Справа № 591/2048/14-к Провадження № 1-кс/591/319/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2014 року Зарічний районний суд м. Суми у складі:
Слідчий звернувся до суду з погодженим прокурором клопотання про накладення арешту на майно автомобіля марки Chevrolet Niva 2123, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ., зареєстрованого на ім`я ОСОБА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 .
Клопотання мотивовано тим, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за вчинення якого передбачена конфіскація майна.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав.
На підставі ч.2 ст.172 КПК України, оскільки слідчим надано відомості про виставлення транспортного засобу на продаж (а.с.24), тобто дізнавшись про можливість обмеження права на реалізацію підозрюваний може вчинити дії на неможливість виконання ухвали судді щодо накладення арешту, тому суд вирішив здійснити розгляд клопотання за відсутності підозрюваного та власника автомобіля.
Вивчивши клопотання та надані докази, вислухавши пояснення слідчого, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
27.01.2014р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
З положень ч.3 ст.170 КПК України випливає, що підставами для накладення арешту можуть бути забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Клопотання порушено з підстави забезпечення можливої конфіскації майна.
В обґрунтування клопотання про належність майна підозрюваному слідчий стверджує, що ОСОБА_4 придбав у власність автомобіль марки Chevrolet Niva 2123, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом укладання в усній формі договору купівлі продажу та проведенням готівкового розрахунку за передачу майна у власність. Зазначені обставини підтверджено протоколами допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , які вказують на обставини відчуження транспортного засобу та проведення розрахунків.
На підставі ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
На підставі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України).
Таким чином, договір купівлі продажу транспортного засобу може бути укладено виключно в письмовій формі, однак слідчим не надано підписаних обома сторонами письмових доказів, які підтверджують факт укладення такого договору.
В той же час, за змістом абзацу другого частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між ними.
Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України (ч.4 ст.4 ЦК України).
Відповідно до пункту 2, абзацу 2 пункту 8 Порядку державної реєстрацiї (перереєстрацiї), зняття з облiку автомобiлiв, автобусiв, а також самохiдних машин, сконструйованих на шасi автомобiлiв, мотоциклiв усiх типiв, марок i моделей, причепiв, напiвпричепiв, мотоколясок, iнших прирiвняних до них транспортних засобiв та мопедiв, затверджених постановою від 07 вересня 1998 року №1388 Кабінету Міністрів України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:
· довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;
· договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби;
· копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;
· довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;
· акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;
· вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;
· договір фінансового лізингу.
Однак, згідно Інформаційної довідки УДАІ УМВС України в Сумській області автомобіль марки Chevrolet Niva 2123, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_5 .
Тобто, суду не доведено, що підозрюваний є власником автомобіля.
Крім того, слідчим не доведено, що транспортний засіб відповідає визначеним ст..167 КПК України критеріям, не доведено, що власник транспортного засобу ОСОБА_5 причетний до обставин вчинення кримінального правопорушення, що не дає можливості обмежити право володіння підозрюваного автомобілем або застосування менш обтяжливий спосіб арешту.
Таким чином, суд вважає, що клопотання є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 170 173 КПК України, суд -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1