В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.12.2013 року м. Львів.
Галицький районний суд м. Львова
у складі:
головуючого судді Юрківа О.Р.
при секретарі Чорненькій К.М.
з участю прокурора Мельник О.М.
захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, безпартійного, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, студента III курсу Львівського професійного ліцею залізничного транспорту, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України ,-
обвинувачений ОСОБА_2 26.06.2013 року о 11.40 год., перебуваючи на спортивному майданчику, який розташований поруч з будинком № 28 на вул. М.Ангеловича у м. Львові, з корисливих мотивів, та з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Duos» вартістю 1531,70 грн., у чохлі вартістю 100,00 грн., із сім - картою мобільного оператора «Лайф» вартістю 20,00 грн., на рахунку якої було 05,00 грн. та сім - картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 20,00 грн., на рахунку якої було 05,00 грн., спричинивши ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 1681,70 грн.
Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 26.06.2013 року близько обідньої пори доби, проходив повз спортивний майданчик, біля Львівського професійного ліцею залізничного транспорту, де побачив хлопців. Тоді він вирішив зайти на спортивний майданчик, щоб пошукати когось із знайомих. Підійшовши до «шведської стінки», побачив мобільний телефон, та вирішив його викрасти. Вибравши момент, коли ніхто не звертав увагу, підійшов та викрав його, непомітно положивши у праву кишеню штанів. Після того, відійшов на безпечну відстані, оглянув мобільний телефон та вирішив його вимкнути. В подальшому, перебуваючи на залізничному вокзалі, увімкнув даний мобільний телефон та передивився його меню, після цього витягнув з нього сім карти, які зберігав окремо. Коли пройшло декілька тижнів він знайшов свою стару сім карту мобільного оператора «Київстар» та вирішив вставити її у даний мобільний телефон, щоб покористуватись ним та подивитись у якому він стані. Всю інформацію, яка належала власнику даного мобільного телефону він видалив, щоб заховати сліди злочину. Після цього, знаючи, що вже пройшло багато часу з моменту знахідки мобільного телефону, він заспокоївся та подумав, що ним вже можна користуватись і ніхто не буде його шукати. Однак був затриманий працівниками міліції.
На підставі повного визнання своєї винуватості обвинуваченим, яка судом визнається достовірним, та інших матеріалів досудового розслідування, об'єктивність та повнота яких учасниками судового розгляду не оспорюється, суд вважає повністю доведеними факт скоєння кримінального правопорушення та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють жодних обставин справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, розяснивши учасникам судового провадження те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
10.10.2013 року між потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_3 /в присутності законного представника ОСОБА_4О./, та обвинуваченим ОСОБА_2, на підставі ст.ст.468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення.
Згідно з умовами угоди обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, і зобовязується беззастережно визнати підозри у судовому провадженні; матеріальна та моральна шкода відшкодована повністю; сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_2 за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн., на що останній погоджується, а потерпілий не наполягатиме на більш суворому покаранні; узгодили правові наслідки укладення угоди про примирення, для кожного із сторін; інші умови; наслідки невиконання угоди.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Частиною 3 ст.469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що на підставі ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості. Свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав беззастережно.
При цьому судом зясовано, що обвинувачений ОСОБА_2 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про примирення.
Також судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України (в тому числі, щодо змісту та порядку укладення угоди) та КК України (в тому числі щодо узгодженої міри покарання); підстав для відмови в її затверджені не встановлено.
Таким чином суд приходить до висновку, що угода про примирення підлягає до затвердження оскільки обвинувачений примирився з потерпілим, вчинив злочин вперше, середньої тяжкості, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, не заперечує проти закриття кримінальної справи.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку сторін про можливість затвердження угоди, враховуючи особу обвинуваченого, який примирився з потерпілою, вчинив злочин вперше, середньої тяжкості, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, суд приходить до висновку що угоду про примирення, укладену 10.10.2013 року між потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_3 /в присутності законного представника ОСОБА_4О./, та обвинуваченим ОСОБА_2, слід затвердити, і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.
Керуючись ст.ст. 314, 374, 468, 469, 471, 473-475 КПК України, суд ,-
затвердити угоду про примирення, укладену 10.10.2013 року між потерпілим ОСОБА_3 /в присутності законного представника ОСОБА_4/ та обвинуваченим ОСОБА_2, згідно якої ОСОБА_2 беззастережно визнав, що він таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Duos» у чохлі, в якому були сім карти мобільних операторів «Лайф» та «Київстар» в ОСОБА_3, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 1681,70 грн., та повністю відшкодував збитки ОСОБА_3 на день підписання даної угоди. ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_2 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Duos» з сім - картою мобільного оператора «Київстар» та гроші в сумі 125,00 грн., як відшкодування за відсутність чохла та сім карти мобільного оператора «Лайф». ОСОБА_3 визнає, що заподіяну йому злочином шкоду ОСОБА_2 відшкодовано повністю і жодних додаткових претензій до нього не має, а обвинувачений ОСОБА_2 не несе перед ОСОБА_3 зобов'язань щодо іншого відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди; Сторони погодили між собою, що ОСОБА_2 понесе покарання за ч.1 ст.185КК України у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., на що він погоджується, а ОСОБА_3 не наполягатиме на більш суворому;
ОСОБА_3 позбавляється права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
ОСОБА_2 розуміє, що він відмовляється від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов'язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
- мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь.
Сторони дійшли згоди щодо розподілу судових витрат і погодили, що у разі їх виникнення оплата державного мита покладається на ОСОБА_2.
У разі невиконання угоди про примирення потерпілий відповідно має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
ОСОБА_2 визнати винним за ч.1 ст. 185 КК України та обрати покарання 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850,00 грн. штрафу в дохід держави.
З підстав, передбачених частиною 3 статті 394 КПК України, вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя О.Р.Юрків.