Провадження №1-кп/748/210/15
Єдиний унікальний № 748/2856/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2015 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження №0000119 від 09.09.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого (на утриманні двоє малолітніх дітей), офіційно не працюючого, раніше не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту від 08.10.2015 року молодшого сержанта ОСОБА_5 , відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 31 березня 2014 року №64 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Під час виконання своїх службових обов`язків військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_5 грубо порушив встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 13.10.2014 року в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, з особистих мотивів, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , повернувшись до виконання обов`язків військової служби 22 вересня 2015 року.
Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, що виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.
08 жовтня 2015 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України. Крім того обвинувачений зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти досудовому розслідуванню і судовому розгляду даного кримінального правопорушення.
Також вказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджене покарання ОСОБА_5 за ч.3 ст.407 КК України, з застосування ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 грн.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п.1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.407 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи, які викладені у обвинувальному акті не оспорював та наполягав на затверджені угоди.
Прокурор у засіданні зазначив, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України і є усі підстави для її затвердження.
Захисник підтримав позицію підзахисного, висловив думку про те, що є усі правові підстави для затвердження угоди.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу. Цивільний позов у справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 08 жовтня 2015 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, призначивши покарання із застосування ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.
Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1