Справа № 415/286/15-к
Провадження № 11кп/782/216/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«23» вересня 2015 року місто Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора : ОСОБА_5

потерпілого : ОСОБА_6

його представника : ОСОБА_7

захисника : ОСОБА_8

обвинуваченого : ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 24 липня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лисичанська Луганської області, громадянин України, не одружений, з професійно-технічною освітою, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання визначено з 03 січня 2015 року. Запобіжний захід залишено тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь Лисичанської КЛПУ ЦМЛ витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 1277,19 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3173,76 грн. і моральну шкоду у розмірі 10.000 грн.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

18 травня 2014 року, приблизно о 22.00 годині, обвинувачений ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на грунті раптово виниклих особистих неприязливих стосунків, завдав потерпілому ОСОБА_6 один удар ножем невстановленого зразку в область живота, спричинивши тому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пораненням печінки, внутрішньочеревної кровотечі легкого ступеню, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Після чого ОСОБА_6 схопив лопату та почав відбиватися від ОСОБА_9 , проте той, продовжуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому удар ножем в область грудної клітини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду учасниками процесу подані апеляційні скарги.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі оспорює встановлені вироком суду фактичні обставини, вважає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено незаконно і одностороннє, та стверджує, що саме потерпілий ОСОБА_6 , безпричинно, першим став його бити лопатою по голові в той момент, коли він, ОСОБА_9 , зупинився біля будинку ОСОБА_6 та розмовляв по мобільному телефону. Обвинувачений стверджує, що потерпілий наніс йому декілька ударів лопатою по голові, збив з ніг та продовжив бити його лежачого лопатою. Обвинувачений також зазначає, що після цього з двору на вулицю вибігла дружина потерпілого ОСОБА_6 та нанесла йому декілька ударів ногами, розтоптавши його мобільний телефон. Після цього, як зазначає апелянт, він побачив лежачий на землі його рибацький ніж-брелок, та, намагаючись встати на ноги і захищая своє життя, декілька разів зачепив потерпілого ОСОБА_6 . Обвинувачений наполягає, що умислу на заподіяння потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень він не мав. Вважає, що потерпілий ОСОБА_6 оговорює його, оскільки боїться бути сам притягнутий до відповідальності за свої дії. Покази свідка ОСОБА_10 апелянт вважає необ`єктивними, оскільки вона є зацікавленою особою на користь потерпілого, оскільки є його дружиною та її покази не співпадають з показами самого потерпілого щодо розвитку подій. При цьому обвинувачений ОСОБА_9 посилається на покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які стверджували, що у нього, ОСОБА_9 , була пошкоджена голова внаслідок завданих ОСОБА_6 ударів лопатою, але суд не дав цим показам та висновку експертизи належної оцінки. Враховуючи викладене, обвинувачений ОСОБА_9 просить апеляційний суд скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд, а також скасувати вирок в частині відшкодування потерпілому шкоди, скільки вважає винним самого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 вказується на незаконність та необґрунтованість вироку суду, висновки якого не відповідають фактичним обставинам. Захисник зазначає, що суд не взяв до уваги те, що саме потерпілий ОСОБА_6 першим почав висловлюватись нецензурною лайкою на адресу обвинуваченого ОСОБА_9 та погрожував тому фізичною розправою, першим завдав ОСОБА_13 удар лопатою, а коли той впав на землю, дружина потерпілого стала завдавати йому удари по різним частинам тулуба, про що свідчать покази свідка ОСОБА_14 , яка бачила в руках ОСОБА_15 лопату, а у ОСОБА_13 ніж. Захисник вважає, що сам потерпілий ОСОБА_15 спровокував своїми діями обвинуваченого ОСОБА_13 на скоєння кримінального правопорушення і вважає, що дії її підзахисного слід кваліфікувати за ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Тому просить апеляційний суд змінити вирок суду, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 на ст.124 КК України та призначити покарання згідно закону.

В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 оспорюються встановлені вироком суду фактичні обставини справи. Потерпілий зазначає, що між ним та обвинувачений ОСОБА_9 ніколи не існувало неприязливих стосунків, про що зазначено у вироку суду. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 прийшов до нього додому з ножем для пограбування. Також потерпілий вважає, що обвинувачений наніс йому два ножових поранення з ціллю його вбивства, але суд не дав цьому належної оцінки і не засудив винного за більш тяжкий злочин, тобто за замах на умисне вбивство. Крім того, потерпілий вважає надто м`яким призначене ОСОБА_9 покарання, оскільки останній не визнав свою провину за вчинене, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не відшкодував заподіяну йому моральну та майнову шкоду. Потерпілий не згоден з рішенням суду про відшкодування на його користь лише 10.000 грн. моральної шкоди, оскільки суд не врахував, що він у теперішній час не може вести активний образ життя, продовжує лікування і знаходиться під наглядом лікарів. Тому просить апеляційний суд скасувати вирок суду, кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст.15-115 ч.1 КК України та призначити більш суворе покарання.

Прокурор ОСОБА_16 відмовилася від своєї апеляційної скарги відповідно до положень ст.403 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги у повному обсязі та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, вислухавши пояснення потерпілого на підтримку поданої ним апеляційної скарги, який уточнив свої вимоги та наполягав на відшкодуванні на його користь моральної шкоди в розмірі 50.000 грн., вислухавши думку представника потерпілого, яка повністю підтримала апеляційні вимоги потерпілого та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг учасників процесу та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно вимогам ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація, основані на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнав частково, суду пояснив, що 18 травня 2014 року близько 22 години він проходив мимо будинку ОСОБА_15 , пив пиво, зупинився і розмовляв по телефону. В цей час ОСОБА_15 почав оскорбляти його зі свого двору. Він відповів йому з вулиці. Після цього ОСОБА_15 вибіг з двору, тримав в руках лопату, вдарив його по голові, збив з ніг, продовжував бити його лежачого. Потім вибігла дружина ОСОБА_15 та розтоптала його телефон. З його рюкзака випав ніж і він ножем царапнув ОСОБА_15 по груді, але той не зрозумів і продовжував бити його лопатою. Після чого він уколов ОСОБА_15 в живіт, ніж залишив на місці події і пішов. Позовні заяви прокурора та потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди визнає в повному обсязі, а розмір моральної шкоди визнає в сумі до 10000 грн. Вину визнав частково, оскільки ОСОБА_15 перший наніс йому удар лопатою, а він був вимушений захищатись за допомогою ножа.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 18 травня 2014 року ввечері знаходився на городі у будинку АДРЕСА_2 . Почув, як загавкав собака. Дружина пішла до хвіртки, він за нею. Дружина вийшла на вулицю, там стояв п`яний ОСОБА_13 , який став матом кричати на дружину і вони зайшли у двір. Через деякий час він знаходився у будинку і почув шум, вийшов з будинку, та побачив відкриту хвіртку, у дворі стояв ОСОБА_13 . ОСОБА_13 обізвав його та наніс удар в живіт. Він побачив у ОСОБА_13 ніж, схопив лопату та почав нею відбиватися. ОСОБА_13 наніс йому ще один удар в область груді. Після чого він виштовхав ОСОБА_13 за двір, а дружина побігла до сусідів.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що 18 травня 2014 року ввечері вона знаходилась з чоловіком вдома. Хтось відчинив хвіртку, гавкав собака. Вона вийшла на вулицю і побачила ОСОБА_13 . Той був п`яний і почав оскорбляти її. Вона з чоловіком зайшли у двір. Через деякий час вони знаходились в будинку та почули шум. Чоловік вийшов у двір, вона за ним. Побачила, як ОСОБА_13 наніс чоловіку удар, після чого вона побігла до сусідів.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що 19 травня 2014 року вона побачила у ОСОБА_13 ушкодження на голові. ОСОБА_13 пояснив, що його лопатою побив ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 18 травня 2014 року близько 22 години біля будинку АДРЕСА_3 побачила ОСОБА_15 , який сидів на землі і тримав в руках лопату. Рядом був п`яний ОСОБА_13 і тримав в руках ніж. Дружина ОСОБА_15 побігла до сусідів викликати міліцію, а ОСОБА_13 викинув ніж та пішов.

В ході огляду місця події 19.05.2014 року (а.с.6-8) у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 з внутрішньої сторони хвіртки виявлені нашарування речовини бурого кольор у виді мазків; на правій опорі забору знаходяться дві частини петлі для гачка, які мають ушкодження у виді розриву металу; праворуч від входу до двору виявлена футболка з наскрізними отворами та нашаруванням речовини бурого кольору.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №166 від 06.06.2014 року (а.с.38-39) потерпілому ОСОБА_6 виставлений заключний клінічний діагноз: проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням лівої долі печінки, внутрішньочеревна кровотеча легкого ступеню, не проникаюче колото-різане поранення грудної клітини. Утворились ушкодження від взаємодії з твердим предметом (предметами), які мають колюче-різані властивості, можливо у строк та за обставин, зазначених у постанові, тобто 18 травня 2014 року в результаті удару ножем або предметом, йому подібним. Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням лівої долі печінки відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Не проникаюче колото-різане поранення грудної клітини відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, встановлених вироком суду. При цьому суд обґрунтовано дав критичну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_9 в частині того, що він не заходив до двору будинку, де мешкав потерпілий, а конфлікт між ним і ОСОБА_15 стався за його межами, а також в частині того, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , а був вимушений захищатись від останнього, коли той став наносити йому удари лопатою, оскільки ці покази спростовуються дослідженими і перепровіреними судом показами потерпілого ОСОБА_15 та його дружини ОСОБА_15 , які наполягали у судовому засіданні, що саме обвинувачений ОСОБА_9 був ініціатором конфлікту та першим, безпричинно, наніс ножові поранення потерпілому ОСОБА_15 . Підстав не вірити цим показам а ні у суду першої інстанції, а ні у апеляційного суду не має, оскільки їх стабільність, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні не оспорюються учасниками процесу та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що обвинувачений ОСОБА_13 своїми показами намагався завести суд в оману, а часткове визнання ним провини, суд розцінює як спосіб захисту. Покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_12 не спростовують показів потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_15 , а підтверджують наявний конфлікт між потерпілим і обвинуваченим із застосуванням лопати з боку потерпілого ОСОБА_15 та ножа обвинуваченим ОСОБА_9 .

Про умисел обвинуваченого на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 свідчить характер нанесеного потерпілому удару в життєво-важливий орган, локалізація отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, те, що предмет, яким було нанесено удар, має колюче-різані властивості, а також і те, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 були викликані особистими неприязливими стосунками. У зв`язку з цим колегія суддів вважає обгрутнованими висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечного для життя в момент заподіяння.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними викладені в апеляційних скаргах доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам, неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України та наявності в його діях ознак злочину, передбаченому ст.124 цього Кодексу, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 щодо інших мотивів скоєного обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, ніж тих, що встановлені вироком суду, та необхідності кваліфікації дій винної особи за більш тяжким законом, тобто за ст.15- ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.ст.337, 338 КПК України суд першої інстанції розглядає кримінальне провадження лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращую становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Право зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення належить лише прокурору.

З матеріалів кримінального провадження судового розгляду відносно ОСОБА_9 вбачається, що згідно обвинувального акту йому пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України. Під час розгляду справи у суді першої інстанції прокурором обвинувачення ОСОБА_9 у встановленому законом порядку не змінювалось. При цьому, як свідчать досліджені апеляційним судом матеріали кримінального провадження досудового розслідування (а.с.31, 129-130), потерпілому ОСОБА_6 були роз`яснень його процесуальні права та під час ознайомлення з матеріалами справи відповідно до вимог ст.290 КПК України, ним ніяких заяв з приводу непогодження з кваліфікацією дій обвинуваченого не робилось. Тому суд обгрунтовано розглянув справу у межах пред`явленого обвинувачення та не мав правових підстав розглядати її за законом про більш тяжке звинувачення.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи потерпілого ОСОБА_6 щодо необхідності кваліфікування дій обвинуваченого ОСОБА_9 за більш тяжким кримінальним законом, вчиненого з інших мотивів, ніж встановленого вироком суду.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд у відповідності до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не працює, свою провину у вчиненому злочині визнав частково, що свідчить про наявність пом`якшуючих обставин, передбачених ст.66 КК України, та обтяжуючих обставин, передбачених ст.67 КК України, а саме скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому доводи потерпілого ОСОБА_6 щодо неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними та непереконливими.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо відшкодування шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи ЦМЛ ім.Титова витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 в сумі - 1277 грн. 19 коп. та на користь потерпілого ОСОБА_19 відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в сумі - 3173 грн. 76 коп., оскільки ці стягнення основані на законі та підтверджені належними письмовими доказами.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та стягнення на користь потерпілого ОСОБА_6 з винної особи лише 10.000 грн., оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не в повній мірі відповідає вимогам ч.3 ст.23 ЦК України. Як свідчать матеріали кримінального провадження судового розгляду (а.с.27) у зв`язку з неправомірними діями винної особи потерпілий ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні ЦМЛ ім.Титова м.Лисичанська тиждень, з 18 по 27 травня 2014 року, з діагнозом: проникаюча колото-різана рана брюшної полості з пошкодженням лівої долі печінки, внутрішньо-брюшної кровотечі легкого ступіню та непроникаюча колото-різана рана грудної клітини. Потерпілий був прооперований та виписаний на амбулаторне лікування з обмеженням фізичних навантажень на строк два місяці. Таким чином, на думку апеляційного суду, потерпілий був позбавлений звичайного укладу життя на тривалий час. Тому розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого, а також вимогам розумності і справедливості, повинен складати 20.000 грн.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування на його користь моральної шкоди обґрунтованими, а вирок суду в цій частині таким, що підлягає зміні.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 та ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 24 липня 2015 року відносно ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди в сумі 20.000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
_______________ ______________ _____________
/ ОСОБА_3 / / ОСОБА_2 / / ОСОБА_1 /