Справа № 136/172/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2016 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:
особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3
слідчий не з`явилася
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Липовецького ВП Гайсинського ВП Головного управління НП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_4 , від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000249, -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду із скаргою на постанову старшого слідчого СВ Липовецького ВП Гайсинського ВП Головного управління НП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_4 , від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000249, яку мотивував тим, що за його зверненнями до ЄРДР було внесено відомості про кримінальні правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.5, 186 ч.3, 186 ч.5, 197-1 ч.1, 356, 382 ч.1 КК України, які вчиненні СФГ "Конкурент", ТОВ "Племінний завод "Україна", ТОВ "Агрохімцентр", ФГ "Зінденс", громадянином ОСОБА_5 . Закриваючи провадження у справі, слідчий дійшла висновку, що в ОСОБА_3 відсутнє право власності на урожай, який був зібраний вищевказаними особами, оскільки земельні ділянки були засіяні до укладення ОСОБА_3 договорів оренди. Скаржник вважає висновки слідчого необґрунтованими, оскільки вони зроблені без врахування положень ст.ст. 189, 776 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду землі", ст. 95 Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про фермерські господарства", які визначають право власності орендаря земельної ділянки на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур. Крім цього, ОСОБА_3 вважає, що слідчий не забезпечила всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, визначених ст. 91 ч.1 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив суд скасувати постанову про закриття кримінального провадження.
Будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, слідчий в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подав, про поважність причин неявки не повідомив, що згідно ст. 306 ч.3 КПК України не перешкоджає розгляду скарги судом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали додані до скарги, суд дійшов до наступного висновку.

Як слідує зі змісту ст. 91 ч.1 п.1 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) .

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора (ст. 92 ч.1 КПК України).

Відповідно до ст. 93 ч.2 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 284 ч.1 п.2 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру (ст. 284 ч.4 КПК України).

Як встановлено судом, в 2014 році за зверненням ОСОБА_3 до ЄРДР Липовецьким РВ УМВС України у Вінницькій області було внесено відомості про кримінальні правопорушення № 0000249 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.5, 186 ч.3, 186 ч.5, 197-1 ч.1, 382 ч.1 КК України, які вчиненні СФГ "Конкурент", ТОВ "Племінний завод "Україна", ТОВ "Агрохімцентр" та громадянином ОСОБА_5

29.10.2015 року старшим слідчим СВ Липовецького ВП Гайсинського ВП Головного управління НП у Вінницькій області, майором поліції ОСОБА_4 , було прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000249 у зв`язку з відсутністю в діях СФГ "Конкурент", ТОВ "Племінний завод "Україна", ТОВ "Агрохімцентр" та громадянина ОСОБА_5 , складу злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.5, 186 ч.3, 186 ч.5, 197-1 ч.1, 382 ч.1 КК України. Закриваючи провадження у справі, слідчий дійшла висновку, що в ОСОБА_3 відсутнє право власності на урожай, який був зібраний вказаними вище особами, оскільки земельні ділянки були засіяні до укладення з ОСОБА_3 договорів оренди землі.

Такий висновок суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Як слідує зі змісту ст.ст. 189, 776 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду землі", ст. 95 Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про фермерські господарства", право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур належить землекористувачу.

Судом встановлено, що орендарем земельних ділянок з яких СФГ "Конкурент", ТОВ "Племінний завод "Україна", ТОВ "Агрохімцентр" та ОСОБА_5 було зібрано урожай, є ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними договорами оренди землі.

Зі змісту ст. 204 ч.1 ЦК України слідує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, з зазначеного вище слідує, що уклавши договори оренди землі, ОСОБА_3 набув прав землекористувача, які визначені законом та договором. Оскільки договори оренди землі укладені з ОСОБА_3 в установленому законом порядку, недійсними не визнані, суд вважає їх правомірними.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Враховуючи те, що укладені з СФГ "Конкурент", ТОВ "Племінний завод "Україна", ТОВ "Агрохімцентр" та ОСОБА_5 договори оренди землі припинили свою дію, суд вважає, що подальше використання вказаними особами земельних ділянок здійснювалося ними без врахування графіку сівозмін, на власний ризик, з порушенням прав землекористувача, яким є ОСОБА_3 .

Право власності землекористувача на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур визнається та захищається законом. Оскільки при проведенні досудового розслідування слідчим не було встановлено недійсності договорів оренди землі, які укладені з ОСОБА_3 , власником посівів слід вважати останнього, якщо інше не встановлено законом чи судовим рішенням. Особи, які засіяли земельні ділянки без укладення відповідних договорів оренди землі не набувають право власності на вирощені на них посіви, в іншому разі, це суперечило б положенням закону.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що слідчий дійшов передчасного висновку про обґрунтованість закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 91, 110, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Липовецького ВП Гайсинського ВП Головного управління НП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_4 , від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000249, - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого СВ Липовецького ВП Гайсинського ВП Головного управління НП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_4 , від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000249, як незаконну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1