ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-4573ск15
ПОСТАНОВА

14 серпня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про перевірку судових рішень щодо нього у касаційному порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст. 350, ст. 384, ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 384 КПК України 1960 року касаційні скарги на вироки та постанови районного суду, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків та постанов, мають право подати: засуджений, його законний представник і захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого.

ОСОБА_2 не надано документів, які підтверджували б, що він, відповідно до ст. 384 КПК України 1960 року є особою, що має право подачі касаційної скарги щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року передбачено, що касаційна скарга повинна містити вказівку на те, в чому полягає незаконність судового рішення та доводи на її обґрунтування.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції може бути лише: істотне порушення кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції повинен керуватися статей 370-372 КПК України 1960 року.

При цьому, у касаційній скарзі ОСОБА_2 формально посилається на неправильне застосування кримінального закону та порушення вимог кримінально-процесуального закону, не наводить конкретних доводів та відповідних аргументів на підтвердження цього відповідно до вимог статей 370-371 КПК України 1960 року.

Окрім того, у скарзі ОСОБА_2 указує на неповноту та однобічність досудового та судового слідства, надає свою оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що в силу положень ст. 398 КПК України 1960 року не є підставою для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

Окрім того, на порушення вимог ст. 387 КПК України 1960 року до касаційної скарги не долучено належним чином завірену копію оскаржуваного судового рішення (ухвали), як це передбачено п.13.7 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №173 від 17 грудня 2013 року.

За таких обставин скарга ОСОБА_2 не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

У зв'язку з цим, справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених вище недоліків, якщо вона надійде у межах строку, визначеного ч. 2 ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.

Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, п.15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України,

постановив:

відмовити ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для перевірки у касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5