УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7562/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2015 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі справу за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 по провадженню №296/7562/15-к на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13.08.2015 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2014 році»,-
з участю прокурора - ОСОБА_7 ,
представника МРВ КВІ ОСОБА_8 ,
встановив:
вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 19.11.2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.5 ст.191 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки. Відповідно до ст.76 КК України покладено на засуджену обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
13.07.2015 року засуджена ОСОБА_6 звернулася із клопотанням до Корольовського районного суду м.Житомира про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році» та на підставі ст.6 цього Закону скоротити наполовину невідбуту частину покарання як засудженій, що відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі і яка не підлягає звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону, яке визначено на підставі вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 19.11.2013 року.
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 13 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2014 році».
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування ухвали, прийнятої місцевим судом, просила постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання та застосувати до неї закон України «Про амністію у 2014 році». Обґрунтовує, що суд безпідставно відмовив у застосуванні щодо неї закону України «Про амністію у 2014 році», з тих підстав, що вона не була присутня в судовому засіданні під час розгляду клопотання. Вважає, що до неї повинна бути застосована ст.6 вказаного Закону. Крім того, просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки не була присутня під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідача, прокурора, представника МРВ КВІ, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавлення волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1 - 5 цього Закону.
Згідно змісту вказаної норми Закону, скорочення наполовину призначеного покарання стосується лише тих осіб, які на момент набрання чинності Законом «Про амністію у 2014 році» вже відбували призначене покарання.
Проте, відповідно до матеріалів провадження, хоча ОСОБА_6 й була засуджена до покарання у виді 4 років позбавлення волі, однак на підставі ст.75 КК України була звільнена від відбування покарання з випробуванням, тобто остання не відбувала цього виду покарання реально.
Так, відповідно до ст.75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Суть іспитового строку полягає в наданні засудженому певного часу для того, щоб він своєю законослухняністю і ставленням до виконання покладених на нього обов`язків довів своє виправлення без реального відбування покарання. В даному випадку реальне відбування покарання можливе лише у випадку порушення умов випробування в період проходження іспитового строку.
Тобто, засудження особи із звільненням її від відбування покарання на підставі ст.75 КК та призначення їй іспитового строку, не є реальним відбуванням нею призначеного основного покарання.
Враховуючи вищезазначене, вимоги апеляційної скарги з приводу необхідності застосування до ОСОБА_6 положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» та скорочення невідбутої частини покарання засудженій, як особі, яка не підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст.1-5 цього закону, не можуть бути задоволеними, оскільки, в разі засудження особи до позбавлення волі та звільненні її від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, особа не може бути суб`єктом, на яку розповсюджуються вимоги ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
За таких обставин ОСОБА_6 не є суб`єктом не тільки щодо застосування до неї ст.6 Закону, а й в цілому Закону України «Про амністію у 2014 році».
Крім того, посилання апелянта на ст.9 Закону України "Про амністію у 2014 році", як на підставу щодо застосування до неї амністії, також не є підставними, оскільки зазначеною статтею регламентуються загальні положення щодо кола осіб до яких можуть бути застосовані вимоги зазначеного Закону та порядок розгляду таких подань чи клопотань.
Проте, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що винесена з дотриманням вимог закону.
Зокрема, як вбачається з ухвали, суд, не розглянувши скаргу ОСОБА_6 по суті, не перевірив чи була остання належним чином попереджена про розгляд справи, не встановив причини не повідомлення ОСОБА_6 про розгляд справи, відмовив скаржниці у задоволенні її клопотання з тих підстав, що вона не була присутня в судовому засіданні та не дала згоду на застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2014 році».
Однак, за вказаних підстав ухвала суду не може залишатись в силі та підлягає скасуванню як така, що винесена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_6 належним чином повідомлялась про розгляд справи, пропуск строку на оскарження ухвали суду слід визнати таким, що пропущений з поважних причин, тому колегія суддів вважає за необхідне поновити ОСОБА_6 процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду.
На підставі вищенаведеного, керуючись ч.2 ст.376, 404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2015 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13.08.2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2014 році», - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році»
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді