування, забезпечення схоронності спірного майна чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання у кримінальному провадженні, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає безпідставними та не спроможними доводи апелянта щодо порушення судом вимог ст. 170 КПК України, оскільки розглядаючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна, а також для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Доводи апелянта щодо допущення судом істотних порушень процесуального Закону, що полягло у не здійсненні фіксуванні судового розгляду технічними засобами, колегія суддів також вважає неспроможними, оскільки з матеріалів провадження не вбачається, що слідчим суддею було прийнято рішення про його недоцільність відповідно до положень ч. 1 ст. 107 КПК України, що вбачається з журналу судового засідання ( а.п.25).
Як видно з тексту самої ухвали, вона є належно вмотивованою та обґрунтованою.
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали суду, під час перевірки матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено.

Отже вказана ухвала є законною і такою що не підлягає скасуванню, і будь-яких підстав для задоволенні апеляційної скарги захисника, - не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2016 року у кримінальному провадженні №0005179 від 15 грудня 2015 року про арешт майна, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4