Дата документу Справа № 1-303/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1851/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 1-303/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, провадження щодо засуджених

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

за апеляційною скаргою скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні суду першої інстанції ОСОБА_16 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2015 року,

встановила:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Шевченківського райсуду м. Запоріжжя від 16.09.2015 року щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону; ухвалити нову ухвалу, якою заяву заступника прокурора області від 05.05.2014 року задовольнити, вирок Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_17 за ст.ст. 27 ч. 3, 194 ч. 1 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ст.ст. 27 ч. 5, 194 ч. 1 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ст. 194 ч. 1 КК України - закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування скарги прокурор послався на те, що, розглядаючи заяву заступника прокурора області про перегляд вищезазначеного вироку за нововиявленими обставинами, без дослідження матеріалів цієї кримінальної справи, Шевченківський районний суд м. Запоріжжя невірно дійшов висновку про відсутність достатніх обґрунтувань для врахування резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи № 1900 «Дефініція політичного в`язня» від 03.10.2012 року (п.п. а, в) в якості нововиявленої обставини та не дав оцінку іншим доводам цієї заяви щодо наявності у діях ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 політичної складової, а саме:

- всупереч п. 5 ч. 2 ст. 459, ст. ст. 466, 349 КПК України, суд після початку судового розгляду (судове засідання від 16.09.2015 року) обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, не визначав та не міг цього зробити, оскільки необґрунтовано, під приводом неможливості витребування матеріалів кримінальної справи з іншого суду, відмовив у задоволенні клопотання прокурора про дослідження показань засуджених, які містяться у протоколах їх допитів як в ході досудового, так і судового слідства. Крім того, у судовому засіданні від 16.09.2015 року вирок Жовтневого райсуду від 12.12.2011 року та матеріали апеляційного і касаційного перегляду справи не досліджувались;

- всупереч вимогам процесуального закону Шевченківським райсудом м. Запоріжжя факт того, що прокурор під час розгляду касаційних скарг не ставив питання про визнання засуджених політичними в`язнями та про їх реабілітацію, визнано однією з підстав для відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, отже, судове слідство у достатньому обсязі для прийняття рішення за заявою по суті фактично не проводилось, оскільки дослідження лише одного листа Генеральної прокуратури України №09/1-96вих.14 від 30.04.2014 року про наявність у діях засуджених політичної складової, є недостатнім.

При цьому, прокурор звертає увагу на те, що засуджені ОСОБА_18 (т.4, а.с.10-14, 23-38, 46, 56), ОСОБА_19 (т.4 а.с.239-243, 250-254, т.5 а.с.6), ОСОБА_10 (т.1 а.с. 118-120, т.5 а.с.108-111, 131), ОСОБА_9 (т.5 а.с.240-249, 257, т.6 а.с.9), ОСОБА_11 (т.1 221-225, т.3 а.с.183-197, 213-214, 219), ОСОБА_12 (т.1 а.с.112-115, т.5 а.с.156-160, 167-183, 208), ОСОБА_14 (т.5 а.с. 36-38, 46-53, 73), ОСОБА_13 (т.4 а.с.168-176, 187-189) і ОСОБА_15 (т.1 а.с. 108-111, т.4 а.с. 86-88, 99-104, 108-109) під час досудового та судового слідства по вказаній кримінальній справі повідомили про вчинення з ідеологічних і політичних мотивів «акції про відпилювання голови погруддя ОСОБА_20 », однак заперечили наявність складу злочину у своїх діях, окрім того, заявили про затримання, обрання запобіжного заходу та подальше утримання в умовах СІЗО, які до них здійснені з політичних мотивів та у порушення їх прав на свободу думки, совісті та вираження поглядів, а тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційні злочину, у вчиненні якого вони обвинувачувались (протокол с/з від 14.04.2011 та 21.04.2011 року).

Також апелянт вважає, що на час розгляду кримінальної справи Жовтневому райсуду м. Запоріжжя не могло бути відомо, що за викладених обставин ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 і ОСОБА_15 підпадають під дію поняття «політичного в`язня», оскільки Парламентською Асамблеєю Ради Європи (ПАРЄ) лише 03.10.2012 року було ухвалено Резолюцію №1900 «Дефініція політичного в`язня», в якій дане це визначення, а проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою обґрунтованості притягнення ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності встановлено, що у вчинених ними діяннях вбачається політична складова, про що зазначено у листі Генеральної прокуратури України №09/1-96вих.14 від 30.04.2014).

За таких підстав, на думку прокурора, належить визнати реабілітованими та невинними в інкримінованих їм діяннях осіб, які зазнали кримінальних переслідувань з політичних мотивів за свою державну, громадську, опозиційну, політичну діяльність, шляхом кримінальних переслідувань в тому числі органами досудового слідства, прокуратури, є підозрюваними, обвинуваченими, чи були засуджені національними судовими органами та піддані іншим репресіям. Проте, Жовтневий райсуд м. Запоріжжя, при винесенні вироку від 12.12.2011 року, через відсутність на Україні достатньої відокремленості судової влади від інших гілок влади, у тому числі від попередньої президентської, був позбавлений можливості врахувати, що зазначені засуджені підпадають під дію поняття «політичного в`язня», та дати оцінку випадкам, що зазначені у п.п. «а, б, в, г» вищевказаної резолюції ПАРС №1900 «Дефініція політичного в`язня» від 03.10.2012 року, що стосуються визначення поняття «політичного в`язня».

Крім того прокурор просить в засіданні апеляційної інстанції:

- дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки судом першої інстанції через порушення вимог ст. 349 КПК України вони досліджені не були;

- повторно дослідити копію листа Генеральної прокуратури України №09/1-96вих.14 від 30.04.2014 року про наявність у діях вищезазначених осіб політичної складової, оскільки судом не надана будь-яка оцінка цьому доказу;

- повторно дослідити: вирок Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , матеріали щодо затримання та обрання запобіжного заходу щодо вказаних осіб, протоколи допитів під час досудового та судового слідства ОСОБА_17 (т.4, а.с.10-14, 23-38, 46, 56), ОСОБА_19 (т.4 а.с.239-243, 250-254, т.5 а.с.6), ОСОБА_10 (т.1 а.с. 118-120, т.5 а.с.108-111, 131), ОСОБА_9 (т.5 а.с.240-249, 257, т.6 а.с.9), ОСОБА_11 (т.1 221-225, т.З а.с.183-197, 213-214, 219), ОСОБА_12 (т.1 а.с.112-115, т.5 а.с.156-160, 167-183, 208), ОСОБА_14 (т.5 а.с. 36-38, 46-53, 73), ОСОБА_13 (т.4 а.с.168-176, 187-189) і ОСОБА_15 (т.1 а.с. 108-111, т.4 а.с. 86-88, 99-104, 108-109, протоколи судових засідань від 13.04.2011 року, 21.04.2011 року(т.9)).

Згідно з ухвалою, вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року були засуджені: ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 194 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки; ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 194 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки; ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 194 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки; ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 194 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки; ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 194 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; ОСОБА_12 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 194 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 194 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 194 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; ОСОБА_15 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 194 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

За даним вироком зазначені особи визнані винними у тому, що 28 грудня 2010 року за попередньою домовленістю, умисно знищили бюст Сталіна, який знаходився біля будинку № 133-6 по вул. Горького в м. Запоріжжі, чим спричинили майнову шкоду Комуністичній Партії України на суму 109 828 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2012 року у задоволенні апеляцій засуджених та їх захисників відмовлено, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року в частині кваліфікації дій засуджених та призначеного покарання - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 червня 2013 року касаційні скарги засуджених та їх захисників залишені без задоволення, а судові рішення по справі - без змін.

Заступник прокурора Запорізької області звернулася до суду із заявою про перегляд зазначеного вироку за нововиявленими обставинами, пославшись на те, що суд при прийнятті рішення допустив помилку, оскільки йому не було відомо, що Парламентською Асамблеєю Ради Європи буде ухвалено Резолюцію № 1900 «Дефініція політичного в`язня», згідно з якою, на думку прокурора, зазначених осіб належить визнати реабілітованими та невинними з політичних мотивів, тому прокурор просила скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року за нововиявленими обставинами, та ухвалити новий вирок, яким визнати зазначених осіб невинними за відсутністю в їхніх діях складу злочину.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на те, що відповідно до положень ст. 459 КПК України, обов`язковою умовою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є те, що ці обставини повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Проте, на день ухвалення вироку суд будь-яким чином не міг знати наперед про можливість ухвалення Резолюції від 03 жовтня 2012 року, при розгляді справи Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційні скарги засуджених та їх захисників були залишені без задоволення, а рішення по справі - без змін, а прокурором під час розгляду касаційних скарг не ставилось питання про визнання засуджених політичними в`язнями та про їх реабілітацію, а Резолюція № 1900 «Дефініція політичного в`язня», на яку в обґрунтування заяви посилається прокурор, ухвалена 03.10.2012 року, тобто після ухвалення вироку, тому ця обставина в розумінні вимог ст. 459 КПК України не є нововиявленою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу прокурора, який її подав, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Положенням пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 56 КПК України передбачено, що під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно повідомленим про час і місце судового розгляду та брати участь у судовому провадженні.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 466 КПК України, учасники судового провадження повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Відповідно до роз`яснень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 223-1446/0/4-12, 05.10.2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», секретар, зокрема з`ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим особам, які не прибули у судове засідання, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі. Суд має переконатися в отриманні учасниками кримінального провадження, які не прибули в судове засідання, судового виклику та повідомлення, а тому судовий розпорядник повинен перевірити наявність підтвердження отримання особою повістки про виклик (повідомлення) або ознайомлення з її (його) змістом іншим шляхом. Слід зазначити, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик (повідомлення) або ознайомлення з її (його) змістом іншим шляхом відповідно до ч. 3 ст. 111, ст. 136 КПК є розпис особи про отримання повістки (повідомлення), у тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки (повідомлення), будь-які інші дані, що підтверджують факт вручення особі повістки про виклик (повідомлення) або ознайомлення з її (його) змістом, у тому числі підтвердження їх отримання особою відповідним листом електронної пошти, якщо повістка (повідомлення) була надіслана на адресу електронної пошти учасника.

Як вбачається зі змісту журналу судового засідання та технічного запису, суд розпочав перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за заявою заступника прокурора Запорізької області, не переконавшись у тому, що представник потерпілого, який є учасником судового провадження, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду заяви заступника прокурора Запорізької області. Між тим, наявність в матеріалах кримінального провадження поштової кореспонденції, яка повернулася до суду з відміткою поштового відділення № 71 «За закінченням терміну зберігання» (а.п. 38), відповідно до вимог закону та роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на думку колегії судів, не може свідчити про завчасне та належне повідомлення представника потерпілого, про дату, час і місце розгляду заяви заступника прокурора Запорізької області.

За таких обставин, колегія суддів не обговорюючи доводи апеляційної скарги прокурора по суті, вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, так як судове провадження здійснено за відсутності представника потерпілого, який належним чином не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні суду першої інстанції ОСОБА_16 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року щодо засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , скасувати, матеріали кримінального провадження направити до того ж суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суддів.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: