МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1984/15-к
Провадження № 1-кп-480/229/15
Вирок
Іменем України
08 грудня 2015 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002212 від 22 липня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, призваного за контрактом 14.11.2013 Петровсько-Куйбишевським ОРВК м. Донецька, проходить військову службу на посаді заступника командира батареї управління та радіолокаційної розвідки з озброєння зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні лейтенант, освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:

14.11.2013 ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 за контрактом.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2015 № 115 лейтенант ОСОБА_5 відряджений на польовий вихід з метою участі у навчальних (навчально-бойових) зборах до НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ).

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби лейтенанту ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

18.06.2015 о 08 годині 30 хвилин лейтенант ОСОБА_5 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних на те причин, не зявився до місця служби табірного збору військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд.

17.07.2015 о 15 годині 00 хвилин лейтенант ОСОБА_5 самостійно з`явився на службу до місця проведення табірного збору військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

23.07.2015 о 08 годині 30 хвилин лейтенант ОСОБА_5 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних на те причин, повторно не з`явився вчасно до місця служби табірного збору військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд.

14.08.2015 о 17 годині 00 хвилин лейтенант ОСОБА_5 самостійно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону; 17.08.2015 прибув до місця проведення табірного збору військової частини НОМЕР_1 , приступив до виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 18.06.2015 та 23.07.2015 без дозволу та повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу до польового табору військової частини НОМЕР_1 , який знаходився в АДРЕСА_3 , та поїхав до місця свого проживання, оскільки його вагітна дружина перебувала у лікарні, та його маленька дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребувала його догляду. До виконання військових обов`язків приступив 17.07.2015 та 14.08.2015 відповідно.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно військовослужбовцем (крім строкової служби) на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 за місцем служби характеризується посередньо; брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; визнаний придатним до військової служби; раніше не судимий; має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставинами, які пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженню відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці, з відбуванням на гауптвахті.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

08.12.2015