АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/7338/15к, Провадження №11кп/790/2134/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2016 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Краснограді Харківської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , засудженої вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року за ч.2 ст.190, ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ст.70 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном 2 роки. 14 грудня 2015 року вироком Апеляційного суду Харківської області вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року в частині призначення покарання скасовано і призначено покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України у виді 2 років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 вересня 2015 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України, засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі і, відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

На підставі ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року, суд призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і, відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України, звільнив її від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 2 роки.

Судом першої інстанції встановлено, що у травні 2015 року ОСОБА_10 вступила в злочинну змову з двома невстановленими органом досудового розслідування особами чоловічої статі, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, з метою вчинення протиправних діянь на території м.Харкова, спрямованих на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, шахрайським способом, шляхом обману.

3 червня 2015 року приблизно о 18 годині один із співучасників злочинної групи на ім`я ОСОБА_11 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 та іншим чоловіком, анкетні дані якого встановити в ході досудового розслідування не виявилось за можливе, з метою незаконного збагачення шахрайським способом, зателефонував на стаціонарний домашній телефон за номером « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, вводячи останню в оману, змінивши голос, від імені її сина ОСОБА_13 повідомив неправдиві відомості про те, що буцімто він, тобто її син, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду по вул.Шевченка у м.Харкові. При цьому ОСОБА_11 , використовуючи той факт, що ОСОБА_12 повірила йому, продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_10 , та іншим співучасником злочинний намір до кінця, почав переконувати похилого віку жінку в тому, що за начебто вчинені ним неправомірні дії у зв`язку з ДТП необхідно заплатити грошову суму у розмірі 30.000 гривень, і тоді він зможе уникнути кримінальної відповідальності.

В свою чергу ОСОБА_12 , будучи особою похилого віку та впевненою у тому, що її син скоїв ДТП, не дивлячись на те, що її було введено в оману неправдивими відомостями невстановленої особи на ім`я ОСОБА_11 щодо зазначеної пригоди, дала свою згоду на сплату обумовленої шахраєм суми грошей у розмірі 9.000 гривень та 150 євро.

Надалі ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_10 та іншим невстановленим в ході слідства чоловіком, заздалегідь обумовили ролі щодо вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_12 , згідно з якими ОСОБА_10 повинна була отримати від останньої обумовлену суму грошей та передати її третій особі, тобто невстановленому в ході слідства чоловіку. При цьому здобуті в результаті злочинних дій грошові кошти розподілились між співучасниками злочину відповідно до виконаних протиправних дій.

В той же день приблизно о 18 години 30 хвилин ОСОБА_10 , реалізуючи спільний з іншими співучасниками злочинний умисел, прибула до будинку АДРЕСА_3 для отримання від ОСОБА_12 обумовленої суми грошей, де потерпіла ОСОБА_12 передала їй обумовлену суму грошей у розмірі 9.000 гривень та 150 євро.

Після цього ОСОБА_10 , звернувши на свою користь та на користь інших співучасників отримані у шахрайський спосіб, шляхом обману, грошові кошти, залишила місце злочину та розпорядилася ними відповідно до розробленого заздалегідь злочинного плану.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_10 у групі осіб завдала потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 12.485 гривень 85 копійок, а саме - грошові кошти в сумі 9.000 гривень та 3.485 гривень 85 копійок, як еквівалент 150 евро, з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до євро (2323,9005 гривень за 100 євро станом на 3 червня 2015 року).

Заступник прокурора області оскаржив зазначений вирок Жовтневого районного суду м.Харкова.
У своїй апеляційній скарзі він, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необгрунтоване застосування ст.75 Кримінального кодексу України, просив суд апеляційної інстанції вирок Жовтневого районного суду м.Харкова скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року, прокурор просив остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання з застосуванням ст.75 Кримінального кодексу України не в повному обсязі врахував відомості про особу обвинуваченої, зокрема, що ОСОБА_10 має судимість за вчинення аналогічного злочину, не відшкодувала потерпілій шкоду завдану злочином, вчинила злочин щодо особи похилого віку.

В своїх письмових запереченнях захисник ОСОБА_7 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції і відсутності підстав для його скасування, просив в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, яка підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі, думку обвинуваченої та її захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 Кримінального процесуального кодексу України, дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст.75 Кримінального кодексу України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_10 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України, і фактичні обставини кримінального правопорушення не заперечувала. Встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченої і юридична кваліфікація її дій ніким з учасників судового розгляду не заперечується.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив, що він взяв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, роль в ньому обвинуваченої, а також і відомості про особу обвинуваченої, яка не працює, перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості, розлучена, має на утриманні малолітню доньку та непрацездатних батьків, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима, має намір відшкодувати завдану потерпілій шкоду.

Щире каяття обвинуваченої і активне сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Вчинення злочину щодо особи похилого віку суд визнав обставиною, що обтяжує покарання.

Разом з цим, звільняючи засуджену ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції переконливих мотивів такого рішення не навів. Колегія суддів вважає, що Жовтневий районного суду м.Харкова, ухвалюючи рішення про застосування ст.75 Кримінального кодексу України, повною мірою не врахував тяжкість, суспільну небезпеку і винятковий цинізм злочинних дій ОСОБА_10 , спрямованих на заволодіння майном 79-річної жінки.
Колегія суддів вважає безпідставним визнання обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої, оскільки її поведінка після вчинення злочину щодо ОСОБА_12 свідчить про зворотне. Зокрема, за весь час з дня викриття злочину до постановлення вироку суду ОСОБА_10 навіть частково не відшкодувала потерпілій задану їй матеріальну шкоду, розмір якої складає 12.485 гривень 85 копійок.

Відтак суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання, а призначене їй покарання із застосуванням ст.75 Кримінального кодексу України визнає несправедливим і недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.420 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченої від відбування покарання, вирок Жовтневого районного суду м.Харкова в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом свого вироку.
При призначенні ОСОБА_10 покарання суд апеляційної інстанції враховує об`єктивні обставини справи, характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, його наслідки, бере до уваги перелічені вище відомості про особу обвинуваченої, а також те, що завдану потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду вона не відшкодувала, а в минулому вона вже вчиняла умисний злочин проти власності (крадіжку), за який її було засуджено вироком Київського районного суду м.Харкова від 12 березня 2014 року.
Сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі колегія суддів визнає обставиною, що пом`якшує покарання, а вчинення злочину щодо особи похилого віку - обставиною, що обтяжує покарання.

Проаналізувавши обставини справи і відомості про особу ОСОБА_10 , колегія суддів вважає справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженої і попередження з її боку нових злочинів, призначення їй покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України.
З огляду на те, що злочин у вчинені якого визнана винною ОСОБА_10 , мав місце до постановлення щодо неї попереднього вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року, остаточне покарання ОСОБА_10 суд апеляційної інстанції призначає за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що 14 грудня 2015 року вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасовано Апеляційним судом Харківської області з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання. В решті вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року залишено без змін.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст.404,405,407, п.4 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.413, п.4 ч.1 ст.420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П Р И С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року, призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В решті вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою у той самий строк після вручення їй копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4