Ухвала

іменем україни

15 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_18,
суддів: при секретаріОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
за участю прокурора ОСОБА_22,
розглянувши касаційну скаргу захисника засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000126 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК,

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця м. Вінниці, мешканця АДРЕСА_2, такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК,

в с т а н о в и в:

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2014 року засуджено до покарання у виді штрафу:

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК - в сумі 850 грн;

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК - в сумі 850 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь кожного з потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та по 243,60 грн - судового збору.

Апеляційним судом Вінницької області 30 березня 2015 року вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК скасовано та ухвалено свій, яким засуджених визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, та призначено їм покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки кожному.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь кожного з потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 7000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та по 2000 грн - витрат на правову допомогу. Судовий збір в сумі 263,60, сплачений ОСОБА_9 та ОСОБА_10, їм повернуто.

Згідно з вироком апеляційного суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні хуліганства групою осіб за таких обставин.

01 травня 2014 року о 23.00 год. поряд з магазином «Васильок» по вул. Центральній в с. Дяківці Літинського району Вінницької області ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 у стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно ображали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 нецензурною лайкою, провокуючи бійку. У подальшому ОСОБА_7 завдав рукою удар в обличчя ОСОБА_10 Потім ОСОБА_6 вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_10, від якого останній впав та втратив свідомість. У той же час ОСОБА_7 завдав удар ногою в груди ОСОБА_9, від чого останній впав та вдарився плечем в бордюр. Унаслідок хуліганських дій засуджених потерпілому ОСОБА_9 заподіяно легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я, а ОСОБА_10 - легких. Під час вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на зауваження присутніх не реагували, висловлюючись нецензурною лайкою.

У касаційній скарзі захисник просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через суворість. Стверджує, що у апеляційного суду не було підстав кваліфікувати діяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК, оскільки бійка між засудженими та потерпілими сталася на ґрунті неприязних взаємовідносин. Умислу засуджених на порушення громадського порядку не доведено, а покарання призначено без урахування позитивних даних про їх особи, тому є надто суворим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 - 414 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Апеляційний суд, допитавши у судовому засіданні засуджених та потерпілих, ретельно проаналізувавши матеріали справи, в тому числі й показання свідків, що зафіксовані на технічному носії інформації, давши належну оцінку доказам, з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, встановив, що висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, суд на підставі показань засуджених, які не заперечували факту бійки з ОСОБА_10 та ОСОБА_9, потерпілих, які на досудовому слідстві і в судовому засіданні послідовно стверджували, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили їх побиття безпричинно, без будь-яких пояснень, показань потерпілої ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 облаяв її нецензурними словами, схопив з шию та вдарив по голові, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, а також інших доказів у справі дійшов правильного висновку про винуватість засуджених у грубому порушенні громадського порядку.

При кваліфікації дій засуджених апеляційний суд виходив із того, що засуджені у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи біля магазину в центрі села в святковий день протягом тривалого часу поводились зухвало, нецензурно висловлювались у присутності значної кількості людей, на зауваження оточуючих не реагували, а хуліганські дії припинили лише після втручання родичів.

За встановлених апеляційним судом фактичних обставин, діяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК

Посилання захисника на наявність між засудженими та потерпілими довготривалих неприязних стосунків, перевірялись судом апеляційної інстанції і обґрунтовано визнано такими, що не підтверджені матеріалами кримінального провадження. Зокрема потерпілі, свідок ОСОБА_17 та інші свідчили про те, що до вказаних подій засуджені з потерпілими вітались та неприязні не виказували. Крім того засуджений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду не підтвердив, що причиною бійки став конфлікт дворічної давнини між родинами засуджених та потерпілих.

Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі захисника про те, що призначене засудженим покарання є несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх непереконливими.

Призначаючи засудженим покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, апеляційний суд вимог статей 65 - 67 КК не порушив, оскільки такий захід примусу відповідає конкретним обставинам справи, характеру і тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційна скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_25 ОСОБА_24 ОСОБА_23