№ провадження 11-кп/781/80/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 296 (206) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000117 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.07.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лікарівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працює, зареєстрованого АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.03.2003 року Олександрійського районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185, ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з випробуванням на 3 роки;

- 26.01.2004 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнився 03.08.2005 року на підставі Закону України «Про амністію»;

- 27.04.2006 року Олександрійським міськрайсудом Кіровоградської області за ч.3, ч. 2 ст. 185, 304 КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнився по відбуттю строку покарання 27.11.2008 року;

- 16.04.2010 року Олександрійським міськрайсудом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 18.10.2010 року Олександрійським міськрайсудом Кіровоградської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 років позбавлення волі. Звільнився по відбуттю строку покарання 03.02.2013 року;

- 24.10.2013 року Олександрійським міськрайсудом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 місяців арешту

засуджено за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України - 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 6 років позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 18.02.2015 року близько 21 год. 20 хв. в стані алкогольного сп`яніння прибув до території домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де в приміщенні будинку вказаного домоволодіння, діючи з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, із застосуванням предмету спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, яким є пневматичний пістолет моделі «МР-654К», виробництва Іжевського механічного заводу «Байкал» почав погрожувати ОСОБА_9 , що виразилось у піднесенні ствола пістолету до його голови та вимогою стати перед ним на коліна, яка б демонструвала його зверхність.

Після цього, обвинувачений побачив мобільний телефон, маючи раптово виниклий умисел на вчинення майнового злочину, розуміючи, що демонстрацією пістолету подавив опір потерпілого, заволодів мобільним телефоном «Nokia-1208», вартість якого складає 200 грн. 10 коп., чим спричинив ОСОБА_9 майнові збитки на вказану суму.

Після цього перервав свої протиправні дії на прохання присутнього ОСОБА_10 , який прийшов з ним. Телефон відніс до ОСОБА_11 , оскільки потерпілий після того, як обвинувачений заволодів телефоном, намагався повернути телефон і повідомив, що він належить вказаній особі.

Далі, 18.02.2015 року близько 21 год. 40 хв., продовжуючи вчинення своїх протиправних дій, обвинувачений прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_3 в цьому ж селі, що належить ОСОБА_12 . Біля входу на територію домоволодіння, не реагуючи на вимогу власниці ОСОБА_12 та ОСОБА_9 покинути територію домоволодіння, обвинувачений, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, із застосуванням предмету спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, який є пневматичним пістолетом моделі «МР-654К», виробництва Іжевського механічного заводу «Байкал», почав погрожувати ОСОБА_9 та висловлювати на адресу ОСОБА_9 та ОСОБА_12 погрози та нецензурну лайку. Потім, увійшовши до приміщення будинку, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми поведінки в суспільстві, порушуючи нічний спокій громадян, діючи з особливою зухвалістю, почав безпідставно виражатись нецензурною лайкою на адресу мешканців будинку. На вказаний галас із будинку вийшов ОСОБА_13 , який також почав робити йому зауваження та вимагати припинити його протиправні дії.

У відповідь на це обвинувачений, діючи з винятковим цинізмом та усвідомлюючи, що в будинку знаходяться троє малолітніх дітей, а також те, що ОСОБА_13 є інвалідом 3-ї групи внаслідок часткової ампутації нижньої кінцівки, почав наносити йому удари руками в область голови та вступив з ним в бійку, внаслідок чого обвинувачений та ОСОБА_13 впали на підлогу, де обвинувачений продовжив наносити ОСОБА_13 удари по різним частинам тіла. Далі, продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений знову дістав пневматичний пістолет моделі «МР- 654К», виробництва Іжевського механічного заводу «Байкал», демонструючи який, погрожував присутнім, однак вказаний пістолет у нього в ході боротьби вихопив ОСОБА_13 . На зчинений галас до будинку прийшов мешканець сусіднього домоволодіння ОСОБА_14 , який також почав робити обвинуваченому зауваження та намагатись припинити його протиправні дії. Зусиллями ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 вдалось вивести обвинуваченого ОСОБА_6 із будинку. Після цього обвинувачений, продовжуючи свої протиправні дії та не маючи доступу до приміщення будинку, почав, застосовуючи погрози та фізичну силу, виривати вхідні двері, намагаючись потрапити до приміщення будинку та вимагаючи повернути йому відібраний у нього пістолет. Отримавши назад відібраний у нього пістолет, обвинувачений продовжив свої протиправні дії, та за допомогою дерев`яної палиці, знайденої на подвір`ї домоволодіння, вибив скло у вікні, в коридорі домоволодіння, та був змушений залишити територію домоволодіння, під впливом свого товариша ОСОБА_10 , який, також перебуваючи на території вказаного домоволодіння, зміг вивести його з подвір`я та припинити його протиправні дії.

Близько 00 год. 10 хв. 19.02.2015 року обвинувачений, продовжуючи свої протиправні дії, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прибув повторно на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми поведінки в суспільстві, порушуючи нічний спокій громадян, діючи з особливою зухвалістю, почав стукати в двері та вимагати щоб йому відчинили. Мешканець будинку ОСОБА_13 почав вимагати від обвинуваченого, щоб той припинив порушувати громадський порядок та залишив територію домоволодіння. У відповідь на це обвинувачений, діючи з особливою зухвалістю, ще більш агресивно та з більшою фізичною силою почав смикати за двері, намагаючись відчинити їх силоміць, однак такі його дії не були успішними в зв`язку тим, що ОСОБА_13 чинив йому опір та тримав двері із середини будинку і не дав їх відчинити. Усвідомлюючи перешкоду у вчиненні своїх дій в особі ОСОБА_13 обвинувачений схопив дерев`яну палицю та через робите раніше вікно вдарив ОСОБА_13 в обличчя, намагаючись подолати його опір, однак не досягши своєї мети, та, почувши що власниця домоволодіння ОСОБА_12 телефонує до міліції, пішов з території домоволодіння. Вказані дії супроводжувались постійним висловленням погроз та нецензурною лайкою з боку обвинуваченого на адресу присутніх.

Від нанесених ударів ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, зі скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок міськрайонного суду та призначити новий судовий розгляду у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що в діях ОСОБА_6 вбачається відсутність обов`язкових ознак суб`єктивної сторони такого злочину як розбій - корисного мотива і головне - прямого умислу направленого на заволодіння чужим майном. Так, ОСОБА_6 під час знаходження в будівлі потерпілого, як під час демонстрації перед ним пневматичного пістолету так і потім при розмові з ним, не пред`являв ОСОБА_9 ніяких майнових вимог, щоб могло свідчити на спрямованість його умислу і мету направлену на заволодіння чужим майном. Мобільний телефон «Nокіа», який він дійсно забрав з квартири ОСОБА_9 він не мав наміру привласнити, або продати, щоб отримати для себе майнову вигоду, а передав як йому тоді здавалось, в цей же вечір справжньому власнику, а той потім його повернув ОСОБА_9 . Вважає, що досудове слідство, а потім і суд припустились помилки, неправильно оцінивши фактичні обставини вказаної події, кваліфікуючи їх як розбійний напад за ч.1 ст.187 КК України. Крім того, зазначає, що суд у вироку вказав, що своїми діями ОСОБА_6 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинені із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, кваліфікуючи їх, як злочин передбачений ч.4 ст.296 КК України. Однак, обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним в скоєнні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства пояснюючи свій прихід на територію вказаного домоволодіння все тим же мотивом - пошуком своєї знайомої. ОСОБА_6 не визнав себе винним в тому, що він застосовував предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень. Зазначений йому в обвинуваченні пневматичний пістолет, як знаряддя злочину, він постійно носив при собі в оперативній кобурі з метою самозахисту, а не взяв заздалегідь для нанесення тілесних ушкоджень. Вказує, що ні досудовим ні судом слідством не було доведено, що під час скоєння ним хуліганських дій був застосований предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок міськрайонного суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичних обставинам кримінального провадження, суд не взяв до уваги його показання та не дав їм належної оцінки, в результаті чого злочини, які були йому інкриміновані, кваліфіковано не правильно.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового процесу має бути проаналізований і одержати відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 , що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 18.02.2015 року, о 21 год. 20 хв. вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, у якому потерпілим визнано ОСОБА_9 , а в подальшому 18.02.2015 року в період часу з 21 год. 20 хв. до 21 год. 40 хв. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, завдавши при цьому матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 .

В ході судового провадження прокурор обвинувачення не змінював і не доповнював його.

Всупереч цьому, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив, що з обвинувачення ОСОБА_6 слід виключити заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_11 , який згідно обвинувального акту є потерпілим по епізоду інкримінованого за ч.1 ст.187 КК України, оскільки останній пояснив, що телефон до цих подій він продав ОСОБА_9 .

Разом з тим, в описовій частині вироку суд вказав, що ОСОБА_6 , побачивши мобільний телефон, маючи раптово виниклий умисел на вчинення майнового злочину, розуміючи, що демонстрацією пістолету подавив опір потерпілого, заволодів мобільним телефоном «Nokia-1208», чим спричинив майнові збитки потерпілому ОСОБА_9 , що не інкримінувалось стороною обвинувачення.

Таким чином, районний суд фактично замінив потерпілого ОСОБА_11 на потерпілого ОСОБА_9 , при цьому не обґрунтував зазначені підстави, що потягло за собою порушення права обвинуваченого на захист, адже останній має право знати в чому його обвинувачують.

Тобто, суд з власної ініціативи вийшов за межі висунутого обвинувачення, погіршивши становище ОСОБА_6 .

Крім того, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви і підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 винним себе по епізоду обвинувачення, який кваліфікований за ч.1 ст.187 КК України (розбій) не визнав і пояснив суду, що 18.02.2015 року, у себе дома вжив багато пива, сп`янів, а тому ліг відпочивати, потім його розбудив давній приятель на прізвище ОСОБА_10 , який нагадав йому, що він обіцяв його познайомити з дівчиною на ім`я ОСОБА_15 . Одягаючись, він як завжди надів оперативну кобуру в яку поклав пневматичний пістолет (без набоїв) зовні схожий на пістолет «Макарова». Він мав звичку носити його з собою під пахвою з метою самозахисту. В пошуках місця знаходження ОСОБА_15 спочатку зайшли додому до ОСОБА_9 . Той відповів йому, що не знає де знаходиться ця жінка. Навіщо витягував пістолет пояснити не зміг, але не з метою нападу і заволодіння майном останнього.

Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, суд послався на показання свідків, протоколи слідчих експериментів, висновки експертиз.

Однак, зазначені докази суд лише перерахував, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам ст.ст. 87, 97 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін, забезпеченості доведеності чи недоведеності вини та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.
Разом із тим, згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування. Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон і з фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно з абз. 2, 3, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; мотиви призначення покарання.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав належним чином.

Відповідно до пунктів а) та b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та протоколами до неї, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, за наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду ухвалений з такими істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене вище, а також те, що суд апеляційної інстанції у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КПК України, вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, крім того, враховуючи відсутність клопотань сторін кримінального провадження щодо повторного дослідження фактичних обставин та доказів кримінального провадження, то колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості приведення вироку суду у відповідність до вимог кримінального процесуального закону та ухвалення кінцевого рішення по справі.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог пунктів 2, 13 ст. 7, ст. 20 та ст. 26 КПК України оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Враховуючи, що вирок суду скасовано через вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг, при цьому під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону необхідно проаналізувати всі докази у справі дати їм належну оцінку, перевірити інші доводи апеляційних скарг учасників та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути вказану вище неповноту, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, дослідити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують ОСОБА_6 у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законодавством.

Також висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Зрештою, дати належну правову оцінку зібраним доказам, виходячи з принципу їх достовірності, допустимості та достатності і винести законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Вирішуючи питання про міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, а також є необхідним для запобігання наявним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому слід продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.07.2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в тому ж суді в іншому складі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 діб, тобто з 26.01.2016 року по 25.03.2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4