Справа № 136/1319/15-к

В И Р О К
іменем України

"18" серпня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Липовець кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки с. Богушівка Рожищенського району Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення : прокурора ОСОБА_4

зі сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

До Липовецького районного суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом і угодою про визнання винуватості.

Згідно обвинувального акта встановлено, що ОСОБА_3 маючи умисел на порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, являючись фізичною особою, не маючи спеціального дозволу ( ліцензії), одержання якої передбачено Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 року, в порушення вимог ч.1 ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року в редакції від 16.11.2000 (зі змінами, внесеними Законом України від 25.12.2002 року «Про внесення -змін до ЗУ «Про металобрухт» ), яка регламентує, що операції з металобрухтом (заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних металів і кольорових металів) здійснюються лише спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами; ч.10 ст.4 Закону, де вказано, що збирання, заготівля, переробка, реалізація промислового металобрухту фізичними особами забороняється; не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку в органах державної влади як суб`єкт підприємницької діяльності, що здійснює операції з брухтом чорних металів згідно, Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2001 року, з метою незаконного одержання прибутку та особистого збагачення, використовуючи автомобіль марки «ГАЗ 31029» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , а також власні механічні ваги вантажопідйомністю до 20 кг., скуповувала у населення брухт
чорних металів за ціною від 2 грн. за 1 кг., який в подальшому мала намір
реалізувати на металоприймальних пунктах м. Іллінці за більш високою ціною.
Так, 3 липня 2015 року ОСОБА_3 незаконно прийняла брухт чорних
металів в жителів с. Теклинівка та с. Скитка Липовецького району Вінницької
області загальною вагою 104 кг., зокрема, в період часу з 09.00 до 11.00 години
в АДРЕСА_2 придбала брухт чорних металів за ціною
2 грн. на загальну суму 37 грн. у ОСОБА_8 , в
АДРЕСА_3 , також за ціною 2 грн. на загальну суму 40 грн. у ОСОБА_9
та в АДРЕСА_4 , за ціною 2 грн. на загальну суму 10 грн.
в ОСОБА_10 , де і була затримана працівниками міліції.
За правовою кваліфікацією ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 213 КК України, тобто здійснення прийому брухту чорних металів фізичною особою.
28.07.2015 року між прокурором прокуратури Липовецького району Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченою ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ч.2 ст.468 КПК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачена ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч. 1 ст. 213 КК України, щодо узгодженого покарання у виді1 року обмеження волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном 1 рік та покладенням на ОСОБА_3 обов`язків, передбачених п. 2,3 ст. 76 КК України. Сторони прийшли до згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч.2 ст.473 КПК України, наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, в обсязі обвинувачення, пояснивши, що права, надані їй законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнана, характер обвинувачення та його суть їй зрозумілі, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просила угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, з наданих суду матеріалів кримінального провадження, суд з`ясував, що скарги обвинувачена ОСОБА_3 під час кримінального провадження не подавала. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 213 КК України, як порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом.
Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 213 КК Україниє злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні вказаного злочину визнала повністю; наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченою. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченої, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості і щиро кається. Тому слід затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченою та прокурором і призначити обвинуваченій узгоджену сторонами міру покарання у виді 1 року обмеження волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік. Крім цього, сторони погоджуються з покладенням і виконанням ОСОБА_3 обов`язків, передбачених п. 2,3ч.1ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 314,373,374, 472-475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28.07.2015 року між прокурором прокуратури Липовецького району Вінницької області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .
Визнати винуватою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України і призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28.07.2015 року покарання за цією статтею у виді 1(одного) року обмеження волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 ( один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Речові докази по справі, а саме металобрухт вагою 104 кг. та механічні ручні ваги, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області, передати у дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд який його ухвалив протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1