Ухвала
іменем україни

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 21 липня 2015 року,

за участю:
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2015 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянин України, уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 , такий, що судимості
не мав,

засуджений за частиною 2 статті 369-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 14450 грн.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, працюючи землевпорядником Рідківської сільської ради в 2014 році познайомився з ОСОБА_9 , який з метою ведення власної справи запланував отримати у власність земельну ділянку на території Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області.

В подальшому ОСОБА_10 з метою належного, правильного та швидкого отримання земельної ділянки звернувся з вказаних питань до Рідківського сільського голови, який в свою чергу скерував його до спеціаліста із земельних питань Рідківської сільської ради ОСОБА_11 . Так, в розмові із ОСОБА_12 . ОСОБА_8 повідомив останньому про можливість посприяти у вирішенні питання щодо виділення йому земельної ділянки, яку він зможе оформити у власність. При цьому, ОСОБА_8 зазначив, що питання про виділення вказаної земельної ділянки не входить до компетенції сільської ради, оскільки вона знаходиться за межами населеного пункту та рішення про її виділення приймає Держземагенство. Разом з тим, ОСОБА_8 зазначив, що за умови передачі йому неправомірної вигоди він посприяє в позитивному вирішенні питання про виділення вказаної земельної ділянки останньому шляхом впливу на голову та депутатів Рідківської сільської ради, а також на службових осіб Держземагенства.

Пізніше ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обумовили, що останній надасть йому неправомірну вигоду у розмірі 15000 доларів США та в подальшому ОСОБА_8 зменшив обумовлену суму, вказавши, що за сприяння до прийняття рішення ОСОБА_13 необхідно надати вже 14000 доларів США.

В свою чергу ОСОБА_10 , сприймаючи ОСОБА_8 , як представника влади, усвідомлюючи, що останній в силу своїх повноважень, стосунків із головою та депутатами Рідківської сільської ради та із працівниками Держземагенства, в повноваження яких входить вирішення питання про виділення вказаної земельної ділянки, зможе вплинути на них, з метою прийняття необхідного йому рішення, погодився передати ОСОБА_8 визначену неправомірну вигоду.

Так, 11 жовтня 2014 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, діючи згідно попередньої домовленості з ОСОБА_8 , передав власнику ресторану ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, в якості частини неправомірної вигоди для ОСОБА_11 .

Крім того, 20 жовтня 2014 року о 16 годині 10 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи на земельній ділянці ОСОБА_8 , що розташований в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, зустрівся із ОСОБА_8 та передав йому решту обумовленої неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 13000 доларів США, а ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що одержує незаконну винагороду від ОСОБА_10 , прийняв ці кошти в якості неправомірної вигоди та запевнив останнього про позитивне вирішення питання щодо надання йому земельної ділянки.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції 21 липня 2015 року ухвалив новий вирок, яким вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасовано. ОСОБА_8 визнаний винуватим за частиною 2 статті 369-2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Тому ОСОБА_15 взято під варту в залі суду негайно. Ухвалено строк відбуття покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 21 липня 2015 року. В строк відбуття покарання зараховано час утримання під вартою з 20 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2014 року, включно. В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну вироку суду апеляційної інстанції шляхом його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку терміном 3 роки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції не мав підстав призначати покарання з реальним його відбуванням з огляду на враховані судом першої інстанції обставини, а також з огляду на дані про його особу, визнання ним своєї вини та залучення до праці за місцем відбування покарання.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи касаційної скарги захисника частково аналогічні змісту скарги засудженого.

До того ж, захисник вказує на дані про особу засудженого, за якими останній проявив бездоганну поведінку під час кримінального провадження, альтернативність видів покарань за частиною статті, за яку засуджений його підзахисний, відсутність обтяжуючої покарання обставини, яку всупереч вимогам закону, на його думку, визнано судом апеляційної інстанції, - вчинення злочину з метою особистого збагачення, а також залишення без підтвердження висновок щодо необхідності ізоляції засудженого від суспільства.

Крім того, захисник стверджує, що суд апеляційної інстанції з врахуванням правил, визначених у статті 5 КК України, та даних про особу засудженого і ступеня тяжкості кримінального правопорушення мав усі підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника, котрий підтримав свою та засудженого касаційні скарги, прокурора, котра заперечувала проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційних скарг, засудженим та його захисником не оскаржуються подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 2 статті 369-2 КК України дій ОСОБА_16 , обставини щодо чого розглядалися в порядку частини 3 статті 349 КПК України, а також розмір та вид призначеного покарання.

Що стосується доводів засудженого та його захисника про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, то вони є неспроможними.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК України (на день вчинення кримінального правопорушення), якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді штрафу, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, дані про його особу, котрий вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, перебування на його утриманні тяжко хворої матері похилого віку, стан його здоров`я, відсутність шкоди від його дій, а також пом`якшуючі покарання обставини, до яких віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Під час же перевірки вказаного вироку, суд апеляційної інстанції не погодився з призначеним судом першої інстанції видом покарання та постановив новий вирок, яким визначено покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважав, що суд першої інстанції не врахував вчинення ним кримінального правопорушення з метою особистого збагачення. При цьому, суд апеляційної інстанції зважив на враховані судом першої інстанції обставини при призначенні покарання та вказав на відсутність підстав для застосування статей 69, 75, 76 КК України.

Тобто, суд апеляційної інстанції, додатково зваживши на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, пом`якшуючі покарання обставини, у сукупності, разом з обставинами вчинення кримінального правопорушення та суми отриманої неправомірної вигоди, дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням. У зв`язку з чим, колегія суддів не має підстав визнати такі висновки необґрунтованими, а призначене покарання, у тому числі його форму відбування в умовах ізоляції від суспільства, явно несправедливим внаслідок суворості.

Тоді як, вказані засудженим та його захисником обставини були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та, як вже вказано, враховувалися в сукупності без надання переваги одним обставинам над іншими.

Посилання ж захисника на віднесення судом апеляційної інстанції до обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину з метою особистого збагачення, є безпідставним з огляду на зміст вироку, де акцентується увага виключно на обставини вчинення кримінального правопорушення та суму отриманої неправомірної вигоди.

Отже, призначене засудженому покарання апеляційним судом відповідає вимогам статті 65 КК України та принципу індивідуалізації покарання, є виваженим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Сам же апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 420 КПК України.

За таких обставин, вирок суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, призначене покарання ОСОБА_17 справедливим, а відтак касаційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 21 липня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3