У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,
суддів ОСОБА_14, ОСОБА_15,
при секретарі ОСОБА_16,
за участю прокурора ОСОБА_17,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000061 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 17 год. 09 січня 2013 року за місцем свого проживання АДРЕСА_1 під час конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_7, на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та закриття провадження за відсутністю події злочину. Зазначає, що органами досудового розслідування та судом не було перевірено його алібі, порушено його право на захист, не зібрано доказів, які би вказували на його винуватість у цьому правопорушенні, а висновки суду ґрунтуються на суперечливих доказах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про незаконність його засудження за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки тілесні ушкодження потерпілий отримав в інший день та за інших обставин, не ґрунтуються на матеріалах провадження і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7, який повідомив, що 09 січня 2013 року його син ОСОБА_6 під час суперечки наніс йому удари руками і ногами по різним частинам тіла;

- показаннями свідка ОСОБА_8, яка повідомила, що бачила, як 09 січня 2013 року ОСОБА_6 наніс руками серію ударів по обличчю ОСОБА_7 і примусово утримував його в своєму будинку;

- показаннями свідка ОСОБА_9, який повідомив, що ОСОБА_6 постійно ображає свого батька та застосовує до нього фізичне насильство, а 09 січня 2013 року він чув крики з дому засудженого, а потім бачив потерпілого, на обличчі якого були тілесні ушкодження.

Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження, локалізація яких відповідає показанням потерпілого та свідка ОСОБА_8, вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета і могли утворитися від удару руками, ногами або іншими тупими предметами за обставин, вказаних у постанові, та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Твердження засудженого про те, що судами не було перевірено його алібі, не зібрано доказів, які би вказували на його винуватість у цьому правопорушенні, є необґрунтованими.

Суди також правильно не взяли до уваги показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки безпосередніми свідками події, а саме нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень своєму батьку, вони не були.

Таким чином, повністю доведена винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і його дії кваліфіковані правильно.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який не визнав вину, нейтрально характеризується, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Розглянувши за апеляцією засудженого ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляції.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень у провадженні, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15