Справа № 350/836/15-к
Провадження № 11-кп/779/417/2015
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000020, про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України ( далі КК ), за участю прокурора ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 -

в с т а н о в и л а :
вироком Рожнятівського районного суду від 4 серпня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, одружений, не працюючий, відповідно до ст.89 КК вважається таким, що не має судимості, громадянин України,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, та із застосуванням ст.69 КК йому призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 ( три ) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1226 гривень 80 копійок витрат на проведення судових експертиз.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу обвинуваченому ОСОБА_8 залишено без змін домашній арешт.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 02 лютого 2015 року близько 18 год., керуючи автомобілем марки Опель Аскона, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався із с. Брошнів у напрямку на смт. Брошнів Осада.

Перед виїздом обвинувачений не забезпечив належний стан та обладнання керованого ним автомобіля. Експлуатація транспортного засобу не допускалася через внесені зміни у конструкцію гальмівної системи був демонтований та стиснутий до середини трубопровід, що з`єднує задній правий гальмівний механізм з головним гальмівним циліндром, що призвело до порушення функціонального зв`язку між передавальним механізмом та виконавчим органом, чим значно було знижено гальмівні властивості транспортного засобу.

При виїзді з села, на заокругленій частині проїзної частини дороги, обвинувачений ОСОБА_8 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , після чого без зупинки транспортного засобу залишив місце події.

При цьому обвинувачений порушив п.п.1.2., 2.3 (б)., 10.1, 12.1., 31.1., 31.4.1. Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої велосипедист ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя у момент спричинення та ускладнилися розвитком тяжкого травматичного шоку, від якого він помер у лікарні невдовзі після ДТП.

У апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тобто з підстав, передбачених п.п.2, 4, ч.1 ст.409, ч.2 ст.409 КПК України.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК та призначити покарання, запропоноване прокурором під час судових дебатів у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

З`ясувавши всі обставини кримінального провадження, заслухавши прокурора про скасування вироку та постановлення нового вироку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 про залишення вироку без зміни, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вважають призначене обвинуваченому покарання справедливим, повторно дослідивши за клопотанням прокурора обставини, на які він покликається в апеляційній скарзі, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, грунтується на досліджених по справі доказах і не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК кваліфіковано правильно.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, то слід зазначити наступне.

Вимоги апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і необхідність постановлення в цій частині вироку не ґрунтуються на вимогах ст.420 КПК, яка визначає виключний перелік підстав ухвалення свого вироку апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд визнав ОСОБА_8 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто провів судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і за фактичних викладених у ньому обставин, за винятком виключення з обвинувачення порушення ОСОБА_14 п.2.9 ( а ) Правил дорожнього руху.

Висновок суду про те, що стороною обвинувачення не доведено порушення ОСОБА_8 п.2.9 ( а ) Правил дорожнього руху належним чином мотивований та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений категорично заперечував факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та пояснював, що вжив спиртні напої після вчинення ДТП.

Ці його доводи підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Огляд ОСОБА_8 на стан сп`яніння проводився 2.02.2015 року о 22 год. 30 хв., тоді як ДТП сталася того ж дня приблизно о 18 годині.

Таким чином, достовірних доказів про те, що під час вчинення наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення не надано, а доводи обвинуваченого з цього приводу не спростовано.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано виключив з обвинувачення порушення ОСОБА_14 п.2.9 ( а ) Правил дорожнього руху, і, як наслідок, не врахував стан сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

Доводи апеляційної скарги про відсутність таких пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину не грунтуються на досліджених доказах.

Відповідно до вимог п.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

У суді першої інстанції ОСОБА_8 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому.

У засіданні апеляційного суду встановлено, що хоч обвинувачений ОСОБА_8 і залишив місце ДТП, однак згодом повернувся і про обставини наїзду на велосипедиста розповів працівникам міліції, та пізніше давав показання слідчому, чим активно сприяв у розкритті злочину.

Знайшла підтвердження й та обставина, що потерпілим добровільно відшкодована обвинуваченим заподіяна шкода.

У засіданні апеляційного суду потерпілі підтвердили, що їм відшкодовані заподіяні злочином збитки та претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого вони не мають.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження є розписка потерпілого ОСОБА_11 про те, що заявляти цивільний позов не буде, оскільки будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 він не має, завдані злочином збитки відшкодовані повністю.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання є слушними.

Так, відповідно до ст.65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст.69 цього Кодексу.

Статтею 69 вказаного кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.69 КК суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, молодий вік, а також наявність декількох обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних шкоди та обґрунтовано визнав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість застосування судом першої інстанції положень ст.69 КК при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Однак при визначенні виду покарання не були враховані всі обставини в сукупності, внаслідок чого йому призначено надто м`яке покарання.

Призначивши покарання у виді громадських робіт, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, суд безпідставно врахував вину велосипедиста, так як зіткнення відбулося на стороні зустрічного руху, а перебування ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння не перебуває у причинному зв`язку з допущеними ОСОБА_18 порушеннями правил дорожнього руху, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Тому вирок в частині призначеного покарання слід скасувати за м`якістю.

Призначаючи покарання, колегія суддів враховує, що злочин, який вчинив ОСОБА_8 , відноситься до необережних, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, його молодий вік, а також наявність декількох обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди та визнає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373-376, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Рожнятівського районного суду від 4 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати за м`якістю.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.69 КК покарання 2 ( два ) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 ( три ) роки.

Запобіжний захід до вступу вироку законну силу залишити попередньо обраний домашній арешт.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4