ПОСТАНОВА
2014 року вересня 30 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду кримінальної справи за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого в м. Дніпропетровську, з професійно-технічною освітою, неодруженого, бездітного, не працевлаштованого, який проживав в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 263 КК України,
встановив:
У провадженні суду перебуває кримінальна справа, в якій ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного триваючого злочину середньої тяжкості проти громадської безпеки за встановлених досудовим слідством обставин придбання, носіння і зберігання без передбаченого законом дозволу впродовж грудня 2011-березня 2012 рр. в м. Дніпропетровську виготовленої саморобним способом вогнепальної зброї, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в редакції, чинній до 12.08.2012.

Ця кримінальна справа надійшла від прокурора з обвинувальним висновком до 20.11.2012 та в силу приписів п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України підлягає розгляду судом в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом 1960 року.

Як вбачається з кримінальної справи, у первинних поясненнях ОСОБА_4 , записаних з його слів (а.с. 6), в адресі місця проживання вказується на номер будинку АДРЕСА_2 , а в протоколах слідчих дій зазначена інша адреса за даними УІТ ГУМВС України в Дніпропетровській області, серед яких наведені відомості про його затримання за бродяжництво (а.с. 77-78), тоді як за повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 особова справа ОСОБА_4 знищена (а.с. 83). У ОСОБА_4 16 березня 2012 року відібрана підписка про невиїзд з місця проживання на АДРЕСА_1 з метою забезпечення належної явки до суду.

Проте ОСОБА_4 , будучи викликаним для розгляду справи судовими повістками, надісланими за вказаним у підписці про невиїзд місцем мешкання, в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. В адресно-довідковому секторі ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області будь-яке зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 чи зняття його з реєстрації не значиться (а.с. 80 зворот), а в характеристиці з місця мешкання, наведеного в протоколах слідчих дій, немає відомостей про тривалість його проживання (а.с. 79), і така характеристика невідомо ким видана зі штемпелем квартального комітету, до обслуговування якого належність багатоквартирного будинку занадто сумнівна. Доставити ОСОБА_4 приводом міліції в судове засідання 01.11.2012, 21.01.2013, 01.02.2013, 28.02.2013 виявилося неможливим, оскільки у зазначеному в підписці про невиїзд місці проживання ОСОБА_4 декілька років відсутній, на час порушення цієї кримінальної справи не мешкав, що вбачається з рапортів, поданих на виконання постанов суду, і суперечить матеріалам досудового слідства про встановлення особи підсудного та його характеристику.

Відповідно, досудове слідство всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК 1960 року проведено без витребування особової справи на затриманого за бродяжництво та інших допустимих документів для підтвердження того, що така особа існує, її зовнішнього вигляду, сімейного стану, соціальних зв`язків та соціальної адаптації, за поверхового й однобічного дослідження характеристики особи, кола її спілкування, установок особистості, відомостей про постійне місце проживання та його наявність, через що дані про особу обвинуваченого з достатньою повнотою з`ясовані не були, чому Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» надає значення в судовій практиці для визнання досудового слідства неповним.

В ході розшуку ОСОБА_4 , оголошеного за постановою суду від 28.02.2013, Бабушкінському РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області не видалося можливим встановити точний час і місце його зникнення та місце його перебування, що за відсутності даних про перетин ОСОБА_4 державного кордону України згідно з ст. 262 КПК 1960 року позбавляє суд можливості розглянути справу по суті.

Беручи до уваги, що нез`ясовані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, за обсягом та характером необхідних для встановлення таких обставин слідчих і розшукових дій належить дійти переконання в неможливості усунення неповноти досудового слідства в судовому засіданні, в якому безпосередньо не можна здійснити ці дії, так само як за підвідомчістю не можна розв`язати питання про їх проведення.

Крім того, за ст.ст. 32, 102, 114 КПК 1960 року делегування повноважень слідчого з огляду на гарантований йому процесуальний статус не допускалося, а кримінальну справу відповідно до ст. 98 КПК 1960 року вправі були порушувати органи дізнання, до яких в ст. 101 цього Кодексу відносилася міліція, але з наступною передачею такої справи за затвердженою прокурором постановою згідно з ст. 104 КПК 1960 року слідчому одразу після проведення органом дізнання, керуючись правилами кримінально-процесуального закону, слідчих дій аж до самого встановлення особи, яка вчинила злочин, що не є тяжким.

Водночас, постанова про порушення кримінальної справи від 15.03.2012 винесена, і досудове слідство розпочате виконуючим обов`язки слідчого ОСОБА_5 без зазначення про присвоєне йому спеціальне звання міліції, за яким особу відповідно до ст. 16 Закону України «Про міліцію» можливо було б віднести до особового складу міліції. Тобто, належність ОСОБА_5 до органу дізнання не підтверджена, а покладення на нього обов`язків слідчого відповідно до застереження ст. 4 КПК 1960 року про межі компетенції таку особу правами слідчого не наділяє.

Виконуючий обов`язки слідчого ОСОБА_5 після допиту ОСОБА_4 вже 16.03.2012 під протокол в якості підозрюваного провадить очні ставки, призначення експертизи, інші слідчі дії, в тому числі притягнення як обвинуваченого. повноваженнями,.

Прокурор затвердив обвинувальний висновок і направив справу до суду, не звернувши уваги на відсутність в особи, яка порушила кримінальну справу, підтвердженої належним чином компетенції слідчого органу внутрішніх справ, і на провадження такою особою після перевірки повідомлення про злочин самостійно досудового слідства замість дізнання, таким чином, не маючи на те повноважень.

Наведені порушення закону, допущені під час порушення цієї справи і провадження її досудового слідства, Пленум Верховного Суду України в п.п. 3, 8 зазначеної вище постанови № 2 від 11.02.2005 відносить в судовій практиці до тих, що тягнуть визнання досудового слідства неправильним, і без усунення яких у будь-якому разі справа не може бути, навіть, призначена до судового розгляду. На ці істотні порушення кримінально-процесуального закону не була звернута увага і в стадії попереднього розгляду справи.

Суд, вислухавши думку прокурора, перевіривши кримінальну справу, за чинним для розгляду цієї справи порядком в судовому засіданні відповідно до ст. 281 КПК 1960 року знайшов за необхідне направити справу на додаткове розслідування з мотивів неправильності досудового слідства внаслідок порушення цієї кримінальної справи некомпетентною особою та провадження її розслідування не уповноваженою на те особою, а так само з мотивів неповноти у з`ясуванні особи обвинуваченого та обставин, що його характеризують, які підлягають доказуванню згідно з ст. 64 КПК 1960 року у кримінальній справі і мають істотне значення для її розгляду по суті.

Під час провадження додаткового розслідування для усунення відзначеної неповноти досудового слідства належить поряд з версією про втечу особи чи пропажу безвісти за обставин, що дають підставу припускати її загибель, перевірити й інші версії, зокрема, про використання чужого імені обвинуваченим, пійманим «на гарячому», який видав себе за ОСОБА_4 ; про відбування покарання за інший злочин. З цією метою необхідно провести слідчі та оперативно-розшукові дії і встановити дійсне місце проживання обвинуваченого та персональні дані про його походження, про найближчих родичів, про стан здоров`я, про рід занять та трудову зайнятість, про майновий стан, його характеристику в побуті, спосіб виклику для участі в слідчих діях, дійсне місцезнаходження.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України підписка ОСОБА_4 про невиїзд, що була застосована як запобіжний захід до дня набрання чинності цим Кодексом, за відсутності підстав для заочного обрання тримання під вартою продовжує свою дію до моменту її зміни на більш суворий вид запобіжних заходів.

Керуючись п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. 281 КПК 1960 року,
ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для організації додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити колишній підписку про невиїзд.

Постанова підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом семи діб, починаючи з наступної за днем її оголошення, із плином яких набирає законної сили.
Головуючий

Провадження № 1кп-200/16/2014
Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України