Справа №1-70/10 09.09.2010 09.09.2010 09.09.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-506/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Патрик Ю.Ю.
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого: Дзюби Ф.С.

суддів: Фаріонової О.М., Значок І.С.,

при секретарі Красюк А.М.,

за участю прокурора Данчука В.М.,

захисника ОСОБА_2

засуджених: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

потерпілих: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 17.06.2010р., яким:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимого,

- засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 5-ти років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 304 КК України до 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_3 зобовязано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказані органи про зміну місця проживання, роботи чи навчання та періодично зявлятись для реєстрації.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимого,

- засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_4 зобовязано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказані органи про зміну місця проживання, роботи чи навчання та періодично зявлятись для реєстрації

Згідно вироку суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними в тому, що 23.03.2010р. близько 1930 години, вони, за попередньою змовою між собою, умисно, з метою заволодіння чужим майном, знаходячись на вул. Гагаріна в смт. Єланець Миколаївської області, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для здоровя напали на ОСОБА_5Л, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження та заволоділи його майном на загальну суму 400 грн.

Того ж дня близько 2000 години, вони, за попередньою змовою між собою, умисно, з метою заволодіння чужим майном, знаходячись на вул.. 50 років Жовтня в смт. Єланець Миколаївської області, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для здоровя напали на потерпілу ОСОБА_6, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження та заволоділи її майном на загальну суму 1230 грн.

Після цього засуджені зникли з місця скоєнні злочину а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Крім того 23.03.2010р. ОСОБА_3,достовірно знаючи про неповнолітній вік засудженого ОСОБА_4, маючи умисел на втягнення останнього у злочинну діяльність, запропонував йому скоїти вищезазначені злочини та умовив його на їх вчинення.

В апеляціях потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять вирок районного суду скасувати, постановивши свій вирок, так як на їх думку судом при призначенні покарання не враховано тяжкість скоєних злочинів, особливу зухвалість, повторність та не відшкодування засудженими майнової шкоди, що призвело до призначення занадто мякого покарання.

Заслухавши доповідь судді, потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтримали свої апеляції та просили їх задовольнити, думку прокурора, який вважав, що вирок необхідно змінити скасувавши застосування ст. ст. 75, 76 КК України, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів находить їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, вина засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, за які їх засуджено, доказана і апелянтами не заперечується, як і не заперечується кваліфікація їх дій.

Що стосується покарання, то воно засудженим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65-67, 75, 76 КК України, тобто з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винних, обставин, що помякшують покарання.

Доводи апелянтів, що засудженим призначено надмірно мяке покарання нічим не вмотивоване.

Посилання апелянтів на те, що не задоволені їх позивні вимоги є надуцманими, так як потерплому ОСОБА_5 відшкодована матеріальна шкода на досудовому слідстві в повному обсязі і він ніяких претензій до засуджених не мав.

Потерпілій ОСОБА_6 матеріальна шкода відшкодована частково, але вона цивільного позову ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні не заявляла, а тому суд не міг вирішувати це питання під час розгляду кримінальної справи.

Підстав для скасування вироку і постановлення нового вироку з призначенням засудженим більш суворого покарання, про що просять апелянти колегія суддів, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6 задишити без задоволення, а вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 17 червня 2010 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, без змін.

Головуючий

судді: