Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1368/15-к
Провадження по справі № 1-кс/514/206/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року смт Тарутине

Слідчий суддя Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши внесене в кримінальному провадженні № 0000663 від 23 грудня 2014 року виконувачем обов`язки прокурора Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голиця Болградського району Одеської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не маючого на утриманні непрацездатних осіб, не працюючого, не навчаючогося, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України та додані до клопотання матеріали, -

В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області звернулась виконувач обов`язків прокурора Тарутинського району Одеській області ОСОБА_3 із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наступні обставини.

Так, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України.

18 січня 2015 року ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 березня 2015 року включно.

11 березня 2015 року строки досудового розслідування продовжено прокурором Тарутинського району Одеської області до 3-х місяців, тобто до 16 квітня 2015 року.

13 березня 2015 року ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 квітня 2015 року включно.

15 квітня 2015 року ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 червня 2015 року включно.

12 червня 2015 року ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2015 року включно.

03 серпня 2015 року Апеляційним судом Одеської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з дня постановлення ухвали, тобто до 01 жовтня 2015 року.

10 липня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області відносно ОСОБА_4 ухвалено обвинувальний вирок за вчинення іншого злочину та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки вісім місяців, до набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор, звертаючись із даним клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, обґрунтовує клопотання тим, що у випадку спливу 60-денного строку тримання ОСОБА_4 під вартою, встановленого ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2015 року, а також у випадку оскарження вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 10 липня 2015 року по іншій справі, ОСОБА_4 зможе переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка та інших підозрюваних у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність, зазначив, що перебуваючи під вартою на підставі вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 10 липня 2015 року ОСОБА_4 жодним чином не зможе переховуватисть від слідства та суду, знищити докази тощо.

Вислухавши учасників розгляду клопотання, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 звернуто увагу судів, що при вирішенні питань, пов`язаних із обранням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту і продовженням строків тримання під вартою суди мають додержувати вимог ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), далі Конвенції) і норм КПК, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

За ч.ч. 1, 5, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно, окрім іншого, відповідати вимогам ст. 184 КПК України.

У такому клопотанні обов`язково повинно бути зазначено: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Також, до клопотання, в силу положень ст. 184 КПК України додаються:

1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу;

3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

ОСОБА_4 постійно перебуває під вартою з 16 січня 2015 року, обвинувачується у вчиненні злочинів в неповнолітньому віці.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Судове рішення стосовно продовження застосування запобіжного заходу має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до п. 84 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

В даному випадку прокурор обґрунтував доводи клопотання лише попередніми ухвалами слідчих суддів про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та копією постанови про призначення групи прокурорів, жодного іншого доказу на підтвердження своєї позиції, а також доказів, які б підтверджували обґрунтованість підозри (обвинувачення) ОСОБА_4 та наявність ризиків, які б давали підстави для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою прокурором не надано.

З огляду на вищевикладене, «автоматичне» продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись лише на попередні рішення судів, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п.п. 84, 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Окрім того, ст. 177 КПК України не передбачена підстава для застосування запобіжного заходу, на яку посилається у клопотанні прокурор, зокрема можливість оскарження ОСОБА_4 обвинувального вироку суду від 10 липня 2015 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 193, 199 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання виконувача обов`язки прокурора Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1