Дата документу Справа № 317/2864/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1996/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він будучи неповнолітнім наприкінці травня 2015 року приблизно о 19.00 год. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на пасовищі поблизу АДРЕСА_3 таємно викрав належне ОСОБА_9 теля віком 3 місяці 3 тижні чорного кольору загальною вагою 100 кг., вартість якого складає 3500 грн. Після чого, погрузив його на заздалегідь підготований автомобіль та покинув місце злочину, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3500 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Йому призначено покарання у виді 45 діб арешту. Строк відбуття покарання рахується з 14.09.2015 року.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити, призначивши більш м`яке покарання. Під час апеляційного розгляду захисник уточнив свої вимоги, вимагаючи зменшити розмір призначеного обвинуваченому покарання до 15 діб арешту.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши захисника обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу і наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з уточненими вимогами підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки встановлені судом першої інстанції обставини справи скоєного обвинуваченим злочину і кваліфікація його дій не оскаржено, судова колегія з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок районного суду в цих частинах не переглядала, обмежившись переглядом оскаржуваного вироку в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги щодо зміни виду і розміру призначеного судом покарання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Так, захисник, вимагаючи змінити вирок суду в частині розміру призначеного судом покарання, виходив з того, що тяжкість призначеного покарання не відповідає вчиненому ОСОБА_8 злочину і обставинам справи, потерпіла не має претензій матеріального характеру, викрадене майно не представляє значної матеріальної цінності, обвинувачений вчинив злочин у неповнолітньому віці, є сиротою. Уточнивши свої вимоги, захисник вимагав зменшити розмір призначеного покарання у виді арешту до 15 діб, відмовившись від своєї вимоги про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Із зазначеними доводами апеляційної скарги судова колегія погоджується частково з огляду на таке.

На думку колегії суддів суд, призначаючи засудженому ОСОБА_8 покарання у виді арешту вірно виходив з того, що передбачене ч.1 ст.185 КК покарання у виді штрафу призначити не можна, оскільки обвинувачений не має коштів на його сплату; виправні роботи не призначаються через те, що він не працює; позбавлення волі є більш суворим покаранням, ніж арешт.

Разом з тим, суд, обираючи покарання у виді арешту вірно виходив з того, що скоєне кримінальне правопорушення віднесено до злочинів середньої тяжкості, обвинувачений характеризується негативно, спричинену шкоду потерпілій не відшкодовано. Крім того, на час призначення ОСОБА_8 покарання у виді арешту, останній тримався під вартою за обвинуваченням у вчиненні іншого тяжкого злочину, а тому утримуючись під вартою, обвинувачений одночасно відбував і покарання у виді арешту, що в кінцевому результаті й сталося. В зв`язку з чим, обрання покарання у виді громадських робіт фактично призведе до повторного відбування покарання іншого виду, що погіршить становище обвинуваченого.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами захисника про те, що суд вцілому вірно обравши вид покарання, безпідставно призначив його максимальний розмір, допустивши при цьому протиріччя в мотивах прийняття такого рішення. Так, з огляду на неповнолітній вік обвинуваченого максимальний розмір покарання ОСОБА_8 у виді арешту відповідно до ст. 101 КК складає 45 діб, що й обрав суд. Проте, встановивши наявність обставин, що пом`якшують покарання у виді визнання вини і щирого каяття, і визнавши відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, тим не менш, призначив максимальний розмір обраного ним виду покарання. При цьому суд не мотивував невизнання в якості обставини, що безумовно пом`якшує покарання, вчинення злочину неповнолітнім, як це передбачено п.3 ч.1 ст.66 КК.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість пом`якшення розміру призначеного ОСОБА_8 покарання, але з урахуванням невідшкодування шкоди і негативних характеристик обвинуваченого, - в розмірі що перевищує той, що вимагав захисник.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року в частині розміру призначеного ОСОБА_8 покарання змінити, пом`якшивши покарання.

Вважати ОСОБА_8 з урахуванням ст. 101 КК України засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 30 (тридцяти) діб арешту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4