Справа № 349/708/15-к
Провадження № 1-кп/349/52/15
В И Р О К
іменем України
14 грудня 2015 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рогатині кримінальне провадження № 0000018 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, інваліда ІІІ групи, в порядку ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Злочин вчинено за таких обставин. 25 січня 2015 року біля 17 год. в АДРЕСА_1 в приміщенні станції технічного обслуговування автомобілів ОСОБА_7 з мотивів явної неповаги до суспільства, без будь-якої на те причини, схопив потерпілого ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні СТО, обома руками за одяг, намагався завдати удару у пахову ділянку коліном. Після того, як ОСОБА_8 ухилився від удару, наніс потерпілому удар рукою в область обличчя. Потерпілий вирвався від ОСОБА_7 і з місця події втік. Внаслідок дій ОСОБА_7 потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження у виді синця та садна в ділянці голови, садна слизової оболонки нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненому не визнав зовсім. Пояснив, що 25 січня 2015 року на станцію технічного обслуговування в с.Вербилівці не приходив, тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не заподіював. Просив визнати його невинним.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина повністю доводиться показаннями потерпілого, свідків, актом судово-медичного обстеження, іншими даказами, дослідженими і перевіреними у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що протягом двох років працює на станції технічного обслуговування в с.Вербилівці у ПП ОСОБА_9 25 січня 2015 року біля 15год. до нього прийшов ОСОБА_10 та попросив його почергувати на СТО на час його відсутності. Він погодився. Біля 17 год. у приміщення СТО зайшов ОСОБА_7 . Запитав, де начальник. Він відповів, що не знає. ОСОБА_7 вхопив його двома руками за одяг і наніс удар коліном в область паха, однак він встиг підставити коліно і відбив удар. Після чого ОСОБА_7 одразу наніс другий удар долонею руки в область голови. Він дуже перелякався, вдарив ОСОБА_7 по руках, вирвався від нього і побіг повідомити власника ОСОБА_9 , який живе неподалік, про подію. Коли прибіг до ОСОБА_9 , вдома була тільки його дружина. Він розповів їй про подію, просив зателефонувати ОСОБА_11 , бо втікаючи від нападника, залишив відчиненим приміщення СТО. За кілька хвилин приїхав ОСОБА_12 . Вони разом на автомобілі поїхали на СТО. Коли приїхали на місце події, ОСОБА_7 вже не було. ОСОБА_10 повідомив про подію працівників міліції та відвіз його в Рогатинську ЦРЛ, де він був оглянутий лікарем. Після чого продовжив чергування на СТО. Вибачив ОСОБА_7 його вчинок, просить суворо ОСОБА_7 не карати.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що 25.01.2015 року ОСОБА_14 на його прохання, залишився почергувати на СТО. Після 17 год, точного часу не пригадує, до нього зателефонувала дружина і повідомила, що ОСОБА_7 приходив на СТО і побив ОСОБА_15 . Він одразу приїхав додому, де на нього очікував ОСОБА_14 , і вони разом поїхали на СТО. Коли приїхали, то двері були відкриті, але нікого в приміщенні вже не було і нічого звідти не пропало. ОСОБА_14 був побитий, по обличчі текла кров, коли йшов кульгав. На СТО встановлено камери відео спостереження, зовнішні. Він переглянув запис і переконався в правдивості слів ОСОБА_5 , що дійсно приходив ОСОБА_7 . Відеокамера зафіксувала прихід ОСОБА_7 на СТО, за 4 хвилини було видно, як вибіг ОСОБА_14 , накульгуючи втікав. За 1 хв. після втечі потерпілого із приміщення вийшов ОСОБА_7 . В приміщенні СТО камери немає, тому як відбувалися події всередині, він знає тільки зі слів ОСОБА_16 нього особисто не було конфліктів з ОСОБА_7 . Один раз ОСОБА_7 приходив до нього додому, але він його відправив. Зі слів односельців йому відомо про неадекватну поведінку ОСОБА_7 . Цього ж дня він повідомив працівників міліції про подію. Запис з відеокамери було в подальшому втрачено.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що 25.01.2015 року була вдома. Почула на подвір`ї гавкіт собаки, вийшла з хати. На подвір`ї побачила ОСОБА_5 , який був схвильований, з носа текла кров. Повідомив, що на СТО приходив ОСОБА_7 і побив його: наніс удар в область паха і вдарив по обличчю. Вона одразу зателефонувала до чоловіка, який за кілька хвилин приїхав додому і разом з ОСОБА_5 поїхав на СТО. Вона залишилася вдома. Знає ОСОБА_7 як конфліктну особу. Всі люди в селі його бояться.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що працює сільським головою сіл Вербилівці і Залужжя. Про подію 25.01.2015 року. а саме, що ОСОБА_7 побив на СТО ОСОБА_5 , почув від односельчан. Раніше були скарги від односельчан на поведінку ОСОБА_7 . Коли він спілкується з ним, то Ростислав адекватний, чому таке сталося, пояснити не може. ОСОБА_5 може охарактеризувати з позитивної сторони, він спокійної вдачі. По кожній скарзі він роз`яснює односельчанам про необхідність звертатися в міліцію.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що дізнався про подію на СТО 25.01.2015 року через день, чи два після події з розповіді ОСОБА_5 . ОСОБА_5 розказував йому, що чергував на СТО, ввечері прийшов ОСОБА_7 і побив його. Копнув в пах і наніс удар в область голови. Він бачив синяк на обличчі в ОСОБА_5 . Дуже часто між ОСОБА_7 та жителями с.Вербилівці виникають конфлікти через його неадекватну поведінку. ОСОБА_7 наганяє страх на односельців.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що доводиться сином потерпілого. 25.01.2015 року до них додому приїхав ОСОБА_13 і попросив тата почергувати на СТО. Батько погодився, біля 12 год. пішов на СТО. Після чергування він побачив батька вже побитим. На його запитання, що сталося, батько розказав, що під час чергування на СТО прийшов ОСОБА_7 і запитав, де ОСОБА_13 . Батько відповів, що не знає, після чого ОСОБА_7 без будь-якої причини одразу наніс батькові один за другим два удари коліном в область паха і рукою в область голови. Він бачив синяк на нозі і розсічену брову. Він особисто теж боїться ОСОБА_7 , як і всі його односельці.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він разом з братом ОСОБА_13 є співвласниками СТО в с.Вербилівці. 25.01.2015 року брат попросив ОСОБА_22 почергувати на СТО на час їхньої відсутності на що ОСОБА_14 погодився. Після 17 год. до брата зателефонувала його дружина, яка повідомила, що на СТО приходив ОСОБА_7 , стукав у вікно, двері, після чого побив ОСОБА_15 . Він у цей день після події теж приїжджав на СТО. Бачив ОСОБА_22 , бачив тілесні ушкодження на обличчі зліва. Разом з братом переглядали запис камери відеоспостереження. Камера зафіксувала прихід ОСОБА_7 на СТО. Кілька хвилин ОСОБА_7 був всередині СТО, тоді було зафіксовано, як з приміщення вибіг потерпілий ОСОБА_14 і за кілька секунд вийшов ОСОБА_23 . Зі слів потерпілого знає, що ОСОБА_7 , після того як зайшов в приміщення, без будь-якої на те причини почав наносити удари ОСОБА_24 . Потерпілий скарживсяна болі в голові. Потерпілого може охарактеризувати з позитивної сторони, як особу спокійної вдачі.

Відповідно до висновку експерта №10 від 28 січня 2015 року у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені тілесні ушкодження: садно та синець в ділянці голови, садно слизової оболонки нижньої губи, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися внаслідок нанесення ударів такими предметами у вказані ділянки, можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до протоколу огляду місця події, складеного 25.01.2015 року, оглянуто місцезнаходження станції технічного обслуговування. Встановлено, що приміщення СТО розміщено в АДРЕСА_2 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.04.2015 року, фототаблиць до протоколу, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_5 , потерпілий у кримінальному провадженні розповів про обставини події, яка мала місце 25.01.2015 року біля 17 год. та показав, де саме він перебував в той час як до СТО прийшов ОСОБА_7 , в якому місці і куди саме наносив йому удари та напрям його руху після втечі від ОСОБА_7 .

Аналізуючи показання обвинуваченого щодо його непричетності до порушення громадського порядку та нанесення потерпілому 25.01.2015 року тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що пояснення обвинуваченого не підтверджені належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, суперечать іншим доказам по справі, дослідженим і перевіреним у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Будь-які докази на спростування обставин події 25.01.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які обвинувачений заперечує, самим обвинуваченим, захисником обвинуваченого суду не надані.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у потерпілого, чи свідків будь-якого мотиву, щоб обмовити обвинуваченого.

Досліджені у судовому засіданні докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого, свідків у справі.

Таким чином, оцінивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Заперечення вини обвинуваченим у вчиненому суд розцінює, як обраний обвинуваченим метод захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Крім того, суд враховує правові позиції, які викладені у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2012 року у справі №5-17кс, які згідно положень ч.1 ст. 458 КПК України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону та для всіх судів України.

У вищезазначеній постанові суду визначено, що об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти, як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і відображається у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються суспільно-корисною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника, або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними). Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Аналізуючи показання потерпілого, судом встановлено, що ініціатором вчинення кримінального правопорушення був саме обвинувачений ОСОБА_7 , який, використовуючи нікчемний привід у публічному місці, заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, хоча до цього часу будь-яких конфліктів між ними не виникало, жодних протиправних дій по відношенню до обвинуваченого потерпілий не вчинив, у особистих неприязних стосунках не перебував.

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 296 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, ту обставину, що безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто забезпечення у даному випадку спокійних умов суспільно-корисної діяльності. Суд враховує дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризуються негативно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до вчиненого злочину. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі.

З врахуванням позиції потерпілого по справі, який просив суворо обвинуваченого не карати, не позбавляти його волі, відсутності претензій матеріального і морального характеру з боку потерпілого, тієї обставини, що обвинувачений безстроково визнаний інвалідом ІІІ групи, в порядку ст.89 КК України вважається несудимим, позиції прокурора. який у судових дебатах просив обрати обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання, суд приходить до висновку, що не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання. Тому необхідно застосувати щодо нього ст.75 КК України і звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Саме таке основне покарання у виді обмеження волі та звільнення від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Призначене судом покарання із встановленням іспитового строку буде сприяти формуванню у свідомості обвинуваченого ОСОБА_7 розуміння про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальних витрат немає, запобіжний захід не обирався, речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368,373,374 КПК України, суд,-

ухвалив :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням відповідно до ст.76 КК обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1