В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2016 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
та його захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/69/15, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 12.02.2014 року, про обвинувачення, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп, Ужгородського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , цигана, громадянина України, без освіти, непрацюючого, раніше судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, до міри покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме до відбування громадських робіт на строк 140 годин, в той же день він був ознайомлений з вказаним вироком, який набрав законної сили 24.10.2013 року, порядком та умовами відбування кримінального покарання у вигляді громадських робіт.
Однак ОСОБА_4 умисно усвідомлюючи, що неявкою для відбуття громадських робіт ухиляється від призначеного покарання не пов`язаного з позбавленням волі, без будь-яких поважних причин, з моменту проголошення вироку 23.09.2013 року, який набрав законної сили 24.10.2013 року для відбування покарання у вигляді громадських робіт так і не з`явився. Ухилившись тим самим від відбування громадських робіт.
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до даного покарання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичних обставин справи та доказів, викладених в обвинувальному акті. Пояснив про обставини скоєного злочину, як викладено вище.
З урахуванням повного визнання вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та не оспорювання фактичних обставин справи, суд за згоди учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись дослідженням даних про його особу, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення йому вимог ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України скористався своїм правом і відмовився від давання показань.
Таким чином, суд доходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому діяння та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чоп, Ужгородського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , циган, громадянин України, без освіти, непрацюючий, раніше судимий - вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, до міри покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме до відбування громадських робіт на строк 140 годин; утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає повне визнання вини та щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнає рецидив вчинення злочину.

При обранні виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, а також дані про особу обвинуваченого, викладені вище у вироку, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 та вважає, що виправлення обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства та призначає йому міру покарання у вигляді арешту на строк один місяць в межах санкції статті.
Як зазначено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком і застосування ст. 75 КК в такому випадку не допускається.
Тому суд не приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.
Проте суд не вважає за необхідне у даному випадку застосовувати ст. 71 КК України, оскільки відповідно до повідомлення Кримінально виконавчої інспекції Ужгородського району Відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області ОСОБА_4 07.10.2014 року знятий з обліку у зв`язку з повним виконанням покарання у вигляді громадських робіт за вищезазначеним вироком.

У зв`язку з тим, що обвинуваченому під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався, суд також не вбачає підстав для обрання йому запобіжного заходу.
Цивільний позов - не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Потерпілі від кримінального правопорушення відсутні.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Закарпатської області через цей суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1