03 листопада 2015 року
Провадження №: 1-кп/127/1049/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 17.01.2015 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарівка, Ямпільського району, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Солдат військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 09.08.2014 призваний під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 та призначений на посаду стрільця третього відділення третього взводу шостої стрілецької роти третього стрілецького батальйону.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 216 - 222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, солдат ОСОБА_4 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, припинив виконувати обов`язки по військовій службі та 06.01.2015 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .
У період з 06.01.2015 по 20.01.2015 солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , час проводив на власний розсуд. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 16 від 20.01.2015 солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини та зарахований на всі види забезпечення 20.01.2015.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період часу з 06.01.2015 по 20.01.2015, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України 06.01.2015 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повернувся в розташування військової частини НОМЕР_1 лише 20.01.2015, тобто був відсутній на службі понад десять діб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі та надав суду наступні показання, що він дійсно 06.01.2015 залишив військову частину НОМЕР_1 та повернувся додому де і перебував до 20.01.2015. Вдома доробляв ремонт оскільки не встиг доробити раніше так як був призваний до армії. Про те, що він залишив військову частині він нікому не повідомляв, хоча мав це зробити.
Крім того, як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 , що у вчиненому щиро розкаюється та просив суд суворо його не карати, оскільки а його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.
Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції.
Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку в лікаря нарколога не перебуває. Крім того, судом враховано, що на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_4 перебуває двоє неповнолітніх дітей та останній є учасником бойових дій.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ставлення до вчиненого злочину, суд вважає, що саме покарання у виді штрафу призначене ОСОБА_4 буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останнього за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ст. 65 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вручити копію вироку ОСОБА_4 та прокурору негайно, а іншим учасникам судового провадження, що не були присутні у судовому засіданні надіслати копію вироку поштою.

Копію вироку учасники судового провадження можуть отримати у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Суддя: