Номер провадження:1-в/521/18/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року суддя Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , засмудженного ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 відбуває покарання на підставі вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2015 року, яким його було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про УДЗ засудженого.
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.
ОСОБА_5 та захисник просили задовольнити клопотання.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження, суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, адміністрація ОВК в характеристиці зазначає, що засуджений характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, а в довідки про заохочення та стягнення вказано, що останній має 4 стягнення, заохочень не має.
Вказане, в даному випадку не може свідчити, що ОСОБА_5 виправився та процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Крім того, суддя відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 26 квітня 2002 р. № 2 повинен враховувати значення УДЗ для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 раніше судимий, а саме 15.08.2007 року вироком Алчевського міського суду Луганської області визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 355, ст. 70, ст. 71 КК України, 13.04.2010 року вироком Алчевського міського суду Луганської області визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. При цьому ОСОБА_5 ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 14.03.2013 року замінена невідбута частина покарання 11 місяців 21 день на виправні роботи, проте ОСОБА_5 вчинив новий злочин, за що 03.10.2014 року вироком Овідіопольського районного суду Одеської області був засуджений за ч.1 ст. 382, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 судом надавалась можливість довести своє виправлення та йому було замінено покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи, проте ОСОБА_5 скоїв новий злочин.
Інші характеризуючи дані, які вказані у клопотанні та характеристиці щодо ОСОБА_5 відповідно до ст. 81 КК України не є підставами для застосування УДЗ, проте суддя вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_5 виконує покладені на нього обов`язки, які передбачені ст. 8, ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України.
Суддя вважає, що сам факт звернення з клопотанням про УДЗ не може свідчити про необхідність його автоматичного задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 65, 81 КК України, ст. 6 КВК України, суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_5 відмовити.
Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1