пр. № 1-кп/759/80/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження: прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001288 по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, освіта вища, працює провідним інженером ДП «Антонов», не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами, у період часу приблизно з 22-00 год. 23.07.2014 року по 07-30 год. 29.07.2014 року зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 боєприпаси до нарізної вогнепальної зброї 1152 патрона калібру 9х18 мм та 9х19 мм, які знаходилися у 38 паперових коробках.

29.07.2014 року за місцем проживання ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_2 працівниками міліції проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено 1152 патрона калібру 9х18 мм та 9х19 мм, які ОСОБА_10 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві №578 від 29.07.2014 року 1152 предмети схожі на патрони, виявлені та вилучені 29.07.2014 року в ході обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, до стрільби придатні, виготовлені промисловим способом на Луганському патронному заводі м. Луганськ, Україна. З них: 352 предмети ззовні схожі на патрони із маркуванням «ЛПЗ 9х18», є пістолетними патронами зразка 1951 року калібром 9х18 мм до пістолету системи «Макаров», що споряджені оболонковими кулями із свинцевим осердям. Дані патрони можуть бути використані в пістолетах «ПМ, АПС, ФОРТ-12, Форт-17» та іншій зброї відповідного типу та калібру, до стрільби придатні; 800 предметів ззовні схожих на патрони із маркуванням «ЛПЗ 9х19», є пістолетними патронами калібром 9х19 мм, що споряджені оболонковими кулями із свинцевим осердям. Дані патрони можуть бути використані в пістолетах «GLOCK-17, GLOCK-19, Р-08» та іншій зброї відповідного типу та калібру, до стрільби придатні.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_10 обвинувачується у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що приблизно 23-24.07.2014 року, точну дату він не пам`ятає, до нього близько 22-00 год. зайшов його давній знайомий ОСОБА_11 та попросив залишити у нього вдома на декілька днів два важких пакети. Він дозволив ОСОБА_12 залишити пакети, вони були непрозорі, світлого кольору, останній поставив їх у коридорі, сам він пакетів не торкався. 29.07.2014 року близько 7-00 год. подзвонили у двері. Він був сам вдома, підійшов до дверей та спитав хто це. Йому відповіли, що це міліція із постановою суду про обшук. Він погано бачить без окулярів, тому не впустивши працівників міліції до квартири, пішов в кімнату за окулярами. По дорозі в кімнату він побачив пакети, які залишив ОСОБА_11 , взяв їх та, вирішивши, що останній навмисно його підставив, викинув у вікно. Потім він взяв окуляри, ознайомившись з ухвалою суду, відкрив двері працівникам міліції. Частина працівників міліції побігли на вулицю, інші зайшли до квартири. Потім вони всі разом вийшли на вулицю, там був понятий ОСОБА_13 , це його сусід. Пакети відкривали при ньому, але він не впевнений, що це саме ті пакети, які він викинув.

Обвинувачений наполягав на тому, що не знав, що було у пакетах, а викинув їх через особливий емоційний стан, оскільки на протязі декількох років у нього лунали судові тяжби з приводу заповіту його батька, йому неодноразово погрожували та переслідували. Він повідомив працівникам міліції, що ці пакети йому не належать, проте він викинув їх у вікно.

Як наполягав ОСОБА_10 , йому не було сенсу зберігати вдома бойові припаси без передбаченого законом дозволу, оскільки він працює на ДП «Антонов», займається науковою діяльністю, має доступ до державної таємниці та у будь-який час у разі потреби міг би отримати дозвіл на зброю та боєприпаси. Вважає дане кримінальне провадження наслідком провокації з боку правоохоронних органів та просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, згідно з вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо ретельно досліджені судом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що ОСОБА_10 це його сусід. Навесні вранці (точну дату та час він не пам`ятає), він вийшов зі своєї квартири та зустрів працівників міліції, які запропонували піти з ними. Вони разом вийшли на вулицю та працівники міліції вказали йому на пакунки, яки лежали біля його під`їзду. Він не пам`ятає якого вони були кольору, але вони були непрозорі. На подвір`ї біля будинку працівники міліції, в присутності ОСОБА_10 та другого понятого жінки, розпакували пакети, в них знаходились набої різних калібрів. Він знімав все, що бачив на свій мобільний телефон, працівники міліції також знімали та фотографували на мобільний телефон. Потім піднялись до квартири ОСОБА_10 , там теж проводили обшук. Пакети з патронами до квартири занесли працівники міліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що навесні 2014 року, точну дату вона не пам`ятає, близько 7-00 год. вона гуляла на вулиці із собакою. До неї підійшли працівники міліції та попросили пройти з ними. Вона пройшла з ними до під`їзду будинку, там під вікном лежав пакет, в якому були патрони. Працівники міліції рахували ці патрони відразу на місці, потім вдома у обвинуваченого, де також потім провели обшук. В квартирі було відкрите вікно та балкон. Які покази обвинувачений давав працівникам міліції вона не пам`ятає, але він повідомив, що йому ці пакети привезли й треба буде їх передати.

Таким чином, зазначені особи не були безпосередніми очевидцями виявлення зазначених пакунків та їх показання, стосовно обставин виявлення та належності цих пакунків є показаннями з чужих слів, які відповідно до ст. 97 КПК України не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими. Інших доказів, які могли би підтвердити надані показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в цій частині, сторона обвинувачення не надала.

Крім показань свідків, судом досліджувались надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України наступні документи:

-клопотання про проведення обшуку від 05.06.2014 року (а.с. 32-35);

-ухвала про проведення обшуку від 08.07.2014 року (а.с. 36-37);

-протокол обшуку від 29.07.2014 року (а.с. 38-41);

-протокол огляду речей та документів від 03.09.2014 року (а.с. 42-44);

-акт прийому-передачі вилучених речей та документів від 03.09.2014 року (а.с. 45);

-зберігальна розписка (а.с. 48);

-постанова про призначення судово-балістичної експертизи від 29.07.2014 року (а.с. 49-50);

-висновок експерта №578 від 29.07.2014 року (а.с.51-55);

-постанова про призначення дактилоскопічної експертизи від 13.08.2014 року (а.с. 56-57);

-висновок експерта №200/д від 03.10.2014 року (а.с. 58-66).

Виходячи з вимог ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Стороною обвинувачення надано суду на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, протокол обшуку житла обвинуваченого від 29.07.2014 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 08.07.2014 року, якою задоволено клопотання від 05.06.2014 року.

Проте, зазначений протокол не відповідає вимогам ст. 104 КПК України. Так, в протоколі обшуку не зазначено де саме та яким чином знайдені вилучені предмети, в якому стані вони перебували, їх ідентифікуючі ознаки, не зазначено про фіксування процесуальної дії під час проведення обшуку. В той час, як свідок ОСОБА_14 зазначив про проведення фіксування обшуку працівниками правоохоронних органів.

Крім того, обвинувачений відмовився від підписання протоколу, про що зазначено в протоколі. Проте, в порушення вимог ч. 6 зазначеної статті факт відмови особи від підписання протоколу не був засвідчений підписом понятих.

Таким чином, дані, які містяться в зазначеному вище протоколі обшуку, суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину.

Суд також визнає недопустимим доказом висновок експерта №578 від 29.07.2014 року, оскільки на дослідження експерта направлені предмети, які були вилучені під час обшуку відповідно до протоколу, дані якого визнані судом недопустимими доказами.
Висновок експерта №200/д від 03.10.2014 року, протокол огляду речей та документів від 03.09.2014 року, акт прийому-передачі вилучених речей та документів від 03.09.2014 року та зберігальна розписка не підтверджують та не спростовують будь-яких фактичних даних, що мають значення для даного провадження, та доказового значення не мають.

Крім того, перелічені вище докази в своїй сукупності викликають сумніви та суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, не приймає їх як докази сторони обвинувачення та відкидає їх.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Крім того, судом був допитаний свідок захисту ОСОБА_16 , який показав, що він декілька років знайомий із ОСОБА_10 , вони підтримують дружні стосунки. Біля місця проживання ОСОБА_10 є парк, в якому зустрічаються колекціонери. В липні 2014 року він побачив, як незнайомий чоловік придбав в цьому парку набої. Він вирішив, що це холості набої, які використовують на реконструкції. Він попросив у продавця собі таких самих, йому передали два упакованих пакети, він розрахувався та вирішив залишити ці пакунки у ОСОБА_10 , оскільки в нього ще були деякі справи та було незручно ходити з важкими пакетами. Він прийшов до ОСОБА_10 та попросив залишити у нього пакети, останній погодився. Він і раніше залишав деякі речі у ОСОБА_10 . Він не сказав ОСОБА_10 , що саме знаходиться в пакетах. Відносно нього в суді розглядається кримінальне провадження стосовно цього випадку та він повністю визнав свою вину.

Версія обвинуваченого ОСОБА_10 з приводу його непричетності до зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу не спростована дослідженими в судовому засіданні доказами та стороною обвинувачення.

Суд не приймає до уваги надані стороною захисту відеозаписи проведення обшуку, оскільки вони отримані із порушенням встановленого чинним законодавством порядку, тобто є недопустимими, крім того, суд не має спеціальних знань для встановлення автентичності наданих записів, а клопотання про проведення відповідної експертизи стороною захисту не заявлялось.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 .
За правилами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_10 на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_10 .
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України, судові витрати за проведення експертиз необхідно відшкодувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.366 - 371, 373-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 , у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Речові докази набої 9х18 та 9х19 мм, в кількості 790 шт. (а.с. 68) - залишити на зберіганні у УРЗ ГУ МВС в місті Києві в навчальних цілях.

Судові витрати за проведення експертизи №200/д від 03.10.2014 року в сумі 2365,44 грн. та №578 від 29.07.2017 року в сумі 393,12 грн. віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1