Ухвала іменем україни 12 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року за ч.2 ст.146, ч.1 ст.186, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні та призначено покарання за ч.2 ст.289 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без конфіскації майна.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, 30 вересня 2014 року о 23 год 30 хв, ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 в м. Нікополі, повторно незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: мопедом «Дельта», вартістю 1700 грн, що належить потерпілому ОСОБА_2, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості.

В обґрунтування наведеного прокурор вказує на неправильне застосування відносно ОСОБА_1 вимог ст.69 КК України. Зазначає, що судом апеляційної інстанції при перевірці вироку суду І інстанції щодо обґрунтованості застосування вимог ст.69 КК України не достатньо врахував усі дані, які характеризують особу ОСОБА_1, а також результатів дієвості кримінально-правових заходів впливу, застосованих у минулому.

Крім того, зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги прокурора.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 вину у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненому повторно визнав, надав пояснення про обставини вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі пояснень засудженого, потерпілого, а також інших наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, кваліфікував його дії за ч.2 ст.289 КК України та призначив покарання.

Доведеність вини засудженого ОСОБА_1 та кваліфікація його дій за ч.2 ст.289 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

Як вбачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_1 покарання, суд згідно із вимогами ст.65 КК України в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше судимий, має позитивну характеристику з місця проживання, пом'якшуючі обставини, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, перебування на утриманні малолітніх дітей, а також добровільну видачу транспортного засобу, яким заволодів, відсутність обтяжуючих обставин.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, суд об'єктивно вказав на наявність обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та обґрунтовано застосував положення ст.69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав ці доводи безпідставними з наведенням в ухвалі докладних мотивів такого рішення. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Призначене ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим статтями 65, 69, 71 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для скасування судового рішення з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв'язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.

Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5