У Х В А Л А № 1-кп/760/719/13

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення кримінального провадження прокурору

01.10.2013 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Побережного В.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Чеснокової В.В.,

прокурора - Столбового Ю.М.,

потерпілого - ОСОБА_1,

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

захисника - ОСОБА_3,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_4,

представника служби у справах дітей - Лоханчук М.П.,

представника кримінальної міліції у справах дітей - Помогаєвої В.Ю.

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання по кримінальному провадженню, яке ухвалою суду від 24.09.2013 року призначено на підставі обвинувального акта від 12.09.2013 року, згідно якого неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.186 КК України, і яке зареєстроване в ЄРДР 12.04.2013 року за № 0004813, -

В С Т А Н О В И В :

20.09.2013 року до суду надійшов обвинувальний акт від 12.09.2013 року з угодою про примирення від 04.09.2013 року.

В ході підготовчого судового засідання при вирішенні питань, зазначених у ч.3ст.314 КПК України, судом ініційовано обговорення питання про повернення прокурору кримінального провадження, оскільки угода про примирення, з якою обвинувальний акт надійшов до суду, не може бути затверджена судом, тому що не відповідає вимогам КПК України.

Вислухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого і його законного представника, які не заперечували проти повернення прокурору кримінального провадження, та думку захисника обвинуваченого, який заперечував проти повернення цього кримінального провадження прокурору, а також перевіривши угоду про примирення, суд вважає необхідним відмовити в затверджені угоди та повернути прокурору кримінальне провадження з наступних підстав.

Так, згідно ч.6 ст. 474 КПК України суд зобов'язаний переконатись у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. А відповідно до пунктів 1), 4) та 5) ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов'язань.

Невідповідність умов угоди вимогам цього Кодексу та закону полягає в наступному.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.186 КК України, у неповнолітньому віці, а тому при провадженні досудового слідства відносно ОСОБА_2 та укладанні угоди необхідно було дотримуватись особливостей, передбачених главою 38 КПК України.

Такий обов'язок органів досудового слідства передбачено ч.3 ст. 484 КПК України, якою встановлено, що положення цього параграфу (§ 1 глави 38 КПК України, який охоплює ст.ст. 484-497 КПК України ) про необхідність дотримання правил кримінального провадження щодо неповнолітніх застосовуються також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, вчинених особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку, тобто застосовуються незалежно від того, досягли такі особи вісімнадцятирічного віку на час проведення досудового слідства або судового провадження, чи ні.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування (пункт 18 Розділ I та пункти 15,16 Розділ II), у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не володіє українською мовою, процесуальні дії з ним проводились за участю перекладача. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 підтвердив суду, що не володіє українською мовою.

Отже, за таких обставин, відповідно до ст.ст. 29, 44, 52 КПК України, при проведенні процесуальних дій, в тому числі при укладенні угоди про примирення, повинна була бути забезпечена участь перекладача, захисника та законного представника ОСОБА_2

Однак, як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_2, ці вимоги закону дотримані не були, оскільки угода про примирення була складена захисником, українською мовою, без участі перекладача і без перекладу на російську мову, якою володіє ОСОБА_2

Крім того, як вбачається із змісту угоди, вона не відповідає також і вимогам ст.471 КПК України, оскільки в пункті № 2 угоди зазначено перелік дій, не пов'язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний ОСОБА_2 зобов'язаний вчинити на користь потерпілого, а саме: особисте вибачення перед потерпілим, однак не вказано строк вчинення такої дії.

В пункті № 6 угоди сторонами узгоджене покарання " у вигляді п'ятидесяти мінімумів доходів громадян", однак ця умова угоди суперечить закону, тому що такого виду покарання в Кримінальному Кодексі України не існує. Натомість, згідно ст.ст. 51, 53 та ч.1ст.186 КК України, законом передбачена можливість призначення такого виду покарання як штраф, розмір якого визначається у неоподатковуваних мімінумах доходів громадян, а не у мінімумах доходів громадян.

Що стосується неповнолітніх, то відповідно до ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення.

Як вбачається з тексту угоди, ці положення закону враховані не були, і в угоді не зазначено, чи має ОСОБА_2 самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення в разі затвердження угоди судом.

Обставинами, які свідчать про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов'язань та дають суду підстави сумніватись у добровільності укладення угоди, а також свідчать про те, що укладення угоди було наслідком обіцянок є:

- пояснення в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_1 про те, що виконання умов угоди підозрюваним ОСОБА_2 обіцяв забезпечити особисто захисник підозрюваного, однак із суми в 2400грн., яка згідно умов угоди повинна була бути виплачена йому протягом 10-ти календарних днів з дня її підписання, потерпілий отримав лише 1600грн.;

- невиконання стороною захисту вимог ст. 99 КК України і ненадання суду доказів, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_2 має самостійний доход, власні кошти або майно;

- пояснення обвинуваченого ОСОБА_2 про те, що він не має самостійного доходу і має намір виконати умови угоди за рахунок коштів, які йому мають надіслати батьки.

Отже, на підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити у затверджені угоди про примирення, оскільки вона не відповідає вимогам цього Кодексу та закону, і повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

При цьому суд вважає доцільним у порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України, продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 дію запобіжного заходу у виді застави до 30.10.2013 року включно, оскільки клопотань про зміну цього запобіжного заходу на інший від учасників кримінального провадження не надійшло.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 331, 372, 376, 471, 474 КПК України суд , -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в затвердженні угоди про примирення від 04.09.2013 року, яка укладена між потерпілим ОСОБА_1 та підозрюваним ОСОБА_2 і роз'яснити сторонам, що відповідно до вимог ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

2. Кримінальне провадження по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.186 КК України, яке зареєстроване в ЄРДР 12.04.2013 року за № 0004813 - повернути прокурору Солом'янського району м. Києва для продовження досудового розслідування.

3. Запобіжний захід, який було обрано в ході досудового слідства відносно обвинуваченого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у виді застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 22940 грн. - продовжити до 30.10.2013 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Побережний В.І.