У Х В А Л А

Справа № 183/564/16

№ 1-кп/183/373/16

15 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000221 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, колишнього військовослужбовця призваного на час проведення мобілізації, старшини запасу, маючого повну вищу освіту, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
28.03.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 66 (по стройовій частині) старшину ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду: головного сержанта 5 самохідно-артилерійської батареї 2 самохідно-артилерійського дивізіону, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
За таких обставин, старшина ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути взірцем виконання службового обов`язку.
09.12.2014 року старшина ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив військову частину НОМЕР_1 , та в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
22.12.2014 року старшина ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.
Таким чином у період з 09.12.2014 року по 22.12.2014 року старшина ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 29.01.2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , яку просить затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Обвинувачений ОСОБА_4 висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання. При цьому останній визнав себе винним, повністю визнав обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. А також зазначив, що угоду було укладено за його ініціативою та добровільно. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує, що вчинив злочин.
Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження судом угоди про визнання винуватості, і призначення узгодженого сторонами покарання.
У обвинуваченого та його захисника в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди, відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Тому, з урахуванням вищевикладеного, при призначенні покарання суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850,00 грн.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу у вказаному вище розмірі буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 474 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 січня 2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. на користь держави.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1