АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1667/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження №0007315 від 09.12.2014 року щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15 п. п. 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 15 п. п. 5, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_13 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007315 від 25.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернутий прокурору. Клопотання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - залишено без задоволення, а запобіжний захід ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишений без зміни у вигляді тримання під вартою, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до 05.10.2015 року включно.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, всупереч імперативним вимогам ч. 1 ст. 384 КПК України письмове роз`яснення прокурора обвинуваченим про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, не додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування та не передано до суду.
Крім того, обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не містить посилання на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносять до предмету доказування у кримінальному провадженні, а викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу об`єктивної сторони вчинених злочинів, а саме: в обвинувальному акті не визначено всіх співучасників даного злочину та не зазначено час, місце та дату виникнення у них спільного, узгодженого наміру щодо позбавлення життя потерпілого; не вказано, в чому саме полягала небезпека для життя не тільки потерпілого, а й інших людей, неконкретизовані особи, життю яких могла загрожувати небезпека; не наведені та не зазначені обставин на підтвердження існування корисливого мотиву у діях обвинувачених, а також щодо існування особи замовника, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачення, не може вважатися висунутим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в порядку, встановленому КПК України, що унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Також, як убачається із ухвали суду, в порушення положень ч. 7 ст. 290 КПК України, реєстр досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, не містить в собі будь-які дані на підтвердження факту повідомлення потерпілого про відкриття матеріалів справи сторонам кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду, просить її скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних доводів прокурор зазначає, що в обвинувальному акті чітко та зрозуміло викладені фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, а також конкретно та повно сформульоване висунуте ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення, а відтак вказаний процесуальний документ повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Зокрема, всупереч висновків суду першої інстанції, в обвинувальному акті зазначено, що під час досудового розслідування не вдалось можливим встановити час, місце та дату виникнення у обвинувачених спільного узгодженого наміру щодо позбавлення життя потерпілого.
З огляду на те, що замах на вчинення вбивства був вчинений при вході до готелю «Київ» із застосуванням заздалегідь заготовленого вибухового предмету, який згідно із висновком експерта є саморобним вибуховим пристроєм, ймовірно ручною осколковою гранатою Ф-1, тобто у такій спосіб, що само по собі свідчить про небезпеку життю як потерпілого, так і інших осіб, які знаходились біля входу в загально доступне громадське місце, дії обвинувачених і були кваліфіковані у тому числі і за ознакою вчинення замаху на вбивство способом, небезпечним для життя багатьох осіб. При цьому, за твердженнями прокурора, закон у такому випадку вимагає визначення способу скоєння злочину, а не конкретизацію, яким саме іншим особам загрожувала небезпека.
Що ж стосується посилань в ухвалі на незазначення обставин на підтвердження існування корисливого мотиву у діях обвинуваченого, а також щодо існування особи замовника, то на думку апелянта, суд в цій частині, в порушення вимог КПК України, фактично вдався до оцінки доказів та визначив неправильність кваліфікації злочинних дій осіб, що не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, не погоджуючись із судовим рішенням, прокурор вказує, що після завершення досудового розслідування слідчий у письмовій формі повідомив потерпілому про можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, що є правом потерпілої особи, а не його обов`язком, а відповідно до ст. 290 КПК України у реєстрі матеріалів справи зазначаються відомості про саме відкриття матеріалів, якщо така процесуальна дія мала місце.
Щодо порушення прокурором вимог ст. 384 КПК України апелянт послався на те, що таких порушень ним допущено не було, оскільки після складання обвинувального акту і саме з цього часу набрання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 статусу обвинувачених, прокурором перед початком судового засідання в приміщенні Печерського районного суду м. Києва було повідомлено та роз`яснено вказаним особам право на можливість, особливості та правові наслідки розгляду кримінального провадження щодо них судом присяжних, що передбачено ст. ст. 31, 383-391 КПК України, проте обвинувачені відмовились письмово підтвердити факт надання їм такого роз`яснення, а у подальшому суд першої інстанції не тільки не надав можливості стороні обвинувачення повторно роз`яснити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказані раніше права, а й і сам не зробив цього, також порушивши вимоги ст. 384 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, подане прокурором ОСОБА_13 клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених та просили про їх задоволення; пояснення обвинувачених та їх захисників, які, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просили апеляційну скаргу та клопотання щодо запобіжного заходу обвинуваченим залишити без задоволення, а також просили змінити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, і, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідуванняповинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Крім того, згідно із вимогами ст. 384 КПК України, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Проте ці вимоги закону, як правильно зазначив суд першої інстанції, прокурором у повній мірі виконані не були.

Як убачається із матеріалів направленого до суду кримінального провадження, у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо виконання прокурором положень ст. 384 КПК України, а також до обвинувального акту не приєднані розписки обвинувачених про письмове роз`яснення їм вимог цього закону, що беззаперечно свідчить про порушення слідчими органами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи у тому числі і з висновків Верховного Суду України, які були надані відповідно до ч. 4 ст. 455 КПК України та зазначені у постанові судової палати з розгляду кримінальних справ ВСУ від 25 червня 2015 року про те, що прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акту, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних; письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, а невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України, в силу вимог закону є підставою для повернення обвинувального акту прокуророві.
При цьому доводи апелянта про те, що він у суді, перед початком підготовчого судового засідання намагався роз`яснити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їх процесуальне право на розгляд справи судом присяжних та особливості і правові наслідки такого розгляду, проте обвинувачені відмовились письмово підтвердити таке роз`яснення, а під час судового засідання суд відмовив стороні обвинувачення повторно роз`яснити ці положення закону, фактично підтверджують, що прокурором були порушені вимоги ст. 384 КПК України. Заяви про те, що і суд першої інстанції допустив аналогічні порушення, не роз`яснивши обвинуваченим положення цієї статті КПК України, у даному випадку не можуть слугувати підставами для визнання неправильними посилань суду в цій частині.

Також колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що реєстр матеріалів кримінального провадження взагалі не містить у собі відомостей про відкриття матеріалів справи та ознайомлення з ними потерпілим, що є порушенням вимог ст. 290 КПК України.

За матеріалами кримінального провадження у період з 02.06.2015 року по 11.06.2015 року був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, про що було складено 2 протоколи. Разом з тим, ці дані у реєстрі матеріалів досудового розслідування не містять відомостей кому саме відкривались матеріали, і, зокрема, відомостей про повідомлення потерпілого про закінчення досудового розслідування та можливість ознайомитись з матеріалами, кримінальне провадження не містить.
А тому, з огляду на наведені недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає законним та обґрунтованим рішення про необхідність повернення його прокурору для усунення вказаних недоліків, оскільки саме такі порушення є перешкодою для призначення по даній справі судового розгляду.

Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків, а саме з підстав невідповідності обвинувального акту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, дійшов помилкових висновків про порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч висновкам суду першої інстанції про незазначення у акті усіх фактичних обставин справи, які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, у тому числі об`єктивної сторони злочину, за яким обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не визначення усіх співучасників даного кримінального правопорушення, незазначення часу, місця та дати виникнення у них спільного, узгодженого наміру щодо позбавлення життя потерпілого; відсутність вказівок, в чому саме полягала небезпека для життя не тільки потерпілого, а й інших людей, та конкретизації осіб, життю яких могла загрожувати небезпека; ненаведення обставин на підтвердження існування корисливого мотиву у діях обвинувачених, а також відомостей щодо існування особи замовника; зазначений акт містить виклад фактичних обставин злочину, в якому обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , саме у тій формі, які прокурор вважав встановленими.

Більш того, під час підготовчого судового засідання, ще до призначення розгляду по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів), саме ті обставини, які зазначені у акті, зокрема пропонувати слідчим органам зазначити фактично інші обставини подій чи конкретизувати висунуте особам обвинувачення.

А тому, висновки суду першої інстанції про фактичну неповноту та неконкретність пред`явленого обвинувачення на цій стадії провадження взагалі є такими, що не відповідають вимогам КПК України, у зв`язку із чим в цій частині доводи апелянта як обґрунтовані підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні з виключенням з мотивувальної частини ухвали посилання на невідповідність обвинувального акту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо не викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акту зміні.

Крім того, у суді апеляційної інстанції прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на 60 днів, а стороною захисту та обвинуваченими фактично було поставлене питання про зміну раніше обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи вказані клопотання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно ухвали Печерського районного суду м. Києва строк тримання обвинувачених під вартою був продовжений до 05 жовтня 2015 року включно.

При цьому з огляду на те, що ризики, передбачені ст. ст. 177, 178, 199 КПК України, продовжують існувати і на даний час є триваючими, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого правопорушення, дані про особу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; а стороною захисту та обвинуваченими не надано нових та додаткових даних, які б свідчили, що відпали підстави, які були враховані судом при продовженні строків тримання під вартою, колегія суддів не знаходить підстав для зміни обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу, а також, вважаючи клопотання прокурора частково обґрунтованим, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 строк тримання під вартою на 30 днів, з моменту закінчення раніше встановленого терміну, а саме до 04 листопада 2015 року включно.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_13 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007315 від 25.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернутий прокурору змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на невідповідність обвинувального акту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо не викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Клопотання прокурора ОСОБА_13 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим задовольнити частково. Клопотання сторони захисту та обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу відхилити.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити його дію на 30 днів, до 04 листопада 2015 року включно.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити його дію на 30 днів, до 04 листопада 2015 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4