ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 556/429/16-к
Рядок статзвіту № 27

16.02.2016 рокуВолодимирецький районний суд Рівненської області під головуванням судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт.Володимирець кримінальне провадження №0000787 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, освіта вища, військовозобов`язаного, не працюючий, не судимого;

за ч.2 ст. 240 КК України,-
в с т а н о в и в:
Відповідно до обвинувального акту від 27.01.2016 року, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 24.09.2015 року, о 03 год. 00 хв., не являючись суб`єктом підприємницької діяльності , без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту , що засвідчує гірничий відвід, в порушення вимог ст.. 19 Кодексу України «Про надра» та ст.. 4 Закону України від 18.11.1997 «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», незаконно, шляхом гідророзмиву ґрунту, за допомогою мотопомпи кустарного виробництва в урочищі «Юкмань», що поблизу смт. Володимирець, Рівненської області займався незаконним видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення, а саме бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України від 18.11.1997 «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення.

Згідно гемологічного дослідження та висновку спеціаліста №438 від 21.12.2015 року вилучене каміння з місця події є камінням бурштину-сирцю, загальною вагою не просортованого бурштину-сирцю становить 32.0 грами, вартість якого на момент видобутку становить від 38.40 гривень до 53.44 гривень.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 240 КК України незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

27 січня 2016 року між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав вину у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: 420 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч.2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468, ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 240 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що прокурор та ОСОБА_5 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому засіданні те, що ОСОБА_5 незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 240 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 27 січня 2016 року про про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України і призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді - 420 (чотириста двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу в дохід держави, тобто 7140 (сім тисяч сто сорок) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Речові докази: мотопомпу кустарного виробництва, три пожежні рукави, три підсаки, лопату, 5 металевих тичок, акумулятор, водозабірний шланг, шрайбер знищити;

каміння бурштину-сирцю конфіскувати в дохід держави;

автомобіль марки «УАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Прокурору, обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: