Справа № 464/5336/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/150/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

виправданого ОСОБА_11 ,

захисників адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ТОВ «Сталь-Центр», згідно з ст. 89 КК України судимості немає,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 366 КК України два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на два роки;

- за ч. 3 ст. 358 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_10 призначено покарання - два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських обов`язків, строком на два роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком один рік шість місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Калуша Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_3 , ФОП, працює менеджером ПП « ОСОБА_14 », судимості немає,

у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч .5 ст. 191 КК України визнано невинуватим та виправдано.

Запобіжний захід ОСОБА_11 особисте зобов`язання - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_10 в користь держави витрати на залучення експертів в загальній сумі 1730,4 грн.

В задоволенні цивільного позову ПАТ «Кредобанк» про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в його користь матеріальної шкоди в сумі 462 000 грн. відмовлено.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він, працюючи відповідно до наказу № 33 від 25 лютого 2010 року на посаді директора ТзОВ «Бізнес-Центр «Олеко», яке зареєстроване за адресою: Львівська область, м. Жовква, вул. Б.Хмельницького, 35, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто будучи службовою особою товариства, в квітні 2010 року вчинив службове підроблення, що спричинило для ПАТ «Кредобанк» тяжкі наслідки та використав завідомо підроблений документ. Дані злочини обвинувачений вчинив за таких обставин: так, ОСОБА_10 , діючи на підставі укладеного між ТОВ «Бізнес-Цент «Олеко» та ПАТ «Кредобанк» договору про співпрацю від 03.02.2010 року, відповідно до якого зобов`язався за винагороду вчиняти дії, направлені на стягнення простроченої заборгованості з фізичних та юридичних осіб - боржників банку, в тому числі боржника ОСОБА_15 . Проте, обвинувачений, отримавши від ПАТ "Кредобанк" реєстри боржників та достовірно знаючи про наявну заборгованість ОСОБА_15 перед банком, фактично не вчиняє усіх, передбачених договором про співпрацю, дій, які спрямовані на погашення боржником заборгованості, а 01 квітня 2010 року укладає договір про надання консультаційно-юридичних послуг з погашення заборгованості ОСОБА_15 із ПП "Інтех-сервіс". В той же час боржник ОСОБА_15 з ОСОБА_10 чи іншими працівниками ТОВ "Бізнес-Центр "Олеко" або ПП «Інтех-сервіс" не співпрацював, з приводу погашення його заборгованості не спілкувався, жодних пропозицій чи відомостей з даного питання від них не отримував, лише декілька разів зустрічався з ОСОБА_10 в присутності представників ПАТ «Кредобанк», а з ОСОБА_11 спілкувався по телефону, як з представником банку. Кредитну заборгованість ОСОБА_15 сплачено лише внаслідок проведення переговорів та отримання пропозицій від представників ПАТ «Кредобанк" та після прийняття банком рішення про прощення частини несплаченого кредиту. Після цього, ОСОБА_10 з метою отримання незаконної винагороди склав та підписав завідомо неправдивий документ-звіт про проведення нібито робіт з повернення заборгованості ОСОБА_15 та передав його в ПАТ «Кредобанк» для підтвердження проведення таких робіт. В подальшому ОСОБА_10 безпідставно підписав від імені ТОВ «Бізнес-Центр «Олеко» рахунок-фактуру № СФ-0026 від 13.04.10 р. на суму 462000 грн. та акт про надані послуги за квітень 2010 року на вищевказану суму, чим створив підстави для проведення даною банківською установою розрахунків з ТОВ «Бізнес-Центр «Олеко» за нібито проведену роботу. 27 квітня 2010 року на підставі підписаних ОСОБА_10 рахунку-фактури та акту виконаних робіт з ПАТ «Кредобанк» на рахунок ТОВ «Бізнес-Центр «Олеко» були перераховані гроші в сумі 462000 грн., які в подальшому обвинувачений перерахував на рахунок ПП «Інтех-Сервіс». Отже, ОСОБА_10 , будучи службовою особою, вчинив службове підроблення - склав завідомо неправдивий документ та подав його у відділення ПАТ «Кредобанк» для отримання винагороди, що спричинило для ПАТ «Кредобанк» тяжкі наслідки.

Крім того, він же 27 квітня 2010 року з метою незаконного отримання винагороди, використавши завідомо підроблений звіт про проведення робіт з повернення заборгованості ОСОБА_15 , подав його у відділення ПАТ «Кредобанк», що на вул. Луганській в м. Львові, згідно з яким отримав від ПАТ «Кредобанк» гроші в сумі 462000 грн., які були перераховані на рахунок ТОВ «Бізнес-Центр «Олеко».
І ці дії обвинуваченого ОСОБА_10 районним судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 366 та ч. 3 ст. 358 КК України, перекваліфікувши їх з ч. 5 ст. 191 КК України, за якою його дії були кваліфіковані органом досудового слідства, зазначивши, що таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді.

Також, місцевим судом зазначено, що обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому по даному обвинуваченню його визнано невинуватим та виправдано.
На вирок суду прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в які вважає даний вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що кваліфікація дій обвинувачених органом досудового слідства знайшла своє об`єктивне підтвердження фактичними даними, отриманими під час досудового розслідування, які повністю підтверджені належними доказами, отриманими у встановленому законом порядку, та які в ході їх дослідження під час проведення судового слідства прямо засвідчили про винність обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих їм органами досудового слідства дій. І такі їх дії вірно кваліфіковано за ч. 5 ст. 191 КК України.

Просить даний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винними та засудити:

- ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 роки з конфіскацією майна;

- ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 роки з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який просив задоволити його апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 та виправданого ОСОБА_11 , а також їх захисників - адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Так, згідно вимог ст. 373 КПК України обвинувальний вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно ж до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд обґрунтовує вирок лише на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а саме - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, та оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим же є вирок суду, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виправдувальний же вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього ж Кодексу.

При цьому, висновки суду, викладені в мотивувальній і резолютивній частині вироку повинні бути узгоджені між собою і не можуть містити суперечностей. Висновки, викладені в резолютивній частині, повинні логічно випливати з обґрунтування, що міститься в мотивувальній частині.

Однак, колегією суддів встановлено, що даний вирок суду першої інстанції містить істотні суперечності, не дано повного аналізу та оцінку зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам, не зазначено у вироку, чому судом прийнято до уваги одні докази та відкинуто інші.

І, виправдовуючи ОСОБА_11 у пред`явленому йому обвинуваченні, районний суд не зазначив підстав його виправдання.

Також, вирішуючи цивільний позов ПАТ «Кредобанк» про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальної шкоди, заподіяної злочином, місцевий суд відмовив в задоволенні такого, мотивуючи тим, що ПАТ «Кредобанк» пред`явив позов до неналежної особи.

Однак, як вбачається з описової частини вироку суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 27 квітня 2010 року з метою незаконного отримання винагороди, використавши завідомо підроблений звіт про проведення робіт з повернення заборгованості ОСОБА_15 , подав його у відділення ПАТ «Кредобанк», що на вул. Луганській в м. Львові, згідно з яким отримав від ПАТ «Кредобанк» гроші в сумі 462000 грн.

При цьому, питання заволодіння ОСОБА_10 даними коштами чи то в законний спосіб, чи у спосіб, за вчинення якого передбачена та чи інша відповідальність, районним судом не досліджено та не обґрунтовано.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім цього, відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 27, ч. 4 ст. 107, ст. 376 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом в порядку, передбаченому КПК України. Судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

А колегією суддів встановлено, що текст зафіксованої на технічному носії інформації та проголошеного після виходу суду з нарадчої кімнати вироку (вступна, мотивувальна та резолютивна частини вироку) суттєво відрізняється від письмового тексту вироку, який виготовлений і знаходиться в матеріалах справи.

Зокрема, текст проголошеного вироку не містить в повному об`ємі мотивувальної частини, а саме частини обвинувачення, визнаного судом доведеним, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, частини формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особам і визнане судом недоведеним, а також підстав для виправдання одного з обвинувачених з зазначених мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, та підстав перекваліфікації дій іншого обвинуваченого, відомостей, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотивів призначення покарання. Також текст проголошеного вироку не містить в повному об`ємі резолютивної частини вироку.

А тому, на переконання колегії суддів, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними та перешкоджають перевірці апеляційних доводів, то вирок районного суду відповідно до ст.ст. 412 та 415 КПК України слід скасувати, та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, частково задоволивши тим самим апеляцію прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418 та 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, задоволити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд Сихівським районним судом м. Львова кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: