Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_7.,

прокурора ОСОБА_1.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002912, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення ч. 3 ст. 349 КПК безпідставно не досліджував докази винуватості ОСОБА_2, оскільки остання лише частково визнала себе винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні. При цьому стверджує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є власністю засудженої.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватою у тому, що вона 21 травня 2013 року в будинку АДРЕСА_2 під час оперативної закупівлі збула ОСОБА_3 за 250 грн 0,0091 г особливо небезпечного наркотичного засобу героїну (у перерахунку на суху речовину).

Крім того, 23 травня 2013 року ОСОБА_2 у тому ж місці під час оперативної закупівлі збула ОСОБА_3 за 280 грн 0,027 г особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого (у перерахунку на суху речовину).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Згідно зі ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Однак, зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження не дотримався та ухвалив вирок, який не відповідає вимогам закону.

Так, за змістом вироку суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів обставин винуватості ОСОБА_2 у зв'язку з повним визнанням нею своєї вини, за згодою учасників судового провадження.

При цьому суд послався на показання обвинуваченої у судовому засіданні, в яких вона розповіла про обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена, даючи свої показання в судовому засіданні щодо обставин вчиненого злочину, визнала свою винуватість фактично частково, оскільки стверджувала, що грошей від збуту наркотичних засобів вона не отримувала. ОСОБА_2 пояснювала, що дійсно купувала наркотичні засоби для свого знайомого ОСОБА_3 за власні кошти та віддавала йому. За це останній давав їй частину наркотичного засобу, який засуджена в подальшому вживала. З наведеного слідує, що суд не мав права визнавати недоцільним дослідження доказів, адже ОСОБА_2 фактично оспорювала їх, тому що не визнавала, що продавала наркотичні засоби за гроші.

Натомість, суд першої інстанції визнав доведеним факт передачі грошей обвинуваченій за наркотичний засіб, вказавши у вироку конкретні суми.

Крім того, як убачається з відтвореного технічного носія інформації, суд першої інстанції належним чином не з'ясував у ОСОБА_2, чи правильно вона розуміє положення ч. 3 ст. 349 КПК, і не роз'яснив їй, що у такому випадку її буде позбавлено права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів уважає слушними доводи прокурора про істотні порушення кримінального процесуального закону при проведенні судового розгляду.

За таких обставин вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні не можна вважати законним й обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останньої, на допущені судом першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону уваги не звернув.

Тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, повно й усебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону проаналізувати докази, і відповідно до вимог ст. 370 КПК ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6