№ 5 4615 ск 14
Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 30 листопада 2015 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 2 червня 2015 року.

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 2 червня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 20 липня 2014 року, приблизно о 8 год. 00 хв., перебуваючи на території торгового павільйону ПАБ «Бочка», що розташований на перехресті вул. Світницького та вул. Слави у м. Миргороді Полтавської області, умисно заподіяв ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. У касаційній скарзі засуджений вказує, що при постановлені судових рішень, суди допустили істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому посилається на ту обставину, що суд першої інстанції неповно та однобічно розглянув кримінальне провадження, дав невірну оцінку зібраним в ході судового розгляду доказам. Апеляційний суд, всупереч вимог ст. 419 КПК України, вказані порушення не виправив та залишив вирок місцевого суду без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Можливість скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового розгляду, чинним законодавством не передбачена.

Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, висновки суду про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Так, судом правильно зроблено висновок на підставі показань потерпілого, свідків про обставини вчинення кримінального правопорушення, які вони давали у судовому засіданні, та які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою. Крім того, судом було враховано й інші докази у кримінальному провадженні.

Зі змісту вироку вбачається, що суд, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчиненого кримінального правопорушення, мотиви його вчинення, вірно кваліфікував дії засудженого, а тому доводи касаційних скарг засудженого та його захисника в цій частині є неспроможними.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що у касаційній скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило б суду постановити законний та обґрунтований вирок.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, а саме з узагальнених доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 в повній мірі дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував усі доводи апеляційних скарг, у тому числі засудженого, на кожний із доводів, що у них містяться, дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив подані апеляційні скарги без задоволення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Інших будь-яких доводів, які б не були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, касаційна скарга не містить.

На думку колегії суддів, в процесі судового розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або правильність застосування кримінального закону, не допущено.

Отже, обґрунтування касаційних скарг не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційних скарг та доданих до них копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарг немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Одночасно, колегією суддів ураховано, що засуджений ОСОБА_4 звертався до суду касаційної інстанції зі скаргою на вказані судові рішення, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2015 року йому було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Жодних доводів, які б свідчили про незаконність судових рішень, у повторній касаційній скарзі засуджений не навів.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 2 червня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3