Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Вінницької області
головуючого: Пікановського Б.В.
суддів: Ващук В.П., Паська Д.П.
за участю прокурора: Фінца Д.Г.
засуджених: ОСОБА_1,
розглянула «19» серпня 2010 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від « 06» травня 2010 року, яким, -
уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимий:
-25.12.2006 року Літинським районним судом Вінницької області за ст. ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 304 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
-25 лютого 2009 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_1 призначено шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 25.02.2009 року у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4,
Вінницької області, раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобовязано ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично зявлятись на реєстрацію в орган кримінально - виконавчої системи.
уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6,, Тиврівського району,
Вінницької області, раніше судимий:
-15.05.2007 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ст. 122 ч.1 КК України у вигляді 1 року 6 місяців виправних робіт,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобовязано ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи., повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично зявлятися на реєстрацію в орган кримінально-виконавчої системи.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Вінницькій області 338 грн.08 коп. судових витрат за проведення криміналістичних досліджень.
Цивільний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, 08.12.2009 року біля 20 год. 50 хв. ОСОБА_1 О,В. за попередньою змовою із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийшли в офісне приміщення до ОСОБА_4, розташованого на 7-му поверсі ВАТ «Маяк» по вул. Хмельницьке шосе, 145 в м. Вінниці.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були раніше знайомі та перебували у цивільно-правових відносинах, оскільки останній, являючись фізичною особою-підприємцем, приблизно у вересні 2009 року, продав ОСОБА_5 системний блок компютера за 2 500 гривень. Після цього приблизно у жовтні 2009 року, ОСОБА_1 прийшов в офісне приміщення ОСОБА_4 та, пояснивши, що йому терміново необхідні гроші, попросив ОСОБА_4 придбати у нього системний блок компютера, який ОСОБА_1 раніше купував у ОСОБА_4 ОСОБА_4 погодився на пропозицію ОСОБА_1 та придбав у нього системний блок компютера за 2000 гривень. Приблизно через тиждень після цього, ОСОБА_1, маючи намір відкупити свій системний блок компютера, знову прийшов до ОСОБА_4 та повідомив йому про свій намір, на що ОСОБА_4 погодився і сказав, що продасть системний блок за 2 300 грн., на що ОСОБА_1 погодився.
08.12.2009 року ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, прийшовши в офісне приміщення, маючи на меті примушування ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 гроші в сумі 300 грн., які ОСОБА_4 отримав внаслідок продажу системного блоку до компютера останнього разу. Реалізовуючи свій злочинний намір на примушування ОСОБА_4 до виконання останнім цивільно-правових зобовязань, ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 почали наносити ОСОБА_4 численні удари руками та ногами по різних частинах тіла, пошкоджуючи при цьому майно, що знаходилось у офісному приміщенні. Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, використовуючи клейку стрічку, звязали ОСОБА_6 та продовжували застосовувати до нього насильство. Після цього, маючи на меті повернення ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 300 грн., ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забрали у ОСОБА_4 сумку вартістю 300 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 4 200 грн., золотий ланцюжок з хрестиком вартістю 3 500 грн., гроші в сумі 2 400 грн., мобільний телефон вартістю 500 грн., паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 10 900 грн.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 103 від 21.01.2010 року у ОСОБА_4 мали місце легкі тілесні ушкодження, які виникли від дії тупого предмету, до яких можуть належати рука та нога, можливо, 08.12.2009 року.
В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1 ставить питання про зміну вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 травня 2010 року щодо нього в частині призначення покарання, а саме вважати його засудженим за ст. 355 ч.2, 71 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та покласти на нього обовязки передбачені ст. 76 КК України.
Мотивуючи свої вимоги тим, що суд при призначенні йому міри покарання не врахував його скрутне матеріальне становище, що між ним та потерпілим ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо придбання компютерної техніки.
Засуджені ОСОБА_3, та ОСОБА_2 вирок суду не оскаржували.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою апеляційну скаргу, заслухавши засуджених ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які вважають вирок щодо них законним, міркування прокурора про законність та обгрунтованість вироку щодо ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в примушуванні до виконання цивільно-правових зобовязань, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоровя, а також із знищенням майна є обгрунтованими.
Винуватість ОСОБА_1, у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та обгрунтовано покладених судом в основу вироку доказів, зокрема показаннях потерпілого ОСОБА_4, який пояснив, що 08.12.2009 року біля 20 год. 50 хв. до нього в офіс-магазин зайшов ОСОБА_3 та запитав, чи може він придбати компютер, після чого підійшов до столу та почав його бити рукою в обличчя, внаслідок чого він впав на підлогу. Потім його почали бити по різних частинах тіла ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а в подальшому привязали липкою стрічкою до стільця. Останні вимагали повернення боргу в розмірі 300 гривень.
Як вірно зазначено у вироку суду, винуватіість ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується протоколом огляду місця події від 08.12.2009 року, висновком судово-медичного експерта, про отримання потерпілим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Районний суд, дослідивши вищевказані докази , надавши їм належну оцінку та навівши відповідні доводи, дійшов обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 О В. у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України. Свій висновок щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 суд переконливо мотивував у вироку.
Покарання ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, у своїй апеляції засуджений ОСОБА_1 не оспорював фактичні обставини справи та правильність кваліфікації його дій, а лише оскаржував правильність призначеного покарання.
Перевіркою матеріалів справи не виявлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.
Разом з тим, апеляційним судом не перевіряються висновки суду першої інстанції про фактичні обставини справи, якщо вони не оспорювались в апеляції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1, - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 травня 2010 року, щодо ОСОБА_1, - залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

З оригіналом вірно: