Справа № 405/8292/15-к
1-кп/405/407/15
УХВАЛА
14 грудня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду відповідно до ухвали про призначення підготовчого судового засідання від 07.12.2015 року, направлений заступником прокурора прокуратури міста Кіровограда обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0009759 від 13 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України, у відношенні якого під час досудового розслідування обраний запобіжний захід особисте зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
В провадження Ленінського районного суду міста Кіровограда 03 грудня 2015 року надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не вбачає, кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду міста Кіровограда. В судове засідання просив викликати обвинуваченого, потерпілу.
Потерпіла ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки вважає, що пред`явлене обвинувачення є неповним та пред`явленим не до всіх осіб, які, на її думку, вчинили щодо неї злочин. Також зазначила, що в порушення вимог ст. 290 КПК України їй не було надано доступу до матеріалів досудового розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував.
Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов висновку, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.
Частиною 3 статті 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
При цьому, в ході огляду під час підготовчого судового засідання наявного в матеріалах кримінального провадження № 0009759 /а.к.п. 82/ протоколу доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 01.12.2015 року, судом встановлено, що в зазначеному протоколі дійсно мається підпис потерпілої ОСОБА_4 з відміткою про те, що з протоколом вона ознайомлена в повному обсязі без обмежень у часі , зауважень не має.
Крім того, в зазначеному протоколі мається підпис потерпілої ОСОБА_4 про підтвердження ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. При цьому, вказівки на те, з якими саме матеріалами потерпіла ознайомлена протокол не містить.
Також, суд звертає увагу на те, що в даному протоколі також не зазначено на скількох аркушах матеріалів досудового розслідування № 0009759 надано доступ потерпілій.
Тому, беручи до уваги, що потерпіла в підготовчому судовому засіданні заперечує факт надання їй стороною обвинувачення доступу до матеріалів досудового розслідування, а вищевказаний протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 01.12.2015 року не містить зазначення найменування наданих потерпілій матеріалів, суд констатує порушення вимог ч. 9 ст. 290 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед інших має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статі (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п.54). Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у підпункту "в" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії").
В ході підготовчого судового засідання встановлено, що направлений до суду обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, а лише вказує на те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру, а саме про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та далі за текстом викладається сама підозра.
Тобто, в обвинувальному акті, в порушення вимог кримінального процесуального закону, викладено зміст підозри у вчиненні вище зазначеного злочину, що не підтверджує доведеність винуватості обвинуваченого на стадії досудового слідства.
При цьому, суд зауважує, що підозра - це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним (безсумнівним).
Саме тому обвинувачення, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.
Відсутність сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведеної вище норми Кримінального процесуального кодексу України, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статтей 290, 291 КПК України, а отже, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків у розумний строк.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 290, 291, п. 3. ч. 3 ст. 314 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0009759 від 13 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України повернути прокурору прокуратури міста Кіровограда ОСОБА_3 для усунення недоліків у розумний строк.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1