Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.,

при секретарі ОСОБА_22.,

розглянувши в судовому засіданні 03 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000001 щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

громадянина України,

за ст.ст. 125 ч. 1, 125 ч. 2, 127 ч. 2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_23,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_5 просить ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_4 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, порушено вимоги ст. 419 КПК України, що призвело до призначення ОСОБА_4 покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі внаслідок м'якості. Крім того, вказує на те, що вказане кримінальне провадження вже переглядалося касаційним судом, вказівки якого не були враховані апеляційним судом при новому розгляді.

В запереченнях на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_4 вказує на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість ухвали апеляційного суду.

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2013 року ОСОБА_4 засуджено:

- за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;

- за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень;

- за ст. 126 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 закрите в зв'язку з відмовою потерпілих та їх законних представників від обвинувачення.

ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_12 у зв'язку з закінченням строків давності.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4, працюючи черговим з режиму комунальної установи «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», розташованої на вулиці Відродження, 12-а у м. Ковелі, Волинської області, нехтуючи виконанням своїх посадових обов'язків щодо недопустимості застосування фізичного насильства щодо дітей, 06 листопада 2012 року, знаходячись на робочому місці, у робочий час, повторно, систематично, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, застосовував фізичне насильство щодо вихованців вказаного закладу, а саме наносив удари шкіряним ременем неповнолітнім ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, внаслідок чого заподіяв дітям легкі тілесні ушкодження, в тому числі з короткочасним розладом здоров'я. Вказані дії засудженого кваліфіковані судом за ст. 125 ч. 1 та ст. 125 ч. 2 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 04 квітня 2009 року та в період з липня 2011 року по 06 листопада 2012 року, знаходячись на робочому місці, у робочий час, з метою домогтися від дітей дотримання встановленого розпорядку, повторно, систематично застосовував до дітей фізичне насильство, що полягало в нанесенні численних ударів шкіряним ременем, в окремих випадках змоченим водою, та скакалкою неповнолітнім ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_19, ОСОБА_21, чим спричинив дітям фізичний біль. Такі дії засудженого органом досудового слідства були кваліфіковані за ст. 127 ч. 2 КК України, проте судом першої інстанції було прийнято рішення про необхідність кваліфікувати такі дії за ст. 126 ч. 1 КК України, як умисне завдання побоїв, які спричинили фізичний біль і не заподіяли тілесних ушкоджень. Також суд прийшов до висновку, що епізоди щодо ОСОБА_20, ОСОБА_19, ОСОБА_16 вже кваліфіковано за ст. 125 ч. 1 та ст. 125 ч. 2 КК України і додаткової кваліфікації не потребують.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника - без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про обґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч. 1, ст. 125 ч. 2 КК України та правильність кваліфікації його дій в цій частині у прокурором касаційній скарзі не оспорюється. У касаційній скарзі прокурор вказує на необґрунтованість висновків суду щодо відсутності у діях ОСОБА_4 ознак складу злочину, передбаченого ст. 127 ч. 2 КК України, та безпідставність кваліфікації таких його дії за ст. 126 ч. 1 КК України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2014 року було розтлумачено положення диспозиції ст. 127 КК України та вказано, що під катуванням слід розуміти умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Врахувавши такі положення закону України про кримінальну відповідальність та на підставі досліджених судом показань потерпілих та свідків, інших доказів, якими встановлено, що ОСОБА_4 застосував до дітей фізичне насильство шляхом нанесення побоїв, внаслідок чого заподіяв сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, з метою покарати дітей за недотримання ними встановленого режиму та внутрішньої дисципліни закладу, суд касаційної інстанції у своїй ухвалі вказав про те, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 127 ч. 2 КК України, є передчасним, зробленим без належного дослідження всіх доказів у справі, аналізу усіх обставин, що мають значення для правильної кваліфікації дій, а постановлена апеляційним судом ухвала не є обґрунтованою належним чином.

Проте, в порушення вищезазначених вимог процесуального закону, апеляційний суд при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_4 таких висновків та вказівок касаційного суду належним чином не врахував, детального аналізу усіх обставин, що мають значення для правильної кваліфікації дій, не провів, та, не встановивши будь-яких нових обставин, дійшов передчасного висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 127 ч. 2 КК України, та безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

Таким чином, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_4 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню частково.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити доводи апеляційних скарг та інші доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, м'якості призначеного ОСОБА_4 покарання, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України, прийняти законне і обґрунтоване рішення, та у разі, якщо під час нового розгляду апеляційний суд дійде висновку про наявність в діях засудженого складів кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачувався органом досудового слідства, йому має бути призначене покарання з урахуванням ст. 65 КК України, яке б відповідало тяжкості кримінальних правопорушень та його особі.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3