Провадження № 11-о/783/5/15 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
25 листопада 2015 року м. Львів
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2003 року
в с т а н о в и в :
Вказаним вироком ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. « а », « г », « і » ст. 93 КК України 1960 року і засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна.

24 листопада 2015 року до Апеляційного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

В своїй заяві ОСОБА_3 , покликаючись на неправильне призначення покарання апеляційним судом і допущені порушення з боку слідчого ОСОБА_4 під час досудового розслідування справи, порушення норм Європейської Конвенції з прав людини, вказує, що рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 визнано неконституційним існування і застосування в Україні виключної міри покарання у виді смертної кари. Законом України від 22.02.2000, який набув чинності 04.04.2000, за ст. 115 КК України в редакції 2001 року введено новий вид покарання у виді довічного позбавлення волі. З врахуванням цього вважає, що при розгляді кримінальної справи апеляційний суд не мав права призначати йому покарання у виді довічного позбавлення волі за ст. 93 КК України, так як на час вчинення ним злочину в Україні було введено мораторій на застосування смертної кари, а покарання у виді довічного позбавлення волі за ст. 93 КК України ще не було передбачено законом, а тому, на його думку, суд не мав права призначити йому покарання більш суворіше ніж позбавлення волі строком від 10 до 15 років. Також вказує на те, що вважає себе невинуватим у вчиненні даного злочину, явку з повинною ніколи не писав і його вина у скоєному судом не доведена. Стверджує, що не вбив, а вдарив потерпілого ОСОБА_5 у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання та тяжкої образи з боку потерпілого. В ході досудового слідства слідчий ОСОБА_4 обмежився проведенням у справі амбулаторної судово-психіатричної експертизи, хоча, зважаючи на обставини справи й тяжкість злочину, повинен був призначити таку в умовах стаціонару з його направленням до відповідного медичного закладу. Крім того, в порушення вимог кримінально-процесуального закону на стадії досудового розслідування слідчий не залучив до участі в справі захисника і всупереч зазначених у вироку даних адвокат ОСОБА_6 насправді не брала участь у справі в якості його захисника.

Просить прийняти заяву до розгляду, під час якого визнати наведені ним факти порушення вимог закону, у тому числі й порушення його права на захист та справедливий суд. Вказаний вирок змінити, привести його у відповідність до діючого законодавства та пом`якшити призначене покарання у відповідності до вимог закону, так як воно не відповідає даним про його особу і тяжкості скоєного злочину.

Заява засудженого ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 462 КПК України, так як не містить даних, які є підставою для відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами.

Так, із змісту вироку апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_3 було визнано винним у тому, що він, 15 грудня 2000 року, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб вчинив вбивство двох осіб, і засуджено за пунктами «а», «г», «і» ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Відповідно до ст. 462 КК України, в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами має бути зазначено обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_3 , зазначені ним обставини вже існували на момент розгляду справи судом, а тому були відомі йому на час судового розгляду. У зв`язку з цим вказані обставини не можуть бути визнані нововиявленими згідно положень ст. 459 КПК України.

Законом України № 1483ІІІ від 22.02.2000 « Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України » смертну кару, як вид покарання, замінено довічним позбавленням волі. Отже, покарання у виді довічного позбавлення волі за злочин, передбачений ст. 93 КК України, було передбачено кримінальним законом як на момент вчинення злочину ОСОБА_3 ( 15.12.2000 ), так і на момент розгляду справи судом.

Ці обставини суду апеляційної інстанції при постановленні вироку у справі 08.05.2003 були відомі.

Крім того, наведені у заяві засудженого ОСОБА_3 обставини були предметом вивчення при розгляді справи Верховним Судом України в касаційному порядку за касаційними скаргами ОСОБА_3 та інших засуджених і їхніх захисників, який своєю ухвалою від 30.09.2003 вказаний вирок щодо ОСОБА_3 залишив без змін.
Зважаючи на викладене підстав для відкриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2003 року не вбачається.

Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України, до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не оформленої згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу, тобто вона повертається заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 429, ст. 464 КПК України
п о с т а н о в и в :
Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2003 року повернути заявнику.

Роз`яснити засудженому, що повернення заяви не позбавляє його права на повторне звернення при наявності передбачених законом підстав.

Суддя ОСОБА_1