Дата документу Справа № 315/1710/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/864/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/1710/14-к
Категорія: ст. 309 ч. 2 КК України
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції з Гуляйпільським районним судом Запорізької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000852, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10.02.2015 року /а.п. 59-60/ з апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , в якій, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації судом його дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком від 02.10.2014 року та призначити остаточне покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

В обґрунтування скарги прокурор послався на те, що з матеріалів провадження вбачається, що частину з альтернативних діянь, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України, - придбання, виготовлення особливо небезпечних наркотичних засобів повторно ОСОБА_7 вчинив у вересні 2014 року, після чого вчинив триваючі злочинні дії - зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів повторно, які були закінчені в момент припинення вчинення цього злочину - 14.11.2014 року, тобто коли працівниками правоохоронних органів було виявлено і вилучено у суб`єкта злочину предмет злочину - канабіс.

Однак суд, як вважає апелянт, дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, до постановлення вироку від 02.10.2014 року, та призначив остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, а не ст. 71 КК України.

Неправильне визначення принципу призначення остаточного покарання, на думку прокурора, потягло необґрунтоване застосування положень ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України та, як наслідок, призначення обвинуваченому м`якого покарання.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано один рік один місяць невідбутого покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02.10.2014 року за ст. 185 ч. 3 КК України і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік шість місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця роботи та проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишений попередній - особисте зобов`язання.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку суду зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 30.01.2004 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст. ст. 15, 185 ч. 2, 309 ч. 1, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 03.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнився 05.02.2013 року з Оріхівської ВК Запорізької області за відбуттям строку покарання;

- 17.09.2013 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту; звільнився з Вільнянського СІ Запорізької області за відбуттям строку покарання;

- 02.10.2014 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 в кінці вересня 2014 року, знаходячись у лісопосадці, розташованій поблизу с. Темирівки Гуляйпільського району Запорізької області, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, незаконно придбав шляхом збирання частин дикорослих рослин конопель, знаючи та усвідомлюючи, що дикоростучі рослини коноплі являються наркотичним засобом.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 незаконно придбані ним частини дикоростучих частин конопель переніс до місця свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де сховав їх та висушив в приміщенні свого будинку.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні свого будинку, руками перетер раніше придбані ним та висушені частини дикоростучих рослин коноплі, які пересипав у три паперові згортки та в одну металеву банку. Далі ОСОБА_7 три паперових згортки помістив в трилітрову скляну банку та залишив зберігати в кімнаті свого будинку без мети збуту для власного вжитку.

14.11.2014 року, в період часу з 10 години 33 хвилин до 11 години 50 хвилин, працівниками міліції Гуляйпільського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, на підставі ухвали Гуляйпільського районного суду Запорізької області про дозвіл на обшук житла та іншого володіння особи, був проведений обшук житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , в ході проведення якого в одній з кімнат будинку, в трилітровій скляній банці, яка була закрита пластмасовою кришкою та стояла на підлозі, було виявлено та вилучено: суху подрібнену речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, а також в металевій банці були виявлені та вилучені належні ОСОБА_7 : сухі частини рослин сіро-зеленого кольору, які, згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 350 від 20.11.2014 року, містять тетрагідроканабінол та є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, загальною вагою 36,47 г у перерахунку на суху речовину, який останній незаконно придбав, виготовив і зберігав без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу і просить її задовольнити, обвинуваченого з запереченнями стосовно доводів і вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до змісту вироку, обвинувачений засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, повторно, тобто за закінчений злочин, що, як в частині фактичних обставин, так і кваліфікації дій обвинуваченого, в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно з нормами, закріпленими у частині першій ст. 13 КК України, закінченим злочином визнається діяння, яке містить усі ознаки складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Отже, виходячи з об`єму обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 2 ст. 309 КК України, обвинувачений вчинив злочин з усіма кваліфікуючими ознаками, 14.11.2014 року, тобто після ухвалення вироку Гуляйпільським районним судом Запорізької області від 02.10.2014 року, який набрав законної сили 04.11.2014 року, по якому обвинувачений був звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України та неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням заслуговують на увагу, у зв`язку з чим, вирок суду в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням апеляційною інстанцією нового вироку.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та щире каяття, сприяння розкриттю злочину, дані про особу винуватого, який раніше судимий, судимість у відношенні нього не знята у встановленому законодавством порядку, посередньо характеризується за місцем проживання, і за вчинений злочин призначив йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У частині призначеного обвинуваченому покарання за вчинений злочин вирок фактично не оскаржується. Апелянт просить призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк, призначений судом першої інстанції, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в цій частині, а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою.

Виходячи з того, що новий злочин обвинуваченим був вчинений після ухвалення попереднього вироку від 02.10.2014 року і набрання ним законної сили та в період дії іспитового строку (закінчується 02.10.2015 року), остаточне покарання обвинуваченому підлягає призначенню за сукупністю вироків із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України відповідно до правил, передбачених ч. 3 ст. 78 КК України, а саме шляхом часткового приєднання до призначеного покарання у виді реального позбавлення волі невідбутої частини покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02.10.2014 року.

Вчинення нового злочину в період дії іспитового строку виключає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування до призначеного обвинуваченому апеляційною інстанцією остаточного покарання, норм ст. ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10.02.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, скасувати.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України призначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02.10.2014 року, остаточне покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання за вироком підлягає відрахуванню з моменту фактичного затримання засудженого ОСОБА_7 .

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4