Справа № 643/5066/15-к
Провадження № 1-кп/645/386/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2015 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора прокуратури Московського району м.Харкова ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові
кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Мілове, Ракитянського району, Бєлгородської області, росіянинина, громадянина України, раніше не судимого, працюючого на посаді водія в ТОВ "Золотий урожай Харків", який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 14.01.2015 року, приблизно о 06.00, керуючи технічно справним автомобілем "ЗІЛ-4316" державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ "Золотий урожай Харків", рухався по вул.Салтівське шосе зі сторони пр. 50 річчя СРСР у напрямку вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова, знаходячись поблизу будинку № 120 по вул. Гвардійців Широнінців, ОСОБА_4 в порушенні вимог п.п. 1.5 та 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-п. 1.5 "дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків";
-п. 12.3 "у випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди, що водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди",
рухаючись із швидкістю 20 км/год, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода своєчасно, не прийняв своєчасно заходи для запобігання наїзду та скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 , 2003 року народження, який перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля в невстановленому для переходу місці, в результаті чого пішоходу ОСОБА_5 заподіяно тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому 3-ї плюсневої кістки з незначним зсувом. У зазначених дорожніх умовах водій автомобіля "ЗІЛ-4316" ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля "ЗІЛ-4316" ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з настанням цієї пригоди. Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, виразилося в тому, що ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом і маючи об`єктивну можливість виявити пішохода своєчасно, не прийняв своєчасно заходи для запобігання наїзду та скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_5 заподіяно тілесне ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я. Порушення Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , посилаючись на щире каяття, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив суду, що дійсно 14 січня 2015 року, приблизно о 06 год. 00 хв., він їхав на робочому автомобілі "ЗІЛ-4316" державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому розвозить хліб, рухався по Салтівському Шосе, зі сторони 50рків СРСР у напрямку вул.Гв.Широнінців, у м.Харкові зі швидкістю приблизно 20 км/год, попереду знаходився пішхідний перехід, світлофор на якому не працював, коли до переходу залишалося метрів 30, побачив, що праворуч від автомобіля мелькнула тінь, він різко загальмував, і в гальмуванні хлопчик вдарився в бокову частину правого переднього крила автомобіля, в районі колеса, після чого його відкинуло до правого бордюра.
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Досліджені і перевірені судом докази у кримінальному провадженні, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_4 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим, суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Вказані докази, надані прокурором, суд вважає належними та допустимими, та такими, які в повному обсязі підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України суд вважає доведеною.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, відшкодування заподіяної шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітнього..
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем роботи характеризуються позитивно.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правпорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, за змістом ст. 12 КК України, є неумисним злочином невеликої тяжкості, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.
При вирішенні питання про додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, суд виходить з того, що в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що автомобіль це єдине джерело його доходу, оскільки його діяльність пов`язана з використанням транспортного засобу, він вимушений пересуватися автомобілем для заробітку, а тому призначення такої додаткової міри покарання позбавить засобів до існування обвинуваченого та його сім`ї та призведе до суттєвих перешкод у можливості відшкодування потерпілому спричиненої злочином моральної шкоди.
Судові витрати по провадженню, а саме витрати на проведення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригодли №146/15 від 12.03.2015 року у сумі 736 грн. 56 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у сумі 3400 гривень (три тисячі чотириста гривень) без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Суддя