Справа №489/5010/15-к 28.10.2015 28.10.2015 28.10.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002898, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року, яким
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Васьковичі Коростенського району Житомирської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та застосувати ст. 75 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності його вини, зазначає, що вирок є занадто суворим, оскільки суд першої інстанції не врахував таких пом`якшуючих покарання обставини як наявність у нього неповнолітньої дитини, позитивної характеристики з місця мешкання, відсутність у потерпілої до нього претензій та думку прокурора, який у судовому засіданні просив призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
17.06.2015 р. о 09.00 годині ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу б. 39 по пр. Жовтневому у м. Миколаєві, підбіг до ОСОБА_8 та з шиї останньої зірвав золоті ланцюжок вартістю 7 556,60 грн. з кулоном вартістю 1 787,10 грн., спричинивши їй фізичний біль внаслідок ривка ланцюжка з шиї потерпілої. Заподіявши ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 9 233,70 грн., ОСОБА_5 викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного та дані, що його характеризують він раніше судимий за особливо тяжкий злочин проти особи, на обліках в наркодиспансері та психіатричній лікарні не перебуває, характеризується задовільно. Як обставину, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України вірно та апелянтом не оспорюється.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_5 щодо надмірної суворості призначеного покарання, то вони є непереконливими.
Так, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини вчиненого злочину, певні дані про особу ОСОБА_5 , визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого і дійшов висновку, що з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів необхідно призначити ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, з чим погоджується і апеляційний суд.
Даних на підтвердження наявності на утриманні у ОСОБА_5 неповнолітньої дитини не підтверджено будь-якими документами, до того цей факт, як і позитивна характеристика за місцем мешкання, з урахуванням того, що обвинувачений звільнився з місць позбавлення волі 13.02.2015 р. та відсутність претензій з боку потерпілої не є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить апелянт.
До того ОСОБА_5 був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину та через шість місяців з дня звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив корисливий злочин проти особи, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.
Судді
_____________________ __________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3