АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/1592/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 314 КПК Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, проте, диспозиція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає вчинення шахрайства у великих розмірах. Крім того, дата затвердження прокурором обвинувального акту не співпадає з датою затвердження обвинувального акту, який було вручено захиснику.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року в частині повернення обвинувального акту прокурору скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання. При цьому зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а висновки суду першої інстанції щодо неналежної кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, є хибними, оскільки перевірка фактичних обставин матеріалів кримінального провадження в частині розміру шкоди, завданої потерпілому, з урахуванням положень ст. 314 КПК України, не може бути предметом дослідження під час підготовчого судового засідання. Також апелянт зазначає, що повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що дата його затвердження прокурором не співпадає з датою яка зазначена в копії обвинувального акту наданому захиснику, не є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки незважаючи на те, що даний факт має місце, але відноситься до технічної помилки, допущеної при складанні обвинувального акту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, крім того просив продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченій, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 спливає 03.10.2015 року, а підстави для його зміни відсутні, пояснення обвинуваченої та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу, оскільки передбачені законом підстави для подальшого застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також містити відомості щодо дати та місця його складання та затвердження.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд послався на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК, оскільки у ньому зазначено, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненими повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, хоча, диспозиція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає вчинення шахрайства у великих розмірах.
Проте, на думку колегії суддів, повертаючи обвинувальний акт прокурору з цих підстав, суд вийшов за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового розгляду, бо мають ознаки оцінки доказів у провадженні, а такі докази щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації, наявності чи відсутності кваліфікуючих ознак підлягають дослідженню та оцінці лише в ході судового розгляду.
Крім того, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.
Не погоджується колегія суддів і з висновком суду про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з тим, що дата затвердження прокурором обвинувального акту не співпадає з датою затвердження обвинувального акту, який було вручено захиснику.
03 серпня 2015 року обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження спрямовані на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначення у копії тексту обвинувального акту, який вручено захиснику, іншої дати його затвердження, а саме 31.08.2015 року, є технічною опискою, яка не може вплинути на подальший розгляд кримінального провадження та не можу бути визнана обґрунтованою підставою для його повернення прокурору.
З огляду на відсутність в ухвалі суду першої інстанції будь-яких інших недоліків обвинувального акту, передбачених ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з повернення справи до районного суду з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Відповідно до вимог ст.ст. 194, 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого обов`язків, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів враховуючи, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, кількість епізодів та конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, а також приймаючи до уваги обставини, які були підставою для обрання їй запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою, які на даний час не змінилися, вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на тридцять днів.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 405, 407, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_9 задовольнити.
Клопотання прокурора прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на 30 днів, до 01 листопада 2015 року, включно.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: