АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/8046/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/440/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2016 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 р., -

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з вищою освітою, розлучений, не працюючий, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 зараховано у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 15 червня 2014 р. по 17 червня 2014 р., а також з 4 листопад 2014 р. по 16 грудня 2014 р.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням. Судом встановлений іспитовий строк 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України, на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

До набрання вироком законної сили продовжено дію обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Цивільний позов ОСОБА_9 залишений без розгляду.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2320 гривень.

Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.

Як встановив суд, приблизно о 20 годині 14 червня 2014 р. поблизу будинку №71 по вул. Крилова у м. Харкові між ОСОБА_10 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, та його матір`ю ОСОБА_11 виник словесний конфлікт.

У цей час на протилежному боці вулиці, поблизу будинку №126 проходив ОСОБА_9 зі своєю родиною, який зробив зауваження ОСОБА_10 , після чого між ними виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс у бійку.

Через деякий час, коли ОСОБА_10 та його батько ОСОБА_7 перебували в салоні автомобіля «ВАЗ-2111», що знаходився біля подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , до них підійшов ОСОБА_9 , який витяг із салону автомобіля ОСОБА_10 та між ними продовжилась бійка. У цей час ОСОБА_7 , з метою припинення конфлікту, вийшов із салону автомобіля, відштовхнув ОСОБА_9 від ОСОБА_10 , який у цей час лежав на землі, та на тлі раптово виниклих неприязних відносин, дістав з правої кишені одягненої на ньому джинсової куртки ніж, яким умисно наніс ОСОБА_9 один удар в область лівої половини грудної клітини після чого пішов з місця вчинення кримінального правопорушення, а потерпілому було надано медичну допомогу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2729-ая/14 від 7 серпня 2014 року отримане ОСОБА_9 колото-різане поранення лівої частини грудної клітини з наявністю лівостороннього гемопневмоторакса, що виникло в результаті дії гострого предмету, який має колото-ріжучі властивості і яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність,ухватити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 раніше не були знайомі між собою, неприязних відносин між ними не було, конфлікт виник через поведінку потерпілого щодо сина обвинуваченого, завдання одного удару ножем не виключає умислу ОСОБА_7 на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 .
На думку апелянта, посилання суду на те, що удар ножем завданий не прицільно, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та спростовуються тим, що поранення потерпілому було нанесено в область лівої частини грудної клітки (в область серця). Окрім того, ОСОБА_7 , при бажанні спричинити лише тілесні ушкодження потерпілому, міг нанести удар ножем не в життєво важливі органи, а взяти любий інший предмет та наносити удари руками та ногами.
Нанесення ОСОБА_7 потерпілому лише одного удару, а також покинення місця конфлікту свідчить про те, що обвинувачений вчинив дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця (завдав цілеспрямований удар ножем саме у грудну клітину де знаходяться життєво важливі органи з силою, достатньою для заподіяння проникаючого поранення), але його не було закінчено з причин, що не залежали від його волі (надання своєчасної медичної допомоги потерпілому), при цьому він не намагався викликати медичну допомогу, а замість цього фактично втік з місця події.
Отже, характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених ОСОБА_7 , локалізація поранення, механізм їх спричинення, - усе це в сукупності свідчить про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого, його дії були завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого, і не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від волі ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали, апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши зазначені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.
Так, висновок районного суду про доведеність винності саме ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому вищезазначеного тяжкого тілесного ушкодження в апеляційній скарзі не заперечується.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вважає неправильним висновок суду в частині встановлення суб`єктивної частини злочину, що потягло за собою необґрунтовану кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, наявним у матеріалах кримінального провадження і наведеним у вироку суду висновком судово-медичної експертизи від 7 серпня 2014 року підтверджується, що у ОСОБА_9 встановлено одне проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини з наявністю лівостороннього гемопневмотораксу, яке утворилося від колото ріжучої дії гострого предмету і могло бути спричинено при обставинах, встановлених при проведенні слідчого експерименту.

Наведений висновок підтверджує винність ОСОБА_7 у спричиненні зазначеного тілесного ушкодження і одночасно спростовує доводи апеляційної скарги про нанесення удару ножем в область серця.

Згідно показань в судовому засіданні обвинуваченого, удар ножем він наніс після того, як ОСОБА_9 повторно став бити його сина, а на його зусилля утримати нападаючого, ОСОБА_9 став бити і його, після чого він ударив останнього ножем, який випадково був у його кишені.

Показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджується, що нанесення потерпілому удару ножем передувало 2 епізоди бійки між свідком ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ініційованих потерпілим, під час яких потерпілий спершу завдав удар пляшкою по голові цього свідка, а повторно почав бити свідка безпосередньо в салоні автомобіля, а потім і біла подвір`я обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що під час бійки потерпілого з сином обвинуваченого,обвинувачений вдарив його ножем після чого зразу покинув місце події.

Районний суд належно оцінив фактичні обставини скоєного, та показання обвинуваченого, потерпілого та свідків і дійшов правильного висновку про відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про спрямованість умислу обвинуваченого на навмисне вбивство потерпілого.

Незважаючи на те, що зазначені дії обвинуваченого межують з перевищенням міри необхідної оборони, районний суд, з урахуванням наведених фактичних даних дійшов правильного висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за фактично скоєне ним злочинне діяння, тобто за навмисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень і обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки неправомірні дії потерпілого не були безпосередньо спрямовані проти обвинуваченого, а удар ножем був нанесений під час сварки і бійки, що тривали біля 5 хвилин.

Оскільки зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на наявних доказах, узгоджується з наведеними у вироку суду рішеннях Верховного Суду України по окремих кримінальних справах, а також з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, районний суд дотримався вимог ст. 65 КК України, правильно встановив, що він раніше не судимий, зазначений злочин вчинив у ситуації, коли потерпілий наносив побої його сину, в стані алкогольного сп`яніння обвинувачений не перебував, за місцем проживання характеризується позитивно, після скоєння злочину добровільно з`явився до правоохоронного органу.

Окрім того, судом правильно встановлено, що ОСОБА_7 визнав себе винним і щиро розкаявся у скоєному злочині, добровільно і у повному обсязі відшкодував потерпілому спричинену злочином матеріальну шкоду, а потерпілий також просив призначити винному покарання без позбавлення волі.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено і матеріали кримінального провадження таких не містять.

Належно оцінивши зазначені факти, районний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, що на думку колегії суддів є справедливим покаранням, оскільки саме таке покарання, при встановленні щодо обвинуваченого максимально можливого іспитового строку, дасть можливість забезпечити здійснення заходів профілактичного характеру, встановлених районним судом на підставі ст.76 КК України.

Сукупність зазначених обставин не дає підстав для скасування чи зміни вироку, а відповідно і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді