№ 5-215 кз15
У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_5., розглянувши заяву захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за частиною 3 статті 321 Кримінального кодексу України в редакції Закону від 5 квітня 2007 року (далі - КК) до позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 2 статті 15 і частиною 2 статті 201 КК в редакції Закону від 15 листопада 2011 року до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією предмету контрабанди та конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, а на підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією предмета контрабанди та конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року вказаний вирок змінено. Постановлено вважати засудженим ОСОБА_1 за частиною 3 статті 321 КК в редакції Закону від 05 квітня 2007 року із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді 2 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 15 і частиною 2 статті 201 КК в редакції Закону від 15 листопада 2011 року із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією предмету контрабанди та конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, а на підставі статті 70 КК остаточно за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією предмету контрабанди та конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2015 року ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_6., в інтересах засудженого ОСОБА_1, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), в якій порушує питання про скасування вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2015 року та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції - Мостиського районного суду Львівської області.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 17 вересня 2015 року захиснику повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 448, 449 КПК України і визначено строк для усунення недоліків до 17 жовтня 2015 року.

9 жовтня 2015 року від захисника ОСОБА_6. на виконання вимог ухвали судді Верховного Суду України надійшла уточнена заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України виключно з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК. Від решти вимог основної заяви захисник відмовився.

Як убачається зі змісту зазначеної заяви, захисник стверджує, що судом касаційної інстанції допущено неоднакове застосування однієї і тієї норми права, передбаченої КПК, а саме частини 2 статті 412, частини 2 статті 433, статей 436, 438 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Обґрунтовуючи неоднаковість застосування норм кримінального процесуального права, захисник зазначає, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 321, частиною 2 статті 15 і частиною 2 статті 201 КК, останній з яких є більш тяжким злочином і був вчинений як встановив суд в с. Шегині Мостиського району Львівської області (міжнародний автомобільний пункт пропуску «Шегині»), а тому відповідно до вимог частини 1 статті 32 КПК кримінальне провадження повинен здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення. Отже, на думку захисника, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та інших повинен був здійснювати Мостиський районний суд Львівської області, а не Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно до пункту 6 частини 2 статті 412 КПК безумовною підставою для скасування постановлених судових рішень.

На підтвердження неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм кримінального процесуального права захисник долучив до заяви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2014 року, 18 грудня 2014 року (по двом провадженням), 28 квітня 2015 року, 10 вересня 2015 року.

Здійснюючи перевірку відповідності заяви вимогам КПК, вважаю, що заява підлягає поверненню заявнику з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, зокрема, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Отже, можливість перегляду судових рішень Верховним Судом України з цієї підстави законодавець пов'язує з неоднаковим застосуванням однієї і тієї самої норми кримінального процесуального права.

Відповідно до теорії права нормам кримінального процесуального права притаманні всі ознаки правових норм, зокрема, вони складаються з гіпотези, диспозиції і санкції. Натомість, оскільки цими нормами регламентуються специфічні суспільні відносини, то слід зважати на особливості їх структури, а саме на те, що у них не завжди чітко в межах однієї статті закону сформульовані гіпотеза, диспозиція і санкція. Часто ці елементи містяться у рамках кількох статей. Так, гіпотези та диспозиції кримінальних процесуальних норм, які визначають умови і правила поведінки учасників кримінально-процесуальної діяльності під час провадження процесуальних дій, як правило чітко виражені у відповідних статтях КПК. Що ж стосується санкцій кримінально - процесуальних норм, то зазвичай вони не вказуються у тій статті процесуального закону, де викладена диспозиція. Проте вони обов'язково містяться в кримінальному процесуальному законі.

Зі змісту заяви вбачається, що захисник стверджує про неоднакове застосування норми кримінального процесуального права, гіпотеза і диспозиція якої міститься у частині 1 статті 32 КПК щодо визначення територіальної підсудності та у частині 3 статті 34 КПК щодо порядку розгляду питання про зміну підсудності, а санкція у пункті 6 частини 2 статті 412 КПК щодо наслідків порушення правил підсудності. На думку захисника справа щодо ОСОБА_1 розглянута з порушенням правил визначення територіальної підсудності, що відповідно до вимог пункту 6 частини 2 статті 412 КПК є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до встановленої кримінальним процесуальним законом процедури перегляду Верховним Судом України судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, частини 1 статті 445 КПК, такий перегляд можливий лише за умови надання заявником копії різних за змістом судових рішень.

Враховуючи, що всупереч зазначеним вимогам КПК захисник не надав для порівняння жодного рішення суду касаційної інстанції на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми кримінального процесуального закону, яка міститься у частині 1 статті 32, частині 3 статті 34 та пункті 6 частини 2 статті 412 КПК, а також те, що про неналежні приклади судової практики йшлося в ухвалі судді від 17.09.2015 року про усунення недоліків заяви, недоліки заяви слід вважати не усунутими.

Надані ж для порівняння рішення суду касаційної інстанції стосуються застосування інших норм кримінального процесуального права, зокрема, частини 5 статті 27, частини 4 статті 107 КПК, частини 1 статті 108 КПК і пункту 7 частини 2 статті 412 КПК (у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання і технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції); частини 2 статті 31 і пункту 2 частини 2 статті 412 КПК, частини 4 статті 31 і пункту 2 частини 2 статті 412 КПК (судове рішення ухвалено незаконним складом суду); частини 1 статті 52 і пункту 4 статті 412 КПК (судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов'язковою), і не підтверджують наявність передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 445 КПК підстави для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1, як про це ставиться питання у заяві захисника.

Що стосується посилань захисника на неоднакове застосування частини 2 статті 433 КПК, статей 436, 438 КПК, то вони є необгрунтованими, оскільки в цих статтях містяться загальні положення кримінального процесуального закону, які стосуються повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, у тому числі і дискреційних норм (умови при яких суд касаційної інстанції вправі вийти за межі перегляду), для яких апріорі відсутня можливість здійснення процесу порівняння і встановлення тотожності обставин їх застосування.

З огляду на це регулятивні норми щодо компетенції і статусу державного судового органу не можуть бути предметом перегляду Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК.

Отже, оскільки захисник не усунув зазначені в ухвалі судді недоліки, Верховний Суд України позбавлений процесуальної можливості здійснити перегляд судових рішень, про які йдеться в заяві захисника.

З огляду на викладене вважаю, що заява відповідно до вимог частини 4 пункту 1 статті 450 КПК підлягає поверненню заявнику.

Згідно з вимогами частини 5 статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині 4 цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або на інших підставах, ніж ті, які були предметом розгляду.

Керуючись статтями 444, 445,448, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

заяву захисника ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо засудженого ОСОБА_1 повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_5