ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

11 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 змінено: визнано недопустимим доказом протокол огляду трупу та виключено з мотивувальної частини вироку посилання на нього. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 березня 2014 року приблизно о 18:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки із ОСОБА_3 умисно наніс останньому один удар кулаком по лівій частині обличчя в область лівого ока, та три удари по тулубу в область живота, внаслідок чого ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких 18 березня 2014 року близько 11:30 год. потерпілий помер.

У касаційній скарзі захисник зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу ОСОБА_2 внаслідок суворості. Вважає, що судом при призначенні покарання не повною мірою враховані дані про особу ОСОБА_2, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, позитивно характеризувався за місцем проживання. Зазначає про те, що засуджений повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_4 Наголошує на тому, що суд безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 Окрім того, захисник вважає, що суд першої інстанції, допитавши у судовому засідання в якості спеціаліста особу, яка не проводила експертизу, не дотримався положень ст. 356 КПК України, не надав часу для підготовки клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_2 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Захисником не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, не надавши їй часу на підготовку клопотання про призначення є непереконливими.

Як убачається із ухвали судом апеляційної інстанції ретельно перевірені твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 про безпідставну відмову суду у наданні часу для підготовки клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи, аналогічні твердженням касаційної скарги та врахувавши, що захисник просила надати їй час для підготовки клопотання, однак не обґрунтовувала якого саме, та те, що до початку судових дебатів було оголошено перерву, однак перед дебатами будь-які клопотання захисником не заявлялось, обґрунтовано не встановив порушень судом вимог кримінального процесуального закону. Обставин, які б спростовували указані висновки суду захисником не наведено.

При цьому з урахуванням положень ст. 360 КПК України надання пояснень у судовому засіданні спеціалістом ОСОБА_5, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону та не свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, тобто таких, що перешкодили або могли перешкодити суду постановити законний та обґрунтований вирок.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_2 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу засудженого, який є пенсіонером, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, негативно характеризувався за місцем проживання, вчинив злочин у стані алкогольного сп'яніння. Також судом була врахована думка потерпілої, яка просила суворо не карати ОСОБА_2, а також те, що він повністю відшкодував їй заподіяні збитки.

Окрім того, при призначенні ОСОБА_2 покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, суд врахував позитивні дані, наведені у клопотаннях колективу підприємства і громади сільської ради.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для його пом'якшення.

Одночасно твердження захисника про безпідставне врахування судом вчинення ОСОБА_2 злочину у стані алкогольного сп'яніння, аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були перевірені та визнані голослівними, оскільки в суді сам ОСОБА_2 підтвердив ту обставину, що на момент вчинення злочину він знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти зазначеним висновкам суду апеляційної інстанції, які детально викладені в ухвалі, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України. У скарзі захисником не наведено належних доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, обрана судом ОСОБА_2 міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а обставини, на які захисник посилається у своїй касаційній скарзі, не свідчать про можливість пом'якшення призначеного ОСОБА_2 покарання.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8