Справа № 357/7744/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/121/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 03.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами підозрюваного, захисника та прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ропатуха Уманського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого дітей 2003 року та 2010 року народження, працюючого завідуючим складом ТОВ «Ясен Світ», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України з застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна за винятком житла, яке належить йому на праві спільної часткової власності, а саме квартири АДРЕСА_2 ,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком ОСОБА_7 01 березня 2012 року близько 17 год. 50 хв. з метою вбивства ОСОБА_9 та заволодіння його коштами, прийшов до приміщення по АДРЕСА_3 , яке орендує ТОВ «Ярослав Сіті». Для цього ОСОБА_7 взяв з собою ніж, довжина леза якого становить близько 10 сантиметрів. Прийшовши до зазначеного приміщення, він постукав. ОСОБА_9 , знаючи ОСОБА_7 , впустив його, зачинивши двері на замок, та, сівши до нього спиною, почав з ним спілкуватися. Близько 18 години ОСОБА_7 , скориставшись тим, що вони були вдвох у приміщенні, і його діям ніхто не буде заважати, реалізовуючи свій злочинний умисел та переслідуючи корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок майна потерпілого, дістав з кишені куртки ніж, і зненацька для потерпілого, почав наносити потерпілому в голову, шию та тулуб удари як руками, так і ножем. Загалом потерпілому ОСОБА_7 наніс 13 ударів ножем, з яких три удари були нанесені у життєво-важливі органи: два удари в голову та один удар в шию. Після нанесення перших ударів ОСОБА_9 почав чинити опір та намагався вийти з приміщення, однак ОСОБА_7 , перешкоджаючи цьому та продовжуючи наносити удари, повалив його на підлогу. ОСОБА_9 , захищаючись від ОСОБА_7 , зміг відчинити двері, при цьому він упав у коридор загального користування та покликав на допомогу. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, продовжував наносити удари потерпілому, спричинивши йому ножове поранення лівого стегна. Побачивши, що на крики з інших приміщень вийшли сторонні люди, ОСОБА_7 припинив наносити удари та покинув місце скоєння кримінального правопорушення.
В ході зазначених дій потерпілий ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: непроникаючі колото-різані рани задньої поверхні спини, передньої поверхні шиї, волосяної частини голови, правої вискової області, лівого стегна, кровотечу, забій лівого плечового суглобу, синець на повіках лівого ока, міжм`язову гематому лівого стегна, кожне з яких окремо та в їх сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий, провівши судове слідство в повному обсязі. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не було досліджено того, що його умисел не був спрямований на вбивство потерпілого. Окрім того, на думку апелянта, рішення ґрунтується на доказах, отриманих з порушенням норм чинного кримінального процесуального закону: під час проведення виїмки куртка, по якій в подальшому, була проведена медико криміналістична експертиза, не була належним чином оглянута та опечатана; на дослідження дана куртка надійшла від іншого слідчого без підписів понятих, які були присутні під час виїмки; на вищевказаній куртці було виявлено 11 пошкоджень, а на тілі у потерпілого 13, що є суперечливим фактом. Також зазначає, що під час допиту експерта в судовому засіданні ним було вказано, що удари у життєво важливі органи потерпілого не були цілеспрямованими. Звертає увагу на те, що, на його думку, прокуратурою не було виконано вимог ухвали апеляційного суду, якою справу щодо нього було направлено на додаткове розслідування для усунення недоліків та всебічного і повного дослідження обставин справи.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий. Вважає оскаржуваний вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що в судовому засіданні не було доведено спрямованість умислу обвинуваченого на вбивство потерпілого та судом не було враховано, що обвинувачений припинив свої злочинні дії з власної волі. Оскаржуваний вирок, на думку апелянта, містить невідповідність висновків, зроблених судом, фактичним обставинам справи. Так, не було з`ясовано суперечності щодо кількості та спрямованості ударів, нанесених потерпілому; те, що не всі удари обвинуваченого були цілеспрямованими; в мотивувальній частині вироку обстановка та обставини події викладені так, як в ході відтворення, що не відповідає фактичним обставинам. Окрім того, захисник зазначає, що правова кваліфікація дій ОСОБА_7 є неправильною, оскільки коли умисел винної особи спрямований на негайне заволодіння чужим майном, то це, перш за все, злочин проти власності.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві особистої власності; крім того, прокурор просить змінити мотивувальну частину вироку із зазначенням того, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд першої інстанції належним чином не мотивував, що призвело до застосування даної статті, оскільки обвинувачений своєї вини не визнав, у вчиненому не розкаявся, постійно змінював свої покази, чим намагався ввести слідство в оману та зменшити рівень своєї відповідальності, що дає підставу ставитися до показів ОСОБА_7 критично. Окрім того, судом першої інстанції не було вказано, до якого виду покарання основного, у виді позбавлення волі чи додаткового конфіскації майна, застосовується ст. 69 КК України. Прокурор зазначає, що злочин, вчинений ОСОБА_7 , враховуючи межі санкції статті, відноситься до особливо тяжкого, а не тяжкого, як зазначено у вироку.
Перед початком апеляційного розгляду прокурор у порядку ст.403 КПК України змінив апеляційну скаргу і просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обгрунтовуюючи апеляційні вимоги, прокурор зазначив про те, що суд провів розгляд кримінального провадження за обвинувальним актом, який не містить формулювання обвинувачення, а тому будь-яке судове рішення по суті не може бути визнано законним.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала зміни до апеляційної скарги державного обвинувача та заперечила проти задоволення інших апеляційних скарг, ОСОБА_7 та захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а їх апеляційні скарги задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як випливає із п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За змістом ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Як свідчить аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , він не містить формулювання висунутого обвинувачення, а інформація у обвинувальному акті про повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, не є тотожною поняттю висунення обвинувачення.

Оскільки суд першої інстанції провів судовий розгляд щодо особи, якій не було висунуте обвинувачення, порушуючи при цьому гарантовані законом процесуальні права ОСОБА_7 , зокрема, і право на захист, то судове рішення не може бути визнане законним і підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне судове рішення.

Так як розгляд обвинувального акту, що суперечить вимогам законодавства, є перешкодою для постановлення судового рішення по суті будь-якою судовою інстанцією, то колегія суддів вважає за можливе застосувати положення п.6 ст.9, п.3 ч.3 ст.314, 407 КПК України та повернути обвинувальний акт безпосередньо прокурору для виконання вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має сім`ю, неповнолітніх дітей, житло на праві власності.

Оскільки ОСОБА_7 з 02.03.2012 року перебуває під вартою фактично без висунення обвинувачення, а при даному апеляційному розгляді сторона обвинувачення не заявляла клопотань про продовження строку тримання під вартою у якості запобіжного заходу, не надала обґрунтувань необхідності перебування ОСОБА_7 в ізоляції від суспільства, не зазначала про можливість обрання інших, більш м`яких запобіжних заходів, то колегія суддів, з урахуванням даних про його сімейний та матеріальний стан, не вважає доцільним продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Обвинувальний акт разом із матеріалами справи повернути прокурору для виконання вимог ст.291 КПК України.

Визнати недоцільним продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасувати.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти із зали суду негайно.

Суддя: Суддя: Суддя: