Справа № 457/65/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/914/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець, українця, гр. України, неодруженого, непрацюючого, з незакінченою вищою освітою, раніше неодноразово судимого: 30.06.2005 року Трускавецьким міським судом за ст.ст. 186 ч. 2, 15 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки з іспитовим строком 3 /три/ роки; 26.09.2006 року Трускавецьким міським судом за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки 6 /шість/ місяців; 28.10.2014 року Трускавецьким міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 /один/ рік, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано покарання згідно вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_9 засуджено на 2 /два/ роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним строком 1 /один/ рік та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 /чотири/ роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання із випробуванням із іспитовим строком на 1 /один/ рік, якщо він протягом цього року не вчинить нового злочину.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Трускавець, українця, гр. України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання із випробуванням із іспитовим строком на 1 /один/ рік, якщо він протягом цього року не вчинить нового злочину.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково і стягнуто на його користь із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 31.08.2014 року о 18 год. 30 хв., маючи корисливий мотив спрямований на таємне викрадення чужого майна, зайшли на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , однак були помічені останнім, після чого не реагуючи на його зауваження, усвідомлюючи значення своїх дій, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, повторно відкрито викрали латунну сітку довжиною 5 м, яка належить ОСОБА_7 , чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на суму 225 грн.

Не погоджуючись з таким вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, просили вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2015 року змінити в частині відшкодування завданої шкоди та стягнути на їх користь із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 112 грн. 50 коп. матеріальної шкоди та по 25 000 моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що вирок слід скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального закону щодо задоволення пред`явленого цивільного позову, оскільки судом не враховано вимоги положення п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Так, звертають увагу на те, що питання про відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_8 , судом взагалі не вирішувалось, а стягнута на користь ОСОБА_7 моральна шкода, на його думку, є занадто малою. Крім того, суд не взяв до уваги той факт, що вони просили відшкодувати витрати на встановлення сітки на паркан та монтажно-зварювальні роботи.

У свою чергу, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 23.09.2015 року залишити без змін.

Вважає твердження апелянтів щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та витрат на відновлювальні роботи в розмірі 225 грн. безпідставними, а самі суми немотивованими, оскільки відсутні будь-які докази, що б могли підтвердити такі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, позицію прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги та відповідних заперечень, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і в апеляційній скарзі фактично не заперечується та не оспорюється.

Водночас, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стверджують, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону України не вирішувалося питання про задоволення чи незадоволення цивільного позову в частині заподіяння шкоди ОСОБА_8 , яка подала відповідний позов.

Дійсно, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20.02.2015 року, до початку судового розгляду, на адресу Трускавецького міського суду Львівської області надійшов спільний цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у яких було викрадено латунну сітку довжиною 5 м, що була частиною паркану, що обслуговував будинок, який належить вказаним особам на праві часткової приватної власності.

Згідно ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Частиною 1 ст. 127 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Далі, ухвалюючи вирок, суд в порядку ст. 368 КПК України повинен вирішити питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Таку вимогу кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повній мірі виконано не було.

Так, Трускавецький міський суд Львівської області у вироку вказав, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди ОСОБА_7 , він прийшов до висновку про необхідність стягнення на його користь з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1 000 грн. моральної шкоди. Однак, невирішеним залишив питання про відшкодування шкоди ОСОБА_8 .

Таке порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині цивільного позову та є істотним.

З іншого боку, ч. 2 ст. 412 КПК України передбачає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Досліджуючи матеріали судової справи, колегія суддів враховує, що потерпілий був відсутній в судових засідання 22.09.2015 року та 23.09.2015 року, в ході яких фактично здійснювався розгляд кримінального провадження. Незважаючи на наявність такого як учасника у відповідних журналах судового засідання, прослухавши аудіозапис, очевидно, що ОСОБА_7 був відсутній. Більше того, головуючий суддя вирішував питання про можливість продовження судового розгляду у відсутності осіб, що не з`явилися, та повідомив учасників, що потерпілий був належним чином повідомлений.

Дійсно, в матеріалах кримінального провадження наявне зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яким ОСОБА_7 повідомляли про дату, час та місце судового розгляду. На вказаному зворотному повідомленні наявна позначка, про те, що ОСОБА_11 25.08.2015 року отримав таке та відповідний підпис /а.с. 47/.

Однак, порівнявши підпис, наявний на такому повідомленні, та підписи, якими потерпілий розписувався на інших документах, таких як цивільний позов, розписки про відкладення розгляду, а також на апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до переконання, що потерпілий належним чином повідомлений не був, оскільки підписи відрізняються.

Вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Проте при цьому у даному провадженні апеляційний суд не може ухвалити нове рішення, оскільки висновок районного суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не заперечується та не оспорюється.

За таких обставин колегія суддів не входить в обговорення інших доводів та приходить до висновку, що вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині цивільного позову слід скасувати, а справу в цій частині - повернути до суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині цивільного позову скасувати, а справу в частині цивільного позову направити на новий розгляд в цей же суд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4