Справа № 466/951/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/190/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Львів.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого по ч.1 ст. 125 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди та 2 000 (дві тисячі ) гривень витрат на правову допомогу, що в сукупності складає 4 000 (чотири тисячі) гривень.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок від 20.08.2015 року підлягає скасуванню, оскільки є незаконним та необґрунтованим.
Вказує, що ніяких ударів потерпілій ОСОБА_9 не наносив, вона сама зупинилася між 2-гим і 3-тім поверхом, почала кричати і битися головою в стіну. Всі дії ОСОБА_9 щодо нього являються провокацією. Покази потерпілої про нанесення їй ударів підчас досудового розслідування і судового розгляду кожен раз різняться між собою.
Вказує, що вини своєї у вчиненні злочину не визнавав. Судовий розгляд пройшов однобоко. Судом не прийняті до уваги ні його пояснення, ні пояснення свідків ОСОБА_10 матері овинуваченого, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які характеризують потерпілу як конфліктну людину. Покази свідка ОСОБА_13 взагалі не згадуються у вироку суду. Суд першої інстанції не навів мотивів, чому не взяв до уваги покази цих свідків.
Також суд не прийняв до уваги те, що в кв. АДРЕСА_2 разом з ним і його матір`ю ОСОБА_10 , проживає ще його дідусь, ветеран Світової війни, інвалід 1 групи, який хворіє хворобою Альцгеймера, перебуває на обліку у Львівському міському психоневрологічному диспансері. Він ночами не може спати, голосно кричить від болю, за допомогою ходунків ходить в туалет, падає і саме він створює шум і дискомфорт сусідам.
У вироку вказується, що вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 про те що, вона бачила як обвинувачуваний сварився з потерпілою після чого пішов в свою квартиру. Проте, підчас судових засідань свідок ОСОБА_14 заявляла що бачила тільки матір обвинувачуваного ОСОБА_10 і нікуди по сходах не спускалася, обвинуваченого вона не могла бачити. Вважає, що не може бути доказом його вини покази свідка - дільничного ОСОБА_15 , які він дав в судовому засіданні, адже судом не враховано що, цей свідок на досудовому розслідуванні давав зовсім інші покази.
Вважає, що рапорти працівників міліції про прийняття по телефону повідомлення про вчинення кримінального правопорушення і протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.09.2014 р. не можуть являтися доказами його вини. Судом не здобуто жодних прямих доказів вини обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.
Також обвинувачений покликається на те, що судом нічим не обґрунтовано задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 . Суд не врахував при винесенні вироку позитивної характеристики на обвинуваченого ОСОБА_6 по місцю проживання і те, що він не перебував на будь-яких обліках.
Вважає, що у вироку відображена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Висновки суду не підтверджуються доказами , дослідженими у суді. Судом не взяті до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
При апеляційному розгляді справи обвинувачений та в його інтересах захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги та доводи своєї апеляційної скарги.

Прокурор заперечив апеляцію обвинуваченого.
Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року, ОСОБА_6 28.09.2014 року близько 05:00 год., знаходячись на сходовій клітці між другим та третім поверхом в будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, застосував фізичне насильство до потерпілої ОСОБА_9 , яке виразилося у нанесенні їй ударів руками та ногами по тілу, тим самим заподіявши останній садно на голові, синці в під щелеповій ділянці зліва, на грудях, на руках, на животі, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, тобто скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого та в його інтересах захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Суд в повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доказам, зібраним по справі, врахував особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи.
Під час досудового та судового розслідування достовірно встановлено, що 28.09.2014 року о 05 год. 00 хв. за адресою м. Львів, вул. Мазепи, 14 на сходовій клітці між другим і третім поверхами виник конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 .

Даний факт ствердили на досудовому слідстві та в суді обвинувачений, потерпілий та свідки у справі. Зокрема свідок ОСОБА_14 , яка не бачила моменту побиття потерпілої, але чула шум на сходовій клітці та те, як обвинувачений, побачивши свідка, почав втікати до себе в квартиру.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ствердивши факт конфлікту із потерпілою, заперечив нанесення їй ударів, які спричинили їй тілесні ушкодження. При цьому пояснив, що потерпіла ОСОБА_9 сама собі нанесла тілесні ушкодження, оскільки сама билася головою в стіну. Вважає, що зі сторони потерпілої була провокація по відношення до нього.

Проте, такі пояснення обвинуваченого та доводи апеляційної скарги є безпідставні та повністю спростовуються доказами у справі.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді пояснила, що ОСОБА_6 хапав та викручував її руки, наносив їй удари у голову, груди, живіт, а також схопив за горло та почав душити. Коли на її крики, на сходову клітку вийшла сусідка із квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_14 , то ОСОБА_6 відпустив її, а сам втік до себе до хати.

Згідно висновку експерта № 1738 від 29.09.2014 р. вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлено садно на голові, синці в підщелеповій ділянці зліва, на грудях, на руках, на животі, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 28 вересня 2014 р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Висновок експертизи є науково обґрунтованим та складений у відповідності до вимог ст.ст. 101, 102 КПК України.
Повідомлені потерпілою ОСОБА_9 обставини застосування до неї насильства об`єктивно підтверджені даними дослідженого судом цього висновку експерта про виявлення у потерпілої легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено, що тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_9 , утворились внаслідок нанесення їй обвинуваченим ОСОБА_6 ударів у різні частини тіла.

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо провокативної поведінки потерпілої, є безпідставними, а суд першої інстанції в повному об`ємі дослідив обставини справи та вірно прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_6 і те, що дідусь обвинуваченого створює дискомфорт і незручності сусідам, оскільки постійно кричить від болю та шумить, бо це ніяким чином не перебуває в причиново-наслідковому зв`язку з отриманими потерпілою ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також суд першої інстанції у вироку обґрунтував чому не прийняті до уваги пояснення свідків ОСОБА_10 , яка є матір`ю обвинуваченого, та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які не були безпосередніми очевидцями конфлікту між обвинуваченим та потерпілою. Тому доводи обвинуваченого, які він викладає в своїй апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції не навів мотивів, чому не взяв до уваги покази цих свідків, є безпідставними.
Щодо задоволення цивільного позову, то слід зазначити, що п. 31 постанови пленуму ВСУ від 02.07.2004 р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» передбачено, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. N 5.

Суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані по справі докази, обґрунтовано, з посиланням на норми Цивільного кодексу України, частково задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , оскільки такій була спричинена моральна шкода в наслідок винних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 . При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляції про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального та кримінального закону є безпідставне.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого по ст. 125 ч.1 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4