Справа № 298/1434/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.08.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі судді - доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляцією заступника прокурора Закарпатської області на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02.03.2015 року.
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Вовківці, Борівського району Тернопільської області, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючий директором філії „Великоберезнянський держспецлісгосп ДП „Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, одружений, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, судимий 08.04.2014 року за ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, засуджений за ч. 1 ст. 175 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу 1 700 грн..
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вироку від 08.04.2014 року, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим терміном 1 рік та покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну свого місця проживання.
За ч. 1 ст. 175 КК України із застосуванням ч. ч. 1, 2 ст. 69 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу 1 700 грн..
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України даний вирок та вирок від 08.04.2014 року ухвалено виконувати самостійно.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що будучи директором філії „Великоберезнянський держспецлісгосп і маючи на рахунку грошові кошти підприємства, всупереч вимогам ч. 3 ст. 15 Закону України „Про оплату праці, не виплачував в повному обсязі заробітну плату працівникам в період з 01.07.2013 року, заборгованість якої на 18.07.2014 року становила 384 900 грн., при наявності на рахунку підприємства з 01.07.2013 р. по 01.07.2014 р. 694 000 грн., з яких тільки 226 800 грн. було використано на оплату праці.
В апеляції прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого порушує питання про скасування вироку в наслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В зміненій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, яка вимоги зміненої апеляційної скарги підтримала і просила вирок суду скасувати з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, виступ обвинуваченого про законність вироку суду та безпідставність апеляційної скарги, розглянувши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що змінена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог ч. ч. 1,3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується безпідставна невиплата заробітної плати працівникам філії „Великоберезнянського держспецлісгоспу в період з 01.07.2013 р. по 01.07.2014 р. і станом на 18.07.2014 р. заборгованість по заробітній платі становить 384 900 грн.. При тому, що на рахунки підприємства з 01.07.2013 по 01.01.2014 р. поступило коштів 551 300 грн., з яких використано 65 600 грн. на сплату податків та інших платежів та 141 600 грн. на виплату заробітної плати, решта коштів були використані на інші видатки 344 грн. 01 коп.. Крім того в період з 01.01.2014 р. по 01.07.2014 р. на рахунки підприємства поступили ще 142 200 грн. з яких 12 600 грн. сплачено податків та інших обов`язкових платежів, а 85 000 грн. на виплату заробітної плати, решта коштів використано на інші видатки.
Про те, як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд визнав доведеним, що обвинувачений безпідставно не виплатив 384 900 грн. заробітної плати працівникам підприємства за вищевказаний період, за наявності на рахунках підприємства 694 000 грн. вільних коштів, з яких 86 900 грн. сплачено податків та інших обов`язкових платежів, а на виплату заробітної плати 226 800 грн.. Решта коштів використано на інші видатки.
Таким чином, суми коштів зазначені в обвинувальному акті та вироку суттєво різняться, тим самим порушуючи вимоги ст. ст. 370, 377 КПК України та загальні засади щодо диспозитивності судового розгляду, згідно яких суд, залишаючись об`єктивним та неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, дослідити за участі сторін матеріали провадження та ухвалити законне, обгрунтоване та справедливе рішення. При цьому головуючий у судовому засіданні має спрямувати судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження.
Крім того, згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній людині має бути невідкладно і детально повідомлено зрозумілою для неї мовою про характер і підстави пред`явленого їй обвинувачення. Обов`язок органів, які ведуть кримінальне провадження, повідомляти кожній особі про підозру її у вчиненні кримінального правопорушення, роз`яснити суть підозри її процесуальні права і обов`язки. Вказані положення закріплені і в ст. 29 КПК України, що є складовою гарантій забезпечення прав на захист та справедливий суд.
Вказані вимоги Закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі не були.
Не може колегія суддів залишити поза увагою й те, що в матеріалах провадження не має інформації, чи була заборгованість по заробітній платі на момент призначення ОСОБА_6 директором філії. До речі, під час апеляційного розгляду учасники провадження на це також звертали увагу.
Також, прокурор в зміненій апеляції вірно звернула увагу колегії суддів на те, що з журналу судового засідання вбачається, що ОСОБА_6 свою вину визнав частково, в той час коли у вироку зазначено його повне визнання вини та щире каяття.
Враховуючи, що колегією суддів встановлено порушення вимог ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а також, істотні порушення процесуального Закону, які торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, що перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження, така приходить до висновку про необхідність скасування вироку та направлення провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
змінену апеляцію прокурора задовольнити частково.
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02.03.2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з моменту вручення йому її копії.
Судді: