Номер провадження 11-кп/788/88/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії УДПтС України в Сумській області №116 ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
16 листопада 2015 року до Ковпаківського районного суду м. Суми з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 звернувся начальник Сумської виправної колонії УДПтС України в Сумській області №116 ОСОБА_8 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що засудженим відбуто 2/3 строку призначеного судом покарання, останній зарекомендував себе з позитивного боку, працевлаштований на виробництві установи, приймає активну участь у суспільно корисній праці, у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, має як стягнення, погашені в установленому законом порядку, так і заохочення, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 8 грудня 2015 року в задоволенні вказаного подання було відмовлено з огляду на те, що засуджений змінив свою поведінку та отримав позитивну характеристику від установи виконання покарання лише після відбуття ним частини призначеного йому покарання, що дало засудженому формальне право на умовно-дострокове звільнення від покарання, а тому позбавило можливості суд дійти безумовного висновку про застосування до останнього вимог ст. 81 КК України.

В поданій апеляційній скарзі засуджений, не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про його скасування. За змістом доводів апеляційної скарги останній зазначає, що при розгляді подання про його умовно-дострокове звільнення стороною обвинувачення не повністю враховано фактичні обставини, що стосуються поведінки засудженого на даний час, безпідставно зосереджено увагу на порушеннях засудженим режиму утримання, що погашені в установленому законом порядку, а судом в свою чергу взято до уваги дані порушення при постановленні оскаржуваного судового, що не є підставою для відмови в задоволенні вказаного подання.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 , який вважав, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, оскільки ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності із ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване судом, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув не менше установленого законом строку покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у підпункті «а» п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише, зокрема, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, такий висновок повинен базуватися на всебічному врахуванні як даних про поведінку засудженого, так і ставленням останнього до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

При розгляді подання суд, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, дослідив дані, які характеризують особу засудженого та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 засуджений за вчинення злочинів, один з яких, що передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким, та на даний час відбув 2/3 строку покарання. Проте, за час відбування покарання останній мав як 9 стягнень, знятих в установленому законом порядку, так і 3 заохочення (а.с. 7), згідно характеристик

від 19.11.2013 р., 20.06.2014 р. засуджений зарекомендував себе з негативної сторони, від 29.10.2014 р. та 20.06.2015 р. посередньо, і лише в характеристиці від 06.10.2015 р., засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому до Сумської виправної колонії №116 засуджений прибув 20.06.2012, проте активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених почав приймати з 2015 року, про що свідчать подані ним заяви від 29.03.2015 р. та 02.07.2015 р. (а.с. 124,126), на виробництві установи засуджений працевлаштований, проте до праці, згідно характеристик від 19.11.2013 р., 20.06.2014 р., ставиться песередньо, потребує спонукання, лише в характеристиках від 29.10.2014 р. 20.06.2015 р., 06.10.2015 р. засуджений змінює своє ставлення до праці у позитивний бік, що в сукупності свідчить про ситуативність поведінки засудженого.

На думку колегії суддів, вказані обставини не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого та вказують виключно про ситуативний характер поведінки засудженого, спрямованої на умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Оскільки виправлення засудженого передбачає його сумлінну поведінку під час строку відбування покарання, а не лише безпосередньо перед настанням строку можливого умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_9 не довів свого виправлення, а тому ухвала суду є законною і обґрунтованою.

Що стосується посилань апелянта з приводу неврахування стороною обвинувачення фактичних обставин, що стосуються поведінки засудженого на даний час, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, як слідує з матеріалів провадження, в судовому засіданні прокурором наголошено на позитивних змінах у поведінці засудженого ОСОБА_7 на час звернення з поданням та враховано судом при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Непереконливими та такими, що не заслуговують увагу колегії суддів, є посилання апелянта з приводу безпідставного зосередження уваги стороною обвинувачення на порушеннях засудженим режиму утримання, що погашені в установленому законом порядку та урахування їх судом при постановленні оскаржуваного судового рішення, з огляду на те, що висновок суду про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують особу засудженого вцілому, що і було зроблено судом першої інстанції, при цьому урахування судом порушень засудженим режиму утримання є не єдиною обставиною, на підставі якої суд прийняв відповідне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії УДПтС України в Сумській області №116 ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ця ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.