печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001758 від 30.12.2014р. за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, не судимого, який проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч.1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У провадження Печерського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч.1 ст. 366 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав за необхідне призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акту, вважаючи наявними для цього всі підстави, відповідно до КПК України, за відсутності підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи судом, поважності причини неявки в судове засідання не представили, заяв про неможливість розгляду справи в підготовчому судовому засіданні від них не надходило, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутністю.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та просили його повернути прокурору, оскільки він не відповідає вимогам, які передбачені ст. 291 КПК України та вказали на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту і додатків до нього, суд приходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Печерському районному суду м. Києва відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження , передбачених п.п. 4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України або зупинення провадження, немає.

Угода в даному кримінальному провадженні станом на день проведення підготовчого судового засідання, не укладалась.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України надходження до суду обвинувального акту є підставою для проведення підготовчого судового засідання, яке є стадією кримінального процесу, на якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, або повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд в підготовчому судовому засіданні вправі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

В направленому на адресу суду обвинувальному акті, складеному слідчим та затвердженому прокурором у кримінальному провадженні 22.05.2015р., означених вимог закону не дотримано з огляду на наступне.

Зміст формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_5 зводиться до обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, між тим, останній обвинувачується також і за ст. 340 КК України, об`єктивна сторона якого в направленому на адресу суду обвинувальному акті не розкрита.

Так, формулюючи обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 340 КК України, в обвинувальному акті сторона обвинувачення зазначає, що як наслідок проведення громадянами авто походу до резиденції «Межигір,я» Президента України ОСОБА_9 , яка розташована в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, ОСОБА_5 склав завідомо неправдиві офіційні документи рапорти на ім`я командира полку ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 про невиконання водіями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу, чим порушили вимоги п. 32.1 ПДР України, та що стало підставою для складання відносно цих осіб протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

Складені ОСОБА_5 рапорти слугували одним з головним доказів вини потерпілих у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, що в подальшому унеможливило б прийняття участі означеними громадянами у проведенні мирних акцій автопротесту, чим, будучи службовою особою, незаконно перешкодив у проведенні демонстрації.

Під перешкоджанням слід розуміти будь-яке діяння, спрямоване на створення перепон або обмежень з метою недопущення організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. Воно може виражатися як в дії (незаконна заборона службовою особою проведення будь-якої з названих акцій), так і в бездіяльності (наприклад, незаконне ненадання службовою особою приміщення для проведення зборів тощо).

Способами перешкоджання можуть бути винесення рішення про заборону їх проведення, погроза застосування до їх організаторів чи учасників насильства або фактичне його застосування, спроба підкупу організаторів відповідного заходу чи їх обман тощо.

Між тим, виходячи з фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та викладеного формулювання обвинувачення, сама демонстрація, в перешкоджанні проведення якої ОСОБА_5 обвинувачується, була проведена без будь-яких дій з боку ОСОБА_5 по її перешкоджанню, оскільки за висунутим обвинуваченням водії транспортних засобів, які не виконали вимогу працівника ДАІ про зупинку, продовжили свої сплановані дії.

Таким чином, в обвинуваченні ОСОБА_5 не зазначено яким чином, де, коли і в який спосіб, обвинувачений вчинив незаконне перешкоджання проведенню демонстрації.

При цьому в обвинувальному акті не відображено, хто з перелічених потерпілих, де і коли проводив демонстрацію (або приймав участь у її проведенні) і які конкретно дії, направлені на перешкоджання проведенню вказаного заходу, вчинив обвинувачений по відношенню до кожної особи.

Отже, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не містить повного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення за ст. 340 КК України.

Вказані обставини, грубо порушують положення ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Крім того, відповідно до ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

За вимогами ст.ст. 277, 291 КПК України обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, і в ході співставлення яких з ознаками кваліфікації слідчому належить керуватися кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обвинувальному акті зазначено, що розміру шкоди у кримінальному провадженні не має (а.с. 7), з чого випливає, що матеріальна шкода потерпілим не завдана. Між тим, відсутність в обвинувальному акті відомостей про те, чи завдана потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неправомірними діями обвинуваченого інша шкода (моральна, фізична), та як виходячи із вимог ст. 55 КПК України, їм спричинена шкода, вид якої не зазначений, що є порушенням вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, яких необхідно дотримуватися при складенні обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до ст. 291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту та повинен відповідати положенням ст. 109 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, який є засобом фіксації дій і рішень, які фігурували у кримінальному провадженні і які по суті обґрунтовують собою висновки слідчого, викладені в обвинувальному акті, додається до обвинувального акту та разом з ним направляється до суду для вирішення питання про початок судового розгляду.

Тобто, закон визначив, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, без наявності якого неможливе ініціювання слідчим та прокурором процесу судового розгляду, оскільки сам по собі обвинувальний акт не спричиняє жодних правих наслідків.

Тому наявність недоліків в реєстрі матеріалів досудового розслідування свідчить про наявність недоліків складової частини обвинувального акту, не усунувши яких неможливо успішно перейти від стадії досудового розслідування до судового розгляду та прийняти законне рішення у кримінальному провадженні.

Як вбачається з обвинувального акту, вказаний процесуальний документ складено та затверджено в кримінальному провадженні № 0001758 від 30.12.2014р., яке виділено з кримінального провадження № 00000046 від 24.02.2014р. Однак згідно даних реєстру матеріалів досудового розслідування, долученому до обвинувального акту, процесуальні дії, які зазначені в пунктах 7-19, пунктах 22-26, Розділу 1 реєстру матеріалів досудового розслідування проведені із зазначенням дат, що передували даті реєстрації кримінального провадження № 0001758, в тому числі й тих, які стосуються отримання характеризуючих даних відносно ОСОБА_5 . Між тим, як вбачається з пункту 3 Розділу 2 реєстру матеріалів досудового розслідування в одне провадження об`єднувались матеріали досудових розслідувань № 0001758, № 0001759 та № 0001760 в провадження № 0001758, жодне яке з перелічених не зазначене в пунктах 1, 4, 5, 6 Розділу 1 реєстру матеріалів досудового розслідування та не зазначене в пунктах 1, 2, 3 Розділу 2 реєстру матеріалів досудового розслідування щодо об`єднання та виділення інших кримінальних проваджень.

Також дані Розділу 2 реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема пункти 6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17 вказують на подання органом досудового розслідування клопотань про тимчасовий доступ до речей та документі , отримання зразків почерку та підпису, винесення постанов про визнання та приєднання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000046, з яким кримінальне провадження № 0001758, в якому складено обвинувальний акт, не об`єднувалось та не виділялось.

Крім того, з вказаних в реєстрі матеріалів досудового розслідування даних вбачається, що доручення на проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001758 від 30.12.2014 не давалось (Розділ 1 реєстру матеріалів досудового розслідування.

Додатково суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 109 КПК України, наряду з іншими даними, в ньому повинні міститись: проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, натомість в розділі І Реєстру вказані замість процесуальних дій назви процесуальних документів, якими оформлюються дії слідчого під час здійснення досудового розслідування, що також не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.

Розділ 3 реєстру матеріалів досудового розслідування, долучений до даного обвинувального акту, всупереч положень ст. 109 КПК України, не містить даних щодо заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовані в ході досудового розслідування, а в графі «вид заходу» містить дані щодо наявності ухвал слідчих суддів Голосіївського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні № 0000046, з приводу чого винесені ці ухвали, не зазначено.

Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України та вважає за доцільне повернути обвинувальний акт прокурору.

Керуючись ст. ст. 290, 291, 293, 314, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001758 від 30.12.2014р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 366 КК України, повернути прокурору міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1