Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001449, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Рівне, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , розлученого, непрацюючого, військовозобов`язаного, освітою професійно технічною, раніше судимого 19.09.2013 року за ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до 240 годин громадських робіт, 08.07.2014 року за ч.2 ст.389, ст.71, ст.72 КК України до двох місяців арешту, який відбув 14.11.2014 року, судимість не погашена,
обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України,
на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника обвинуваченого - адвоката - ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_8
представника потерпілої - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Строк покарання вирішено рахувати з 12 грудня 2014 року.
Судом також вирішено питання речових доказів у провадженні.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 , 08 грудня 2014 року, близько 18 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні будинку АДРЕСА_3 під час конфлікту та розпиття спиртних напоїв з власником даного домогосподарства ОСОБА_10 , який намагався ножем нанести йому тілесні ушкодження в область тулуба, наніс останньому удар тильною нижньою стороною долоні правої руки у щелепу, внаслідок чого ОСОБА_10 впав на підлогу, а згодом, для того, щоб потерпілий випустив з правої руки ножа для подальшого уникнення отримання від нього ножових тілесних ушкоджень, натиснув коліном правої ноги на грудну клітку ОСОБА_10 , який знаходився в лежачому положенні на підлозі та обома руками схопив останнього за шию, з метою його заспокоїти та проявити свою фізичну перевагу, діючи з необережності у вигляді злочинної самовпевненості, стиснув його за органи шиї, у результаті чого наступила механічна асфіксія, що призвела до смерті ОСОБА_10 .
Не погодившись з вироком суду обвинувачений та його захисник оскаржили вирок в апеляційному порядку.

В поданій ОСОБА_5 апеляційній скарзі обвинувачений вважаючи себе невинуватим, просить постановити щодо нього виправдувальний вирок, в зв`язку з чим дослідити обставини що його виправдовують, а саме: допитати в якості свідків під час апеляційного розгляду матеріалів провадження - експерта, котрий видав свідоцтво про смерть № 616 від 10.12.2014 року (а.с.45-47 т.1), свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також дослідити висновок судово імунологічної експертизи № 470 від 29.12.2014 року щодо ідентичності груп крові належної йому та ОСОБА_10 .

Свою позицію мотивує тим, що згідно висновків судово медичної експертизи №633 від 15.01.2015 року (а.с.129 133 т.1) смерть ОСОБА_10 настала в п`ятницю ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте його обвинувачують у скоєнні злочину 08.12.2014 року близько 18 год. Водночас, за показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 08.12.2014 року він ОСОБА_5 перебував на дачній ділянці ОСОБА_13 й виконував роботи по господарству. Зазначає, що усі попередні дні 2, 3, 4, 5, 6, 7 грудня він теж перебував на ділянці ОСОБА_13 , про що може також засвідчити дружина ОСОБА_13 ОСОБА_12 та сусіди. Стверджує, що в райвідділі міліції м.Рівне, куди його доставили з подвір`я ОСОБА_13 , й де він знаходився з 9.12.2015 року по 12.12.2015 року, його допити проводились під впливом психологічного та фізичного тиску з боку працівників міліції. Також наголошує на необхідності допиту свідка ОСОБА_11 , який з його слів, знає особу на ім`я « ОСОБА_14 », який в дійсності скоїв інкримінований йому ( ОСОБА_5 ) злочин убивство ОСОБА_10 . Виявлену на його речах у ході судово імунологічної експертизи № 470 від 29.12.2014 року (а.с.168 -169 т.1) кров однакової з ОСОБА_10 групи, пояснює порізом з необачності, та подальшим потраплянням на фуфайку власної крові (яка тієї ж групи що й у ОСОБА_10 ) під час заготівлі ним дров.

У поданій захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 апеляційній скарзі, вона, підтримавши наведені в апеляційній скарзі її підзахисного мотиви, зокрема щодо неврахування обставин, що могли істотно вплинути на результати розгляду кримінального провадження та виправдати обвинуваченого (перебування обвинуваченого на момент смерті потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_2 в іншому місці а саме, за місцем проживання свідка ОСОБА_13 ), взяття до уваги судом лише позиції сторони обвинувачення та першочергових показів обвинуваченого, які в подальшому були змінені, просить оскаржуваний вирок суду скасувати та постановити новий виправдувальний вирок щодо її підзахисного ОСОБА_5 .

Також, на підтримку доводів власної апеляційної скарги зазначає, що жодних доказів, окрім першочергових показань обвинуваченого ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження не містять й судом абсолютно залишено поза увагою той факт, що згідно свідоцтва про смерть № 616 від 10.12.2014 року та висновку судово медичної експертизи № 633 від 15.01.2015 року смерть потерпілого ОСОБА_10 настала не 08.12.2014 року, як вказано в пред`явленому обвинуваченні, а 05.12.2014 року, що свідчить про неузгодженість між собою вказаних обставин та спростовує висновки сторони обвинувачення, відображені в обвинувальному акті, а в подальшому і висновки суду про дату та час місця скоєння злочину. Зазначені судом висновки про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України, на думку його захисника адвоката ОСОБА_7 , не аргументовані.

В запереченнях потерпіла вказує, що зазначений вирок Рівненського районного суду є законним та вмотивованим, а апеляційні скарги безпідставні.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора, котрий просив вирок суду першої інстанції залишити в силі, як законний та обґрунтований, та заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснення потерпілої ОСОБА_8 й її представника, заперечення останніх проти вимог апеляційних скарг обвинуваченого та захисника обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового та судового слідства визнавав свою вину у інкримінованому йому ч.1 ст.119 КК України злочині та давав детальні та послідовні показання стосовно вчинення ним злочину, однак у судових дебатах в суді першої інстанції змінив власні показання та відмовився від визнання вини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно мотивів зміни обвинуваченим показань, як намагання останнього уникнути покарання за скоєне. Наведену поведінку обвинуваченого колегія суддів розцінює як обрану ним лінію захисту.

Разом з тим, попри невизнання вини обвинуваченим (під час судових дебатів у суді першої інстанції та при апеляційному розгляді справи), вина останнього стверджується зібраними доказами наявними у матеріалах провадження та належно оціненими під час судового слідства в суді першої інстанції:

Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що загиблий був її батьком, вона з ним не проживала, лише деколи провідувала. Про смерть батька взнала від працівників міліції.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він є племінником загиблого ОСОБА_10 Відвідував його раз на тиждень, періодично телефонував йому та доволі часто бачив загиблого у нетверезому стані. Його збентежило, що ОСОБА_10 спочатку не відповідав на його дзвінки, а згодом телефон завжди був поза мережею, й він вирішив навідати загиблого. Приїхавши на дачу ОСОБА_10 та перелізши через замкнуті ворота, він зайшов у будинок, де побачив ОСОБА_10 лежачого на підлозі у калюжі крові. Вибігши на вулицю, ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_16 та викликав міліцію.

Свідок ОСОБА_16 , також племінник загиблого, дав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_10 проживав на дачі, зловживав спиртними напоями. Зимою 2012 року, ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і не міг сам дійти додому, двоє чоловіків довели додому, щоб не замерз, а він подав на вказаних чоловіків заяву до міліції, звинувачуючи їх у тому, що вони його побили і викрали його мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_5 періодично допомагав йому по господарству, виконував різні роботи, за що він платив йому гроші та міг запросити повечеряти. Вказав, що зазвичай після вечері, близько 20 год. ОСОБА_5 йшов додому, а він проводив його близько 100 метрів. Вказав, що 6, 7, 8 грудня 2014 року ОСОБА_5 працював у нього, й він також заплатив обвинуваченому, дав повечеряти й провів зі свого двору, хоч не пам`ятає точний час, проте вказав що на той момент на дворі сутеніло. Через декілька днів, коли ОСОБА_5 працював у нього, його забрали працівники міліції та повідомили, що вбито ОСОБА_10 .

Також суд дав оцінку показанням ОСОБА_5 в якості підозрюваного на досудовому та судовому слідстві, де він визнавав свою вину у присутності захисника ОСОБА_7 та поясняв мотиви і механізм вчинення злочину. А саме, що 08 грудня 2014 року близько 18 год. він перебував вдома у ОСОБА_10 та разом з господарем вживав спиртні напої. Між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт, в зв`язку з тим, що останній почав ображати його та усіх його рідних, через те, що він нагадав йому, як той негідно повів себе з чоловіками, котрі врятували його, щоб останній не замерз, а ОСОБА_10 заявив на них у міліцію. У ході конфлікту ОСОБА_10 наніс йому декілька ударів, у відповідь він також наніс ОСОБА_10 декілька ударів в область тулуба. В подальшому, ОСОБА_10 схопив ножа та намагався ним ударити ОСОБА_5 , однак останній у відповідь вдарив ОСОБА_10 рукою у щелепу, в результаті чого ОСОБА_10 впав на підлогу, а ОСОБА_5 натиснув коліном правої ноги на грудну клітку ОСОБА_10 , котрий знаходився в лежачому положенні на підлозі, та обома руками здавив останньому шию й тримав так півтори дві хвилини. ОСОБА_5 пояснив, що таким чином передавив ОСОБА_10 сонну артерію, з метою, щоб він заспокоївся та втративши свідомість випустив з рук ножа. У результаті, ОСОБА_5 , думаючи, що ОСОБА_10 втратив свідомість й не розуміючи, що останній помер, пішов до дому.

Аналогічні пояснення ОСОБА_5 встановлено судом з протоколу проведення слідчого експерименту від 12.12.2014 року (з додатками), в ході якого ОСОБА_5 в присутності понятих та захисника розповів при яких обставинах та як на місці події учиняв злочин та добровільно видав ножа, якого забрав з житла ОСОБА_10 (т.2 а.с.19-40)

Крім того, винність ОСОБА_5 у інкримінованому йому за ч.1 ст.119 КК України злочині стверджується і належно дослідженими, оглянутими та оголошеними у ході судового засідання іншими доказами.

Так, згідно протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 10.12.2014 року на тілі померлого виявлено вертикальну рану зовнішнього краю правої надбрівної поверхні, садна та синці на підборідді, біля очей та перенісся, а також розсічення губи й точкові крововиливи в очах. При огляді внутрішніх органів виявлено надрив в ділянці селезінки і переломи ребер (т.1 а.с.45).

Висновками судово медичної експертизи № 633 від 15.01.2015 року встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок механічної асфіксії, до якої призвела комбінація травматичних дій одночасного закриття отворів носа та рота м`яким предметом та стиснення органів шиї руками (задушення), що підтверджується сукупністю видових ознак. (т.1 а.с.129-133)

Крім того, вказаним висновком судово - медичної експертизи встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала приблизно за 36-48 годин до проведення експертизи його трупа; яка була розпочата 10.12.2014 року, кров останнього належить до групи «АВ0 ізосерологічної системи АВ0» а також виявлено що ОСОБА_10 незадовго до смерті вживав алкогольні напої й перебував у легкому ступені алкогольного сп`яніння.

Судово медичні експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які проводили судово медичні експертизи трупа ОСОБА_10 , підтвердили, що переломи кісток в області гортані виникли тільки у результаті здавлювання зі значною силою шиї загиблого. Вказали, що такі переломи виникнути при падінні не могли. Смерть ОСОБА_10 настала у результаті асфікції, яка виникла внаслідок набряку гортані. Щоб врятувати ОСОБА_10 потрібно було відразу застосовувати до нього реанімаційні заходи.

Із свідоцтва про смерть ОСОБА_10 № 616 від 10.12.2014 року вбачається, що причина смерті - механічна асфіксія внаслідок закриття рота і носа й стиснення шиї руками, а дату смерті вказано приблизно (значок хвилястими лініями ? ) 5 грудня 2014 року (т.1 а.с.47).

Висновком судово імунологічної експертизи № 470 від 29.12.2014 року встановлено належність крові ОСОБА_10 до «групи АВ0 ізосерологічної системи АВО», й належність крові ОСОБА_5 до «групи В з ізогемаглютиміном анти-А та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО». Також вказаним експертним висновком на представленій на дослідження фуфайці ОСОБА_5 було виявлено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А, В, котрі властиві обом особам групи АВ0, таким чином кров на вказаних об`єктах від ОСОБА_20 не виключається, проте вона може бути змішаною від осіб груп крові з будь-яким поєднанням вказаних антигенів. (т.1 арк.168-169)

Висновком судово психіатричної експертизи від 04.02.2015 року (т.1 арк.137-139) встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 не перебував у стані фізіологічного афекту, чи у будь якому іншому стані, який міг би стати підставою для висновку про стан сильного душевного хвилювання, здатен правильно сприймати обставини та події й не має розумової відсталості.

Із висновку судово медичної експертизи № 1265 від 12.12.2014 року (т.1 арк.217-218) вбачається, що на тілі ОСОБА_5 виявлені слідуючі ушкодження: подряпина на правій кисті, садно лівого коліна, забійна рана нижньої губи зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень спричинених в різні проміжки часу, та могли виникнути при різних обставинах.

Отже, показання обвинуваченого ОСОБА_5 , в яких він визнав свою вину у вчиненні злочину, а саме щодо мотивів конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 про негідну поведінку потерпілого стосовно чоловіків, які його врятували та щодо механізму вчинення злочину спочатку бійку між ним та потерпілим, а потім здавлювання ним шиї потерпілого, що в кінцевому результаті призвело до смерті ОСОБА_10 , тобто також з висновками судово медичних експертиз № 633 від 15.01.2015 року та № 1265 від 12.12.2014 року. (т.1 а.с.129-133, 217 218).

Крім того, згідно довідки про результати опитування з використанням поліграфа від 11.12.2014 року, аналізуючи психо фізіологічні реакції ОСОБА_5 на тестові запитання можна припустити, що ОСОБА_5 може бути причетним до вбивства ОСОБА_10 в якості безпосереднього виконавця (т.1 а.с.244).

Таким чином на думку колегії суддів висновки суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 про залишення поза увагою того факту, що згідно свідоцтва про смерть № 616 від 10.12.2014 року та висновку судово медичної експертизи № 633 від 15.01.2015 року смерть потерпілого ОСОБА_10 настала не 08.12.2014 року, як вказано в пред`явленому обвинуваченні, а 05.12.2014 року, що свідчить про неузгодженість між собою вказаних обставин та спростовує висновки сторони обвинувачення, відображені в обвинувальному акті, а в подальшому і висновки суду про дату та час місця скоєння злочину, то вони спростовуються слідуючим.

Так, в свідоцтві про смерть ОСОБА_10 № 616 від 10.12.2014 року, дата смерті вказана приблизно 5.12.2014 року, що позначено відповідним значком - хвилястими лініями (?). Крім того, дата видачі свідоцтва - 10.12.2014 року, тобто ще до офіційних висновків судово медичної експертизи № 633 від 15.01.2015 року, яка була розпочата тільки 10.12.2014 року, тобто в день видачі свідоцтва. Натомість, у висновку зазначеної експертизи вказано, що смерть ОСОБА_10 настала приблизно за 36 48 годин до проведення експертизи його трупа, тобто констатує дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не 5.12.2014 року.

Щодо покликань захисника ОСОБА_7 наведених у поданій нею апеляційній скарзі про неврахування обставин, що могли істотно вплинути на результати розгляду кримінального провадження та виправдати обвинуваченого (перебування обвинуваченого на момент смерті потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_2 в іншому місці а також покликань апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 що 08.12.2014 року він ОСОБА_5 перебував на дачній ділянці ОСОБА_13 й виконував роботи по господарству, то вони не заслуговують на увагу. Так свідок ОСОБА_13 підтвердив факт перебування ОСОБА_5 8.12.2014 року у нього на ділянці. Також пояснив, що дав йому повечеряти та провів з двору, точний час не пам`ятає, однак на дворі сутеніло.

Стосовно тверджень апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що виявлена на його речах кров є його кров`ю, котра потрапила на його фуфайку внаслідок порізу з необачності під час заготівлі ним дров, то вони не узгоджуються з висновком імунологічної експертизи № 470 від 29.12.2014 року, де вказано, що кров ОСОБА_10 належить до «групи АВо ізосерологічної системи АВО», а кров ОСОБА_5 до «групи В з ізогемаглютиміном анти-А та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО», на представленій фуфайці ОСОБА_5 кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А, В, котрі властиві особам групи АВо, тобто кров від ОСОБА_10 не виключається (т.1 а.с.168-169).

Крім того, свідок ОСОБА_15 повідомив, що біля потерпілого ОСОБА_10 була калюжа крові, що узгоджується з самими показаннями ОСОБА_5 про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , котрі підтверджуються протоколом оглядом трупа ОСОБА_10 від 10.12.2014 року, про виявлені травми на тілі померлого, а саме: вертикальної рани зовнішнього краю правої надбрівної поверхні, садна та синці на підборідді, біля очей та перенісся, а також розсічення губи.

Критично оцінює колегія суддів й твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про фізичний й психічний тиск щодо нього з боку працівників райвідділу міліції м.Рівне, куди його було доставлено з подвір`я ОСОБА_13 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що при проведенні слідчих дій з ОСОБА_5 , в ході яких він пояснював обставини вчинення злочину, - постійно приймала участь його захисник ОСОБА_7 , однак ні від кого з них не було заяв про фізичний та психологічний тиск з боку працівників міліції під час досудового та судового слідства. Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 не зміг вказати в який саме спосіб і хто конкретно чинив тиск. Ні обвинувачений ОСОБА_5 , ні захисник ОСОБА_7 не звернулись до колегії судів з проханням проведення перевірки будь яких можливих фактів тиску на обвинуваченого ОСОБА_5 з боку працівників міліції.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини в кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.119 КК України.
Істотних порушень вимог кримінально процесуального законодавства, які б тягнули безумовне скасування вироку по справі не встановлено.
Відповідає вимогам ст.65 КК України і призначене ОСОБА_5 покарання, яке обране з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу.
Виходячи з обставин вчинення злочину та даних про особу ОСОБА_5 , суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність застосування щодо особи обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років позбавлення волі.
В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та в повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.119 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3