УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Галапаца І.І.

Суддів Леона О.І., Гаврилова В.М.

з участю прокурора Мотринця Є.І.

захисника-адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді І інстанції на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 29 липня 2010 року,

встановила:

цією постановою відмовлено в задоволенні подання старшого слідчого 2-го відділення СВ УСБ України про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано останньому запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

ОСОБА_2 органом досудового слідства підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 365 ч.3 КК України.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді І інстанції, покликається на те, наявні достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_2 може ухилятись від слідства і суду та виконання процесуальних рішень, оскільки 31 травня 2010 року останній фактично ухилився від органів досудового слідства, і його місце знаходження було встановлено лише 01 червня 2010 року, після чого його було затримано в порядку ст. 115 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_2, перебуваючи на волі, може чинити тиск на свідків у справі працівників ДП "Стрийський КХП №2", а також працівників ТОВ "Зерноекспорт", де останній є співзасновником та здійснював керівництво всією діяльністю вказаного товариства, здійснювати внесення неправдивих відомостей в документи, чим перешкоджати встановленню істини у справі.

Вважає, що судом не надано оцінки систематичності злочинних дій ОСОБА_2, спрямованих на розтрату ввірених йому товарно-матеріальних цінностей, що вчинені ним шляхом зловживання службовим становищем, в особливо великих розмірах, чим спричинено значні збитки охоронюваним законом інтересам суб'єктів господарювання, у тому числі і державним інтересам в особі Аграрного Фонду України.

Наголошує, що обираючи ОСОБА_3 запобіжний захід підписку про невиїзд з постійного місця проживання, суд вказав адресу такого: м. Львів, вул. Городоцька, 4/3, однак в матеріалах справи жодних відомостей про місце проживання обвинуваченого за цією адресою немає.

Крім цього, суддею не враховано, що ОСОБА_2 обвинувачується і підозрюється ще у двох епізодах злочинних діянь, передбачених ст. 191 ч.5 КК України.

Також зазначає, що судом не враховане те, що ОСОБА_2 раніше притягався до кримінальної відповідальності, а саме 03 червня 2008 року Ленінським районним судом м. Вінниця його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченою ст. 366 ч. 1 КК України та засуджено за цією статтею до штрафу в сумі 850 грн.

Акцентує, що кваліфікована медична допомога та належний догляд можуть бути надані останньому в умовах ЛСІ УДДУПВП у Львівській області у звязку із його станом здоровя.

А тому, враховуючи тяжкість та суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_2 злочинних діянь, його особу, те, що перебуваючи на волі, останній може ухилитись від слідства та суду, від виконання із ним подальших процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню об'єктивної істини у справі, продовжити злочинну діяльність, а також те, що інший менш суворий запобіжний захід не забезпечить виконання ОСОБА_2 процесуальних обов'язків і його належної поведінки, вбачає, що адекватним до вчиненого запобіжним заходом ОСОБА_2 є взяття під варту.

Просить скасувати постанову судді районного суду та направити подання на новий судовий розгляд в суд І інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію, захисника-адвоката ОСОБА_1, який заперечив апеляцію та просить постанову судді залишити без зміни, розглянувши матеріали судової, кримінальної справ та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" із відповідними змінами і доповненнями, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України і його належної поведінки, при цьому вказується на те, що взяття під варту на стадії дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитись від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність.

Згідно із ст. 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 КПК України, враховуються також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, її вік, стан здоров'я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують, що передбачено і п.10 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України.

Колегія суддів вважає, що суддя районного суду зясував, що ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні і вихованні чотирьох неповнолітніх дітей, пристарілого батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда ІІ групи та рідну сестру ОСОБА_5 інваліда І групи, які потребують постійного догляду та допомоги, має постійне місце проживання, численні відзнаки та державні нагороди.

Крім цього, суд врахував стан здоровя ОСОБА_2, який потребує невідкладного лікування, і як встановлено при розгляді апеляції, останній на даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні, і цього не заперечив слідчий Подоляк В.І.

Отже, на думку колегії суддів, суддя районного суду, відмовляючи в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ОСОБА_2, керувався вимогами ст.ст. 148, 150, 1652 КПК України і прийшов до вірного висновку, що покликання слідчого про те, що останній може ухилитись від слідства і суду та перешкоджати встановленню істини у справі є необґрунтованими.

Крім цього, прокурором в апеляції теж не наведено переконливих доводів та нових обставин на спростування висновків судді в оскаржуваній постанові, які б ставили їх під сумнів і давали б підставу для скасування такої.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 29 липня 2010 року, якою відмовлено в задоволенні подання старшого слідчого 2-го відділення СВ УСБ України про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано останньому запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді І інстанції без задоволення.

Головуючий

Судді