Справа № 346/3185/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

ОСОБА_7

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Коломия кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 115 ч.1 КК України,-

в с т а н о в и в:

10 червня 2014 року до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшло кримінальне провадження внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000578 від 22 квітня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 115 ч. 1 КК.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 2 місяці до 06 червня 2015 року включно.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що інших запобіжний не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання відмовити оскільки відсутні ризики передбачені ст. 177 КПК України, та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 слід продовжити, а в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити виходячи з наступного.

Підстави для арешту передбачені нормами КК України та КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основних свобод людини, а саме ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду по правам людини.

Основна мета вказаної ст.5 Конвенції заключається в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Маккей проти Великобританії»). Європейський суду з прав людини звертає увагу, що вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»). В рішенні по справі «Джессіус проти Литви» суд роз`яснив, що в розумінні ст.5 Конвенції особа може бути взята під варту на підставі підпункта «с» пункта 1 цієї статті тільки в рамках кримінального судочинства з метою, щоб дана особа предстала перед компетентним органом за наявності обґрунтованої підозри.

Наявність мети доставки підозрюваного до суду повинна розглядатись незалежно від досягнення цієї мети (справа «Пєтков и Профіров проти Болгарії»), а допит в період тримання під вартою проводиться з метою сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження або спростування конкретної підозри, яка стало підставою для тримання під вартою (справа «Броган та інші проти Великобританії», «Лабіта проти Італії»).

Таким чином, тримання під вартою і доставка до компетентного правоохоронного органу особи, щодо якої існує підозра у вчиненні кримінального правопорушення, якщо особа ухиляється або може ухилитись від покладених на неї обов`язків, передбачених законом, є належним засобом.

Оскільки судове провадження не завершене, так як судом призначено ряд експертиз, ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, суд вважає за необхідне продовжити йому запобіжний захід у вигляді триманні під вартою на строк 60 днів, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, (переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілих, експерта, вчинення інших кримінальних правопорушень), та забезпечить доставку обвинуваченого в судові засідання по даному кримінальному провадженню, а в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт з вище наведених підстав вважає за необхідне відмовити.

Суд враховує також вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим. Позитивні характеристики обвинуваченого, наявність місця проживання, несудимість не можуть слугувати достатніми обставинами, які б надали суду можливість змінити запобіжний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 369-372, ч.2 ст.392 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 12 липня 2015 року включно.

В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 із тримання під вартою на домашній арешт, та звільнення його з-під варти відмовити.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому та начальнику СІЗО м. Івано-Франківська.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: