Ленінський районний суд м.Полтави

Справа № 550/1131/14-к
Провадження № 1-кп/553/34/2015
В И Р О К
Іменем України
13.07.2015м. Полтава

колегія суддів Ленінський районний суд м.Полтави в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000669 від 22.10.2014 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

та
ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, військовозобов`язаного, не працюючого, не одруженого, на утриманні маючого малолітнього сина, - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та пристарілу бабусю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою, тобто групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужими грошовими коштами та майном, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_13 , поєднаний з застосуванням до нього насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я, та проникненням в інше приміщення за наступних обставин.

Опівдні 21.10.2014 року, перебуваючи в центрі смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області, ОСОБА_9 зустрів ОСОБА_7 , який являється жителем смт. Артемівка, Чутівського району Полтавської області, та запропонував йому піти до свого домогосподарства для відпочинку шляхом вживання алкогольних напоїв. Після сумісного вживання протягом тривалого часу спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , надавши свою згоду на пропозицію ОСОБА_7 про вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, разом з останнім вирішили піти до території подвір`я колишньої Хлібної Бази АДРЕСА_3 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, того ж дня близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом відкривання вхідних дверей, проникли до приміщення колишньої вагової, яка розташована на території Хлібної бази № 88, де напали на потерпілого ОСОБА_13 та пов`язали його. При цьому ОСОБА_7 , застосувавши насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого, а саме приставивши до його горла ніж, що був у нього з собою, та погрожуючи ним, змушував останнього повідомити місце знаходження коштів. Потім нападники обшукали приміщення і заволоділи майном та грошима потерпілого на загальну суму 19 841,00 грн., якими розпорядилися на власний розсуд.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повністю визнали себе винними в інкримінованому їм злочині. В ході судового слідства вони детально розповіли про обставини злочину та щиро розкаялися в його скоєнні. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 впродовж всього судового розгляду не заперечував характеру своєї участі у скоєнні даного злочину, що він був більш активним співвиконавцем і ініціатором даного злочину.
Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, перевірені в судовому засіданні, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у скоєнні за попередньою змовою групою осіб, в стані алкогольного сп`яніння, розбійного нападуна потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння чужими грошовими коштами та майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та проникненням в інше приміщення. Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинувачених у скоєнні даного злочину, колегією суддів перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини , якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду показав, що 21.10.2014 року близько 12 год. 00 хв. в центрі смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області він зустрів свого знайомого односельчанина ОСОБА_9 , після чого, придбавши по дорозі спиртні напої, вони пішли до господарства останнього, де і почали їх разом розпивати. Випивши пляшку горілки та шість літрів пива, він запропонував ОСОБА_9 піти до колишнього подвір`я Хлібної бази АДРЕСА_3 , щоб заволодіти грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 для подальшого продовження відпочинку та розпиття спиртного. Підійшовши до будівлі Хлібної бази № 88, вони разом з ОСОБА_9 проникли до приміщення вагової, де він повалив ОСОБА_13 на підлогу та дістав ніж, що був у нього із собою, і, приставивши його до шиї потерпілого та погрожуючи ним, почав змушувати останнього повідомити йому місце знаходження коштів. Потім він наказав ОСОБА_9 витягти шнурки з кросівок, які стояли на пічному опаленні, якими останній зв`язав потерпілому ноги і руки та обшукати кімнату, яка друга від вхідних дверей даної будівлі. Через деякий час ОСОБА_9 , повернувшись з грошовими коштами та ноутбуком «Lenovo-G780», належними потерпілому, вийшов на подвір`я даної території, а саме до складського приміщення, де чекав на нього. При цьому, залишивши у рукомийнику, що знаходився поряд з потерпілим, ніж та на підлозі зв`язаного ОСОБА_13 , він пішов до кімнати, з якої ОСОБА_9 виніс викрадене, де з підвіконня забрав два мобільні телефони марки «NOKIA C03» і «Samsung E1202i Duos Dark», а зі столу - сумку, в якій знаходилися викрадені кошти, та комп`ютерну мишку марки «MultiCore Gun 3V5». Після чого, він з вищевказаним майном потерпілого та, підібравши кросівки «Atletic», вийшов на двір, де разом із ОСОБА_9 вирішили піти до залізничної станції звідки викликали таксі та поїхали до м. Полтави, попередньо заїхавши до кожного додому, щоб переодягнутися та взяти паспорти. Викраденим вони розпорядилися на власний розсуд.

В ході судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_7 суду вказав, що наміру завдавати потерпілому фізичного болю та тілесних ушкоджень в нього та ОСОБА_9 не було, оскільки останніми дані дії по відношенню до потерпілого ним вчинялись лише з метою позбавити останнього можливості швидко повідомити правоохоронним органам про злочин та при цьому щоб потерпілий мав реальну можливість в подальшому визволити себе.
Обвинувачений ОСОБА_9 в ході судового розгляду даної справи пояснив, що 21.10.2014 року близько 12 год. 00 хв. зі своїм знайомим ОСОБА_7 він зустрівся в центрі смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області та запропонував йому разом відпочити та розпити спиртні напої. Після чого вони пішли до його господарства, де і почали розпивати спиртні напої, які придбали по дорозі. В ході вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 запропонував йому піти до колишнього подвір`я Хлібної бази АДРЕСА_3 , щоб заволодіти там грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 .. Так, погодившись на пропозицію останнього та підійшовши до будівлі Хлібної бази № 88, вони у двох проникли до приміщення колишньої вагової, де перебував потерпілий ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_7 повалив останнього на підлогу та дістав ніж, що був у нього із собою, і, погрожуючи ним, почав вимагати вказати на місце знаходження грошових коштів. Далі ОСОБА_7 наказав йому обшукати кімнату, яка розміщена другою від вхідних дверей до даного приміщення, і забрати там грошові кошти. Через деякий час він вийшов з кімнати з грошовими коштами і ноутбуком марки «Lenovo-G780» та пішов на двір, де і чекав ОСОБА_7 поблизу складського приміщення.

Потерпілий ОСОБА_13 як в ході досудового слідства, так і судового розгляду дав стабільні, тобто однакові та послідовні, показання та підтвердив в суді, що 21.10.2014 року близько 15 год. 00 хв. в приміщенні Хлібної бази АДРЕСА_3 , де він працював сторожем вагової, ввірвалися двоє незнайомих йому молодих людей в нетверезому стані, один з яких, нанісши йому удар, в результаті якого він був повалений на підлогу, та підставивши ніж до горла, почав вимогами повідомити йому про місце знаходження коштів. При цьому, іншим нападником, а саме ОСОБА_9 , якого він упізнав та вказав на нього в залі судового засідання, було зв`язано його руки та ноги шнурками від кросівок, які знаходили на пічному опаленні, а потім він же і обшукав приміщення на предмет виявлення коштів та речей. В кінці злочинного нападу його руки були дов`язані обвинуваченим ОСОБА_7 , на якого останній вказав у залі судового засідання та повідомив, що саме ним було застосовано до нього насильство, небезпечне для його життя і здоров`я, ще й дротом від комп`ютерної мишки. При цьому свій ніж, яким останній погрожував йому, залишив біля нього, в результаті чого він і розв`язався через 10-15 хв..

В результаті злочинних дій обвинувачених у нього було викрадено грошові кошти та майно на загальну суму 19 841,00 грн., які йому не відшкодовані.

При цьому, в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_13 було зазначено колегії суддів, що діями обвинувачених тілесних ушкоджень йому завдано не було.

Факт вчинення невідомими особами розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 також підтверджується заявою останнього від 22.10.2014 року, яка того ж дня була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, та в якій було викладено обставини скоєння даного злочину (том 1 а.с. 100).

На підтвердження вчинення підсудними у співучасті злочинних дій щодо розбійного нападу на ОСОБА_13 , які були попередньо узгодженими та спрямованими на досягнення єдиної мети, вказують і показання потерпілого, який в судовому засіданні чітко зазначив про двох нападників, дії яких були узгодженими і злагодженими між собою, та в залі судового засідання вказав на обвинувачених, як осіб, які вчинили даний напад, а також про реальне сприйняття ним насильства та небезпечності цього насильства для його життя чи здоров`я в момент нападу.

Показання потерпілого, надані в ході розгляду даної справи, повністю знайшли своє відображення в показаннях обвинувачених, як за послідовністю вчинених останніми дій для реалізації розбійного нападу на потерпілого, так і за характером та обсягом дій по участі кожного з них у вчиненні даного злочину, а також обсягом викраденого у потерпілого майна та коштів.

Обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду даного кримінального провадження, не оспорювалося обсягу викраденого майна та коштів, що належали потерпілому ОСОБА_13 ..

При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 вказав, що в ході розбійного нападу, за наказом ОСОБА_7 , він шнурками, які витягнув з кросівок, що знаходилися на пічному опаленні, зв`язав ноги та руки потерпілому.

А поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_7 колегії суддів також підтвердив, що висмикнутим проводом з комп`ютерної мишки, яку він викрав у потерпілого, він і дов`язав руки останньому перед тим, як залишити з награбованим вказане приміщення, щоб виграти час з метою сховатися з місця скоєння злочину.

Свідок ОСОБА_14 колегії суддів пояснив, що 21.10.2014 року близько 16 год. 00 хв. на його мобільний телефон зателефонував обвинувачений ОСОБА_9 та звернувся з проханням відвезти його з товаришем від смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області до м. Полтава, пообіцявши заплатити 250 грн., на що він погодився. Так, під`їхавши до території колишнього молокозаводу в смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області, де на нього чекали ОСОБА_9 з товаришем, останні сіли до автомобіля і вказали їхати в напрямку їх домівок , обгрунтовуючи свої дії тим, що вони забули вдома свої паспорта, на що останній погодився та розвернув автомобіль, заїхавши до кожного з них додому по черзі. Після чого, він відвіз обвинувачених, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, до залізничного вокзалу станції «Полтава-Південна», що в м. Полтава, де він їх і залишив, при цьому отримавши від ОСОБА_7 кошти в сумі 300 грн..

Крім того, свідок ОСОБА_14 в ході допиту чітко вказав, що при Нещереті та ОСОБА_15 була барсетка та ноутбук, а перед від`їздом один з них в салоні автомобіля перевзувався в кросівки, викинувши свої старі кросівки у вікно.

Дані показання свідка ОСОБА_14 підтверджуються і даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 27.11.2014 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_13 впізнав за родовими ознаками: жовтими вставками та назвою фірми їх виготовлення, серед наданих для огляду кросівок, належні йому, які були вилучені у ОСОБА_7 під час його затримання ( том 1 а.с. 168-171).
В свою чергу самі обвинувачені, визнали і не заперечували того факту, що з ОСОБА_14 вони розраховувались коштами, які вони викрали у ОСОБА_13 .. При цьому, той факт, що в поїздку до м. Полтава вони взяли саме, викрадені ними в ході своїх злочинних дій, барсетку, ноутбук та кросівки, які належали потерпілому, останніми також не заперечувався в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, висновком № 83/14 про визначення вартості рухомого майна від 14.11.2014 року, згідно якого встановлено, що вартість викраденого майна обвинуваченими, а саме: кросівок чоловічих, мобільного телефону марки «NOKIA C03», мобільного телефону марки «Samsung E1202i Duos Dark», мишки до комп`ютера марки «MultiCore Gun 3V5», ноутбуку марки «Lenovo-G780», становить - 6 841,00 грн. (том № 1 а.с.83-86).
При цьому, колегією суддів приймається до уваги той факт, що будь-яких заперечень з боку обвинувачених чи їх захисників щодо визначення вартості викраденого майна, належного потерпілому, як в ході досудового, так і судового розгляду даного кримінального провадження, заявлено не було.

Вищенаведені у вироку суду обставини, підтверджуються також постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27.11.2014 року, згідно якої речовими доказами по даному кримінальному провадженню визнано, а саме: металевий ніж, дріт, шнурки, мобільний телефон марки «NOKIA C03» ІМЕІ НОМЕР_1 ; акумуляторна батарея BL 4C 890 mAh 3.7 V3.2 Wh, Sim карта МТС; грошові кошти в сумі 88,80 грн.; квиток НОМЕР_2 Полтава- Скороходове від 22.10.214 року; мобільний телефон Soni Ericsson W 302 ІМЕІ: НОМЕР_3 ; акумуляторна батарея Standart Batterry BST-33; грошові кошти в сумі 1 300,00 російських рублів; кросівки «Athletic» чорного кольору з жовтими вставками; проїзний документ ЄЄ № 528002 Полтава-Сімферополь від 22.10.2014 року (том № 1 а.с.108).

Таким чином, зважаючи на узгодженість між собою показань потерпілого, обвинувачених та свідка ОСОБА_14 , який підтвердив факт наявності у обвинувачених ввечері 21.10.14 року деяких речей з індивідуальними ознаками, належних потерпілому, а також достатність та взаємозв`язок сукупності інших доказів по даному провадженню колегія суддів приходить до висновку щодо об`єктивного підтвердження показань потерпілого щодо обсягу викраденого у нього майна та коштів, а також розміру матеріальних збитків, завданих йому злочином.
Більше того, вина обвинувачених у скоєнні даного злочину підтверджується протоколом огляду місця події від 22.10.2014 року, проведеного на території колишньої Хлібної бази АДРЕСА_3 , де було вчинено розбійний напад та викрадено майно та кошти, належні потерпілому, при цьому виявлено знаряддя злочину - ніж, за допомогою якого до потерпілого застосовували насильство, що становило загрозу життю та здоров`ю останнього (том № 1, а.с.101-107).
Про узгодженість та спрямованість дій підсудних на досягнення єдиної мети, в тому числі і завдання насильства потерпілому, небезпечного для життя в момент його спричинення, вказують і данні встановлені в ході проведених під час досудового розслідування слідчих експериментів від 26.11.2014 року, за участю кожного з обвинувачених окремо, та в результаті яких слідчим було встановлено обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тобто групою осіб, в стані алкогольного сп`яніння, розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , з метою викрадення належного йому майна, поєднаного з насильством небезпечним для його життя і здоров`я в момент його спричинення та проникненням до приміщення, а саме: послідовність і обсяг дій кожного з обвинувачених, характер їх участі у вчиненні злочину, об`єм викраденого, розташування нападників та потерпілого під час нападу по відношенню один до одного та відповідно до обстановки і розташування кімнат та предметів побуту в приміщенні, місце знаходження майна та коштів, належних потерпілому, та знаряддя злочину і речових доказів (том № 1 а.с.149-156, а.с. 157-167).
Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 вказав, що 26.11.2014 року близько11 год. 30 хв. працівниками Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області його було запрошено в якості понятого з приводу участі у проведенні слідчих експериментів за участю обох обвинувачених щодо вчиненого ними розбійного нападу, який мав місце 21.10.2014 року в смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області. В ході даної слідчої дії було засвідчено той факт, що 21.10.2014 року в смт. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області на території Хлібної бази № 88 обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, було вчинено розбійний напад на потерпілого ОСОБА_17 з метою заволодіння його майном та грошовими коштами, при цьому застосовано до останнього насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, а саме в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілого було повалено на землю, при цьому обвинуваченим ОСОБА_9 було зв`язано останньому руки та ноги, та за допомогою ножа ОСОБА_7 було висунуто останньому погрозу.

Свідок ОСОБА_16 також суду повідомив, що при проведенні даних процесуальних дій обвинувачені поводились адекватно, добре орієнтувалися на місцевості, надавали відповідні, детальні та послідовні показання, які узгоджувалися між собою, та не вказували на застосування відносно них будь-яких недозволених заходів досудового слідства.

Поряд з цим, аналогічні до показань свідка ОСОБА_16 були надані свідчення в судовому засіданні і свідком ОСОБА_18 , який також був присутнім в якості понятого при проведенні слідчих експериментів за участю обох обвинувачених щодо вчинення ними розбійного нападу, який мав місце 21.10.2014 року в см. Артемівка, Чутівського району, Полтавської області.

Про узгодженість та спрямованість дій обвинувачених на досягнення єдиної мети, в тому числі і завдання насильства потерпілому, небезпечного для життя в момент його спричинення, вказує і висновок криміналістичної експертизи № 950 від 20.11.2014 року, згідно якого визначено, що наданий на дослідження ніж, який був виявлений на місці вчинення злочину, до категорії холодної зброї не відноситься, а являється складним туристичним ножем, виготовлений промисловим способом (том 1 а.с.97-99).
Так, з оцінки свідчень обвинувачених, потерпілого та свідків, допитаних в ході судового розгляду, які узгоджуються між собою, як кожного окремого доказу, з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а також оцінки сукупності інших зібраних доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку про наявність кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, в діях обвинувачених за обставин викладених у вироку.

Крім того, вищевказані висновки колегії суддів щодо наявності в діях обвинувачених кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, базуються на наступному.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що суди у справах про злочини проти власності зобов`язані як установлювати вину підсудних і призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання,так і вживати передбачені законом заходи для реалізації прав потерпілих на відшкодування заподіяної шкоди.
Крім того, пунктом 6 даної Постанови визначено, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.
При цьому слід звернути увагу, що законодавцем чітко визначено та дано поняття небезпечного для життя чи здоров`я насильства (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та знайшло своє підтвердження в показаннях, наданих в судовому засіданні як потерпілим ОСОБА_13 , так і обвинуваченим ОСОБА_7 , останнім під час розбійного нападу на потерпілого було застосовано фізичне насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але в момент його застосування створювало реальну погрозу для життя потерпілого.
При цьому сам потерпілий в судовому засіданні вказав, що дана погроза його життю мала реальний характер і сприймалася ним як така, що дійсно може бути реалізована, оскільки нападник мав явну перевагу у фізичній силі, приставив ніж до його шиї, де розташовані життєво важливі органи, він був позбавлений можливості пручатися та рухатися, оскільки його руки та ноги одразу були зв`язані іншим нападником, а також явна перевага у кількості нападників, яких було двоє, що позбавляла останнього реальної можливості вирватися та втекти від них.
Дані обставини, встановлені колегією суддів, не були спростовані та не заперечувалися учасниками процесу. Більше того, самі обвинувачені в ході судового розгляду пояснили, що вони розуміли суспільну небезпечність своїх протиправних дій, вчинених відносно потерпілого, та наслідків цих дій, але вчинили даний злочин, оскільки перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Вчинення розбою з кваліфікуючою ознакою - вчинення за попередньою змовою групою осіб, яка відповідно до ч.2 ст.28 КК України буде мати місце тоді, коли грабіж спільно вчинили дві або більше особи, які заздалегідь, до початку розбою, домовились про спільне його вчинення. Розподіл функцій виконання тут не має значення. Домовленість на спільне вчинення розбою повинна мати місце до початку вчинення злочину, тобто до виконання тих дій, що утворюють об`єктивну сторону розбою. При цьому співучасники можуть бути співвиконавцями, а можуть виконувати різні ролі.
З огляду на матеріали кримінального провадження та інші докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про наявність у діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки розбою вчинення його за попередньою змовою групою осіб, оскільки як вказали суду обвинувачені, домовленість на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 у них виникла під час розпиття спиртних напоїв у домогосподарстві ОСОБА_9 , саме до початку вчинення злочину, тобто до виконання тих дій, що утворюють об`єктивну сторону розбою.
При цьому твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що йому під час домовленості про здійснення розбою не було відомо про наявність у ОСОБА_7 туристичного ножа, за допомогою якого останнім і було здійснено фізичне насильство відносно потерпілого, що в свою чергу в певній мірі позбавляло його реально сприймати суспільну небезпечність його дій та їх наслідків, колегія суддів сприймає критично, оскільки розподіл функцій між співвиконавцями в ході вчинення розбійного нападу не має юридичного значення для кваліфікації дій обвинувачених саме за даною кваліфікуючою ознакою.
Виконавцем (співвиконавцем) за ч.2 ст. 27 КК України вважається особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які не є суб`єктами злочину, вчинила конкретний злочин. Із цього випливає, що виконавцем визнається особа, яка своїми активними діями чи бездіяльністю виконала у повному обсязі або частково об`єктивну сторону конкретного складу злочину. Причому злочин може бути вчинено як одним, так і двома чи більше виконавцями співвиконавцями. Між співвиконавцями може бути і розподіл ролей у виконанні злочину. Але цей розподіл має «технічний» характер у межах виконання об`єктивної сторони одного і того ж складу злочину.
Оцінивши сукупність зібраних по даному кримінальному провадженню доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є співвиконавцями даного злочину, а саме розбою, оскільки кожен із них, своїми активними діями чи бездіяльністю виконав повністю чи частково об`єктивну сторону розбою.
При цьому колегією суддів визначається, що ініціатором і більш активним його виконавцем був саме ОСОБА_7 , який і запропонував ОСОБА_9 вчинити розбійний напад на ОСОБА_13 , оскільки йому достименно було відомо про наявність у останнього коштів, так як за вказаною адресою знаходився пункт прийому металобрухту, а також вчинив насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого в момент його спричинення.
Дані обставини не заперечувалися в судовому засіданні іншими учасниками судового розгляду, в тому числі обвинуваченими та їх захисниками, а також не були спростовані належними та допустимими доказами.
Пунктом 7 Постанови визначено, що крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за частиною третьою статті 185, частиною третьою статті 186, частиною третьою статті 187 КК.
Грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, передбачає визначення, по-перше, ознак «житло», «інше приміщення», «сховище»; по-друге, ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак, дає можливість кваліфікувати грабіж за ч.3 ст. 187 КК України.
Приміщення це різного роду споруди, будови, в яких постійно чи тимчасово знаходиться майно: крамниця, елеватор, база, промислове підприємство, музей тощо.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо).
Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
З суб`єктивної сторони проникнення вчиняється обов`язково з метою крадіжки.

Так, з досліджених матеріалів кримінального провадження та оцінки доказів в їх сукупності колегія суддів вбачає, що обвинувачені незаконно, без подолання перешкод, проникли до приміщення колишньої вагової Хлібної бази АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном, тобто вчинення крадіжки.

Як пояснили в судовому засіданні обвинувачені під приводом можливої здачі металобрухту вони проникли всередину даного приміщення, шляхом вільного відкривання вхідних дверей, та під приводом з`ясування у потерпілого вартості одного кілограму металобрухту обвинувачений ОСОБА_7 наблизився впритул до останнього та в результаті чого здійснив на нього напад.

Крім того, ті обставини, що приміщення, де було вчинено розбійний напад, зачинялося в разі необхідності та в середині даної будівлі постійно чи тимчасово знаходилося майно, охорону якого безпосередньо і здійснював потерпілий, та відсутність у обвинувачених будь-якого законного права перебування у даному приміщенні, де знаходилося майно - обвинувачені не змогли спростувати в ході судового розгляду, а в свою чергу іншими учасниками процесу вони не заперечувалися та не були спростовані у спосіб передбачений законом.

Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні і самим потерпілим ОСОБА_13 ..

За обставин, наведених вище у даному вироку, колегія суддів приходить до переконливого висновку про наявність у діях обвинувачених і суб`єктивної сторони проникнення до іншого приміщення, ще на стадії домовленості між ними про вчинення розбійного нападу.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обвинувачені своїми протиправними діями вчинили той їх обсяг, що вказує про вчинення ними закінченого розбою.
Пряд з цим, питання правильності кваліфікації дій обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України за обставин викладених у обвинувальному акті, з урахуванням кваліфікуючих ознак даного злочину та обтяжуючих вину обставин, не ставилися під сумнів та не спростовувалися в ході всього судового розгляду даного кримінального провадження як самими обвинуваченими, так і їх захисниками.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зібрані по справі докази повністю викривають обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як осіб, які вчинили умисні дії, які виразились в нападі за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужими коштами та майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та проникненням в інше приміщення та їх вина у вчиненні даного злочину повністю доведена органами досудового розслідування та прокуратури.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 187 КК України.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої
межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого,більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній
частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про
особу підсудного він визнає такими,що істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а
в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При
цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими
керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед
співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій
тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК , не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Вирішуючи питання про призначення міри покарання обвинуваченим, суд, виходячи з вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, всі данні про особу винних, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують їх покарання.

Колегія суддів перш за все враховує, що обвинувачені вчинили особливо тяжкий злочин, ініціатором та більш активним співвиконавцем даних дій був ОСОБА_7 , при цьому останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, судимості за які, в силу ст. 89 КК України, погашені.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, у відповідності до ст. 65 КК України, колегія суддів визнає - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, у відповідності до ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття та визнання своєї вини обвинуваченими у скоєному.

Колегія суддів з урахуванням обставин, що впливають на міру покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , при призначенні останнім міри покарання перш за все враховує думку потерпілого, який при її вирішенні не наполягав на її суворій мірі відносно кожного з них та поклався на розсуд колегії суддів, а також ті обставини, що обвинувачені в ході судового розгляду виявили бажання вибачитися перед потерпілим, давали послідовні та правдиві показання, за станом здоров`я обвинувачені працездатні.

Згідно довідки Чутівської центральної районної лікарні № 1670 від 23.10.2014 року, обвинувачений ОСОБА_7 на обліку «Д» у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, згідно медичного заключення Чутівської ЦРЛ відносно ОСОБА_7 - поведінкових та психічних розладів внаслідок вживання алкоголю не виявлено, лікування не потребує, працездатний (том № 1, а.с.143-145).
Згідно довідки Чутівської центральної районної лікарні № 1669 від 23.10.2014 року, обвинувачений ОСОБА_9 на обліку «Д» у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, згідно медичного заключення Чутівської ЦРЛ відносно ОСОБА_9 - поведінкових та психічних розладів внаслідок вживання алкоголю не виявлено, лікування не потребує, працездатний (том № 1, а.с. 140-142).

Обвинувачені, згідно наданих документів, що характеризують їх особу, за місцем проживання характеризуються посередньо (том 1 а.с 126, 127), але при цьому до адміністративної відповідальності не притягувалися.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів насамперед враховує обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: вчинення його в зв`язку з скрутним матеріальним становищем; особою, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, та перебуває в молодому віці; наявність на утриманні у останнього малолітньої дитини: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; здійснення обвинуваченим, згідно довідки Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області № 128 від 21.01.2015 року, догляду за пристарілою бабусею ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки мати останнього поїхала на заробітки за межі України ( том 1, а.с.210-211).

При цьому, колегією суддів також враховується і поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 після вчинення даного злочину, який ніяких дій щодо переховування від органів дізнання та досудового слідства не здійснював, викраденими майном та коштами, належними потерпілому, не розпоряджався, виконував всі покладені на нього процесуальні обов`язки як в ході досудового слідства, так і судового розгляду.

З урахуванням вищевикладених обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку, про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто нижче від нижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини цього Кодексу та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі на підставі ст. 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків.

Поряд з цим, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегією суддів враховується перш за все наявність двох пом`якшуючих вину останнього обставин, а також наявність інших обставин, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: вчинення його в зв`язку з скрутним матеріальним становищем; особою, яка перебуває в молодому віці; не завдання шкоди здоров`ю потерпілого при здійсненні на нього злочинного нападу та залишення на місці вчинення злочину знаряддя злочину з метою надання потерпілому в подальшому можливості звільнитися.

Також, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегією суддів також враховується і поведінка останнього після вчинення даного злочину, який намагався переховуватися від органів досудового розслідування, придбавши одразу після вчинення даного злочину при приїзді до м. Полтави квиток Полтава-Сімферополь, та був затриманий працівниками міліції в потягу в м. Харкові, зберігав при собі все викрадене майно та кошти і розпоряджався ними за власним бажанням.

З урахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку, про не можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто нижче від нижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини цього Кодексу до основного його виду покарання.

Цивільний позов у справі потерпілим не заявлявся.

Розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_19 в сумі 19 841,00 грн. в ході досудового розслідування обвинуваченими не відшкодовано.

Судові витрати по справі:
- за проведення дактилоскопічної експертизи № 941 від 14.11.2014 року в сумі 393 грн. 12 коп., на користь НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області (адреса: м. Полтава, пров. Рибальський, 8) (том № 1, а.с. 67);

та
- за проведення криміналістичної експертизи № 950 від 20.11.2014 в сумі 196 грн. 56 коп., на користь НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області (адреса: м. Полтава, пров. Рибальський, 8) ( том 1, а.с.96) - підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 в рівних частинах з кожного.

Долю речових доказів та предмету злочину необхідно вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України (том 1, а.с. 108), а саме :
- металевий ніж, дріт, шнурки, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, відповідно до положень ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають конфіскації в дохід держави, як знаряддя злочину.

- мобільний телефон «NOKIA C03» ІМЕІ НОМЕР_1 , кросівки «Athletic» чорного кольору з жовтими вставками які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України, підлягають поверненню потерпілому, як йому належні;

- акумуляторна батарея BL 4C 890 mAh 3.7 V3.2 Wh ; Sim карта МТС; мобільний телефон Soni Ericsson W 302 ІМЕІ: НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 88,80 грн., грошові кошти в сумі 1 300,00 російських рублів; акумуляторна батарея Standart Batterry BST-33, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, відповідно до положень ч.9 ст. 100 КПК України,підлягають конфіскації в дохід держави, як знаряддя злочину;

- квиток 078589 Полтава-Скороходово від 22.10.214 року; проїзний документ ЄЄ № 528002 Полтава-Сімферополь від 22.10.2014 року, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, у відповідності до положень ч.9 ст. 100 КПК України, - підлягає знищенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 369-370, 373,374 КПК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», ст. 6 Конвенції про захист прав людини, колегія суддів -

З А С У Д И Л А :
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначити покарання із застосування ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна.

Запобіжний захід стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити попередній у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання засудженому рахувати з моменту його затримання, а саме з 22.10. 2014 року.

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, із застосування ст. 69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_9 обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 до набрання вироку законної сили залишити попередній у вигляді домашнього арешту.

Стягнути з засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 в рівних частинах з кожного судові витрати по справі: по 196,56 грн. за проведення дактилоскопічної експертизи № 941 від 14.11.2014 року в сумі 393 грн. 12 коп., на користь НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області (том № 1, а.с. 67)

та
- по 98,28 грн. за проведення криміналістичної експертизи № 950 від 20.11.2014 в сумі 196 грн. 56 коп., на користь НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області ( том 1, а.с.96).

Речові докази та знаряддя злочину по кримінальному провадженню підлягають вирішенню, в порядку ч.9 ст. 100 КПК України, (том 1, а.с. 108), а саме:

- металевий ніж, дріт, шнурки , які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області - конфіскувати в дохід держави, як знаряддя злочину.

- мобільний телефон «NOKIA C03» ІМЕІ НОМЕР_1 , кросівки «Athletic» чорного кольору з жовтими вставками, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області - повернути потерпілому ОСОБА_13 , як йому належні;

- акумуляторну батарею BL 4C 890 mAh 3.7 V3.2 Wh ; Sim карту МТС; мобільний телефон Soni Ericsson W 302 ІМЕІ: НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 88,80 грн., грошові кошти в сумі 1 300,00 російських рублів; акумуляторну батарею Standart Batterry BST-33, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області - конфіскувати в дохід держави, як знаряддя злочину;

- квиток 078589 Полтава-Скороходово від 22.10.214 року; проїзний документ ЄЄ № 528002 Полтава-Сімферополь від 22.10.2014 року, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3