Дата документу Справа № 321/1861/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/61/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/1861/14-к
Категорія: ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Михайлівки Михайлівського району Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19.05.2015 року з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 , в якій просить вирок суду щодо нього скасувати, а кримінальне провадження - закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України, у зв`язку з невстановленням доказів для доведення винуватості, наданням суду суперечливих доказів, які не узгоджуються між собою, а також через те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечливості та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що умисних дій на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, він не вчиняв, виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді синців на верхніх кінцівках, а саме плечах потерпілої, не пов`язані з його діями, а належних та допустимих доказів того, що саме він умисно спричинив тілесні ушкодження потерпілій, стороною обвинувачення не надано.

Також ОСОБА_7 вважає, що досудовим слідством і судом невірно встановлено місце події кримінального провадження, так як зазначене у вироку суду місце - неогороджена присадибна ділянка домоволодіння АДРЕСА_2 , не відповідає дійсності, оскільки конфлікт між ним та потерпілою виник та проходив на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується письмовим доказом - польовим абрисом земельної ділянки і може підтвердити свідок ОСОБА_9 . При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів того, що вказана подія відбулась на неогородженій присадибній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 , стороною обвинувачення суду не надано.

Крім того, на думку апелянта, покази потерпілої ОСОБА_10 носять суперечливий характер, а механізм спричинення тілесних ушкоджень не співпадає з висновками судово-медичних експертиз за наступних підстав:

- згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_10 , зазначеними у вироку, він підбіг до неї, схопив руками за її руки біля ліктів і спробував кинути, від поштовху потерпіла позадкувала і намагалась схопитись за нього, а внаслідок хапання за руки і їх стискання, він заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців, виявлених під час медичного огляду, у той же час, відповідно до висновків експертизи № 188 у ОСОБА_11 виявлені синці на верхніх кінцівках, а саме плечах, виходячи з показів потерпілої, тілесні ушкодження повинні бути в неї виявлені в області ліктів, а не на верхніх кінцівках (плечах), як зазначено у висновках судово-медичних експертиз;

- у вироку наведені покази свідка ОСОБА_9 , який нібито пояснив, що бачив як в процесі сварки він схопив ОСОБА_11 за руки біля плечей, після чого штовхнув, внаслідок чого потерпіла стала відходити та присіла, проте, свідок таких показів в судовому засіданні не давав.

У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_11 - задоволений частково, постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 - 3 000 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як вказано у вироку суду, 03.11.2014 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, перебуваючи на неогородженій присадибній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_11 , діючи з умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, взявши кістьми рук за верхні кінцівки рук в області плеча потерпілої ОСОБА_11 , стиснув кісті рук, у результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синців на верхніх кінцівках в області плечей, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 181 від 06.11.2014 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується матеріалами провадження та є обґрунтованими.

Зокрема винуватість обвинуваченого підтверджується показами потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що 03.11.2014 року орендованим трактором здійснювалася обробка земельної ділянки, виділеної родині потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 . Коли ОСОБА_11 пішла перевірити виконання робіт, то побачила, що трактор не працює, а тракторист розмовляє зі ОСОБА_12 . Побачивши потерпілу, ОСОБА_7 став на неї кричати та вимагав надати йому документи на землю. Почалася сварка, під час якої обвинувачений підбіг до потерпілої, схопив руками за її руки біля ліктів й спробував кинути. Від поштовху вона позадкувала й намагалась схопитися за ОСОБА_7 . Внаслідок хапання за руки та їх стискання, обвинувачений заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді синців, виявлених під час медичного огляду.

Свідок ОСОБА_9 у суді першої інстанції теж повідомив, що познайомився з потерпілою на городі, під час виконання робіт по обробці земельної ділянки. Коли він, під час розвороту на тракторі, випадково заїхав на сусідню земельну ділянку, прийшов ОСОБА_7 й почав стверджувати, що в нього на городі посіяно дорогу траву, яку пошкоджено. При цьому будь-яких розмежувальних позначок між земельними ділянками не було. Згодом прийшла ОСОБА_11 , й між нею та ОСОБА_7 розпочалася сварка, яка супроводжувалася нецензурною лайкою і в процесі сварки ОСОБА_7 схопив ОСОБА_11 за руки біля плечей, після чого штовхнув, внаслідок чого потерпіла стала відходити й присіла.

Згідно з висновком експерта № 181, під час проведення огляду у ОСОБА_11 були виявлені синці на верхніх та нижніх кінцівках, а відповідно до висновку додаткової судової медичної експертизи № 188 виявлені синці на верхніх кінцівках, саме на плечах у ОСОБА_11 , утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею. Цими предметами могли бути й пальці рук. Синці на верхніх кінцівках кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Також вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується протоколом одночасного допиту осіб, який досліджувався судом першої інстанції, згідно з яким, ОСОБА_7 погодився з поясненнями потерпілої щодо обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Зазначеними доказами спростовуються доводи скарги ОСОБА_7 , що він 03.11.2014 року не завдавав потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Необґрунтованими також є доводи обвинуваченого про те, що судом невірно встановлено місце події злочину, оскільки в суді першої інстанції він пояснював, що події, які відбулися 03.11.2014 року між ним і потерпілою, після того, як тракторист під час обробки сусідньої земельної ділянки, яка згідно з матеріалами провадження, належить потерпілій, заїхав на земельну ділянку, яка належить йому.

Крім того, в суді першої інстанції обвинувачений не вказував про те, що на досудовому розслідуванні невірно було встановлено місце події злочину, а в апеляційному суді не заперечував, що сусідня земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2 і належить вона родині потерпілої.

Таким чином, суд, дослідивши докази по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 , дав цим доказам належну оцінку та обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4