АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/770/15 Справа № 705/2612/15-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працює машиністом (кочегаром) в Іванівському ДНЗ ясла-садочку «Капітошка», розлученого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання в виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання в виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки; на підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався; стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу, у розмірі 983 гривні 84 копійки та за проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 307 гривень 20 копійок; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 14 900 гривень; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень; вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 19 листопада 2014 року близько 16 години 00 хвилин в порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1 та 31.4.1 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 , експлуатація якого заборонена, та рухаючись по автодорозі сполученням «Родниківка-Іванівка» від села Родниківка у напрямку до с. Іванівка Уманського району Черкаської області, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, унаслідок чого виїхав на праве узбіччя та скоїв наїзд на дерево.

Унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 535 від 20 листопада 2014 року смерть потерпілого ОСОБА_10 настала у результаті поєднаної травми голови, грудної клітки, черевної порожнини, грудного відділу хребта, а саме відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою-розмізчення головного мозку, розриву-перелому грудного відділу хребта, множинних переломів ребер, розриву селезінки, що в своєму перебігу ускладнились травматичним, спінальним та геморагічним шоком.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , а саме п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1 та 31.4.1 (а) Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини у вчинені інкримінованого обвинуваченому злочину, просить вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.06.2015 року скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання, виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Апелянт зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкриміновано вчинення тяжкого правопорушення, за яке кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, тобто особи, які вчинили такий злочин, мають нести суворе покарання.

Однак, суд зазначені вимоги закону в достатній мірі не врахував та дійшов хибного переконання, що виправлення винного можливе за умови застосування положень ст. 75 КК України без реального відбування покарання. Судом не в повній мірі, стверджує прокурор, враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого.

Із матеріалів кримінального провадження, зазначає апелянт, встановлено, що ОСОБА_7 , вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, цілком усвідомлюючи свій фізіологічний стан, діючи самовпевнено, фактично передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховуючи на їх відвернення, сів за кермо після вживання алкогольних напоїв, піддаючи тим самим ризику як своє, так і життя інших осіб.

Таким чином, вказує апелянт, суд призначив покарання невідповідне тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Зазначає, що прокурор в своїй апеляції послався лише на наслідки ДТП, що сталися, та по¬рушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , зовсім не вказуючи причин, що призвели до порушен¬ня правил безпеки дорожнього руху, оскільки справа слухалася в спрощеному провадженні, свідки - поняті у справі були викликані в суд, але не були допи¬тані, обставини справи не досліджувалися в судовому засіданні.

Вказує, причиною того, що автомобіль виїхав на праве узбіччя та вдарився у дерево є результат дій потерпілого ОСОБА_10 , який будучи в нетверезому ста¬ні, запропонував обвинуваченому зупинитися, оскільки він захотів у туалет і при цьому ОСОБА_10 різко взяв своєю лівою рукою за праву руку ОСОБА_7 , якою він тримав кермо автомобіля, і потягнув до себе. В цей час автомобіль рухався на асфальт¬ній дорозі, де був значний нанос чорнозему від тракторів, які вивозили з поля тюковану солому. Коли потерпілий потягнув обвинуваченого за праву руку, то автомо¬біль різко змінив напрямок руху на праве узбіччя, де вдарився в дерево. Від удару автомобіля в дерево потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям.

Проте суд, на думку обвинуваченого, дав об`єктивну правову оцінку скоєному ним правопорушен¬ню і вірно дійшов до переконання, що ОСОБА_7 раніше до будь-якої відповідальності не притягувався, по місцю роботи та місцю проживання характеризується позитивно; враховуючи думку потерпілих та ряд пом`якшуючих вину обставин, а тому виправлення ОСОБА_7 можливе без реального позбавлення волі за умови засто¬сування положень ст. 75 КК України.

Крім того, судом враховано щире розкаяння обвинуваченого та сприяння досудовому розслі¬дуванню, а також готовність відшкодування потерпілим матеріальну та моральну шкоду, яку він виплатив в сумі 24 900 грн., що підтверджується розпис¬ками потерпілих.

Таким чином, стверджує обвинувачений, суд врахував у конкретному випадку ступінь тяж¬кості вчиненого злочину і його обставини, дані про особу винного та обстави¬ни, що пом`якшують і обтяжують покарання, а тому постановив законний і обґрунтований вирок, врахувавши винну поведінку потерпілого та ставлення вин¬ного до скоєного правопорушення.

Представник потерпілих ОСОБА_8 також подав заперечення проти апеляційної скарги прокурора, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Вказав, що потерпілі погоджуються з вироком суду першої інстанції, не вбачають підстав для ув`язнення обвинуваченого і просять залишити його на свободі, враховуючи його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди і постійне вживання ним заходів для її дієвого подальшого відшкодування, а також враховуючи участь загиблого у виникнення ДТП.

В судовому засіданні прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Обвинувачений заперечив проти апеляції прокурора, просив її відхилити. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому й вважає, що призначене йому судом покарання є достатньо суворим, а вирок суду є законним і справедливим.

Представник потерпілих просив відхилити скаргу прокурора, залишити оскаржуваний вирок без змін, оскільки обвинувачений відшкодував і відшкодовує завдану шкоду, й потерпілі не бажають його реального ув`язнення.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, представника потерпілих, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції цілком дотримався указаних вище вимог КПК України, обґрунтовано дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, давши його діянню вірну кваліфікацію, призначивши необхідне і достатнє для виправлення особи основне і додаткове покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, його обставин, особи обвинуваченого, а також обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Апеляційна скарга прокурора фактично зводиться до того, що суд першої інстанції невиправдано звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією прокурора і вбачає, що в цьому конкретному випадку таке звільнення є можливим і доцільним.

Насамперед в цьому аспекті колегія суддів враховує позицію осіб, які є потерпілими від вчиненого ОСОБА_7 злочину, яку виклав їх представник. Вказані особи не підтримують апеляційну скаргу прокурора, не вбачають підстав для реального ув`язнення обвинуваченого і просять залишити вирок суду першої інстанції без змін. Вони так само як і обвинувачений звертають увагу суду на те, що він обвинувачується у вчиненні злочину вперше; злочин є необережним; обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому і сприяв розкриттю злочину; обвинувачений суттєво відшкодував завдану шкоду і вживає дієвих заходів для її повного відшкодування; обвинувачений має позитивні характеристики за місцем роботи і проживання; неналежна поведінка загиблого в автомобілі певним чином вплинула на факт виникнення ДТП; обвинувачений має на утриманні стару матір.

За таких обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині необхідності постановлення нового вироку у кримінальному провадженні без застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. Колегія суддів враховує позицію прокурора стосовно того, що вчинений ОСОБА_7 злочин є тяжким, однак при цьому бере до уваги й той факт, що він є необережним.

Також колегія суддів уважно ставиться до аргументу прокурора про те, що ОСОБА_7 перебував за кермом в стані алкогольного сп`яніння, що є суттєвою обставиною, яка обтяжує покарання. Однак при цьому колегія суддів відзначає, що ця обставина була належно врахована судом першої інстанції при призначенні покарання, й призначені обвинуваченому основне і додаткове покарання є достатньо суворими. Стосовно ж аспектів звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, що власне і оскаржується прокурором, колегія суддів вбачає, що достатні підстави для застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції мав, враховуючи перелічені вище обставини, навіть за наявності стану сп`яніння у обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :