ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження № 0000284за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез Донецької області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
У вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
16 січня 2015 року матрос ОСОБА_6 під час проходження військової служби у Збройних силах України, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування та без поважних причин, не з`явився з ГВМКЦ м. Київ на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомив, проводячи час на власний розсуд до 24 червня 2015 року. 24 червня 2015 року військовослужбовець ОСОБА_6 з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні провину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявшись пояснив суду, що 27.03.2014 року був призваний на військову службу, під час проходження служби 16.01.2015 року самовільно не з`явився в військову частину польова пошта НОМЕР_1 для проходження служби після перебування в госпіталі, оскільки їздив до дружини в м. Харків, вирішував питання побуту сім`ї, поважних причин не прибуття на службу не мав, просив суворо не карати.

Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, їх позиція є добровільною та істинною, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Тому, враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги думку прокурора, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження ухвалив визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, цивільний позов не заявлений, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає дані фактичні обставини справи.

Сукупність досліджених у судовому засіданні доказів свідчить про те, що своїми умисними діями, які виразились у вчиненні самовільному залишенні військової частини або місця служби тривалістю понад один місяць, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його молодий вік, що за станом здоровя проходити службу може, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на наркологічному та психіатричному диспансерних обліках не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо.

Відповідно до ст. 66 КК України суд враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, критичну оцінку своїх діянь. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України відсутні.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого та за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, замінивши покарання у виді позбавлення волі на штраф.

Запобіжний захід не застосовувався, цивільний позов не пред`являвся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 371 374, 394 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі ста сімдесяти шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 19992 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні. 00 коп.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1