АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/474/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, раніше судимого:

- 24 червня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, з обов`язками передбаченими п. п. 2, 3, 4, ч. 1 ст. 76 КК України;

- 14 вересня 2010 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів з врахуванням вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24. червня 2010 року, які виконувати самостійно;

- 06 серпня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ст. 124 КК України до арешту строком на 3 місяці, який відбутий повністю, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці. Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

встановила:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 25 травня 2015 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи неподалік магазину Авто-маяк на проспекті С. Бандери, 7 в м. Тернополі, де здійснює свою підприємницьку діяльність потерпілий ОСОБА_9 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно з корисливих мотивів викрав із виставкового стенду, що розміщений поруч із входом у вищевказаний магазин, автомобільну гумову шину торгової марки Bridgestone-195/65 R15 91Н вартістю 1 030 гривень. Із викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 030 гривень.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яке не пов`язано з позбавленням волі.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд першої інстанції не вирішив питання про об`єднання матеріалів кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, що стало наслідком прийняття незаконного рішення, бо прокурор відмовився підтримувати угоду про визнання винуватості з обвинуваченим, а суд відмовив у затвердженні даної угоди.

Апелянт наголошує на тому, що обвинувачений став на шлях виправлення, працював у потерпілого за договором підряду, а судом не враховано клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення. Суд не зазначив у рішенні, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Крім того, на обґрунтування своїх вимог зазначила, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На її думку, судом при призначені покарання не достатньо враховано всі пом`якшуючі його обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність постійної роботи, перебування на утриманні непрацюючої дружини та трьох малолітніх дітей, діяння, яке він вчинив не є суспільно небезпечним.

В суді апеляційної інстанції свої вимоги уточнила і просить призначити її підзахисному із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, органами досудового слідства та судом дотримано вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у справі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості і правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не підтверджені доказами його винуватості, є безпідставними.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого злочину, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

При цьому, суд з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст фактичних обставин справи, чи не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції та роз`яснив йому, що у даному випадку він буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Отже, з вищенаведених обставин, захисник не вправі оскаржувати законність вироку щодо доведеності вини обвинуваченого та дослідження певних доказів, а тому її вимоги в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Стаття 334 КПК України передбачає, що суд своєю ухвалою, керуючись правилами, передбаченими ст. 217 КПК України, може об`єднати в одне провадження матеріали кримінальних проваджень, якщо вони перебувають у нього на розгляді щодо кількох осіб, обвинувачуваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, обвинувачуваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Як вбачається з журналу судового засідання даного кримінального провадження та його звукозапису, клопотань про об`єднання даного кримінального провадження з кримінальним провадженням про обвинувачення ОСОБА_7 за за ч. 2 ст. 309 КК України, яке поступило в суд пізніше, від сторін кримінального провадження не поступало і відповідно не вирішувалось судом, а тому доводи апелянта і в цій частині не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів вважає безпідставними і не приймає до уваги посилання захисника на те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у закритті кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, незважаючи на те, що обвинувачений перебував у трудових відносинах з потерпілим згідно договору підряду від 17 травня 2015 року.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження щодо злочину передбаченого ст. 185 КК України здійснюється у формі приватного обвинувачення на підставі заяви потерпілого, якщо він вчинений особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.

Згідно ст. 2 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів провадження, між потерпілим та обвинуваченим був укладений цивільно-правовий договір підряду і останній не перебував з потерпілим у трудових відносинах, тобто не був найманим працівником, а тому підстав для здійснення кримінального провадження як приватного і його закриття за заявою потерпілого у суду не було.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, в якості пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, постійне місце проживання, добровільне відшкодування завданого збитку, перебування на утриманні непрацюючої дружини та трьох малолітніх дітей. Саме з врахуванням всіх вищенаведених обставин, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції статті ближче до мінімального у виді штрафу арешту на строк 4 місяці, в той час, як санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту є необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не знайшла підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання та застосування положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, у зв`язку з чим, доводи апелянта є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за цей злочин.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який вчинив умисний злочин з корисливих мотивів, при цьому будучи раніше неодноразово судимим, не став на шлях виправлення, апеляційний суд вважає за неможливе застосувати ст. 69 КК України.

Інших обставин на які б посилався захисник в своїй апеляційній скарзі немає, тому колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним, що характеризують його особу та всім обставинам кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2