Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/552/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 345 (189-2, 189-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги прокурора Світловодської міжрайонної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні № 0000558 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2015 року, яким:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодськ, Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено певні зобов`язання. За ч. 3 ст. 296 КК України виправдано. Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_12 визнаний винуватим та засуджений за те, що 20.04.2014 року близько 04 години 30 хвилин, перебуваючи поряд з парканом церкви « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованої по вулиці Кіровоградській, 45, міста Світловодськ, Кіровоградській області, умисно з хуліганських спонукань, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків по охороні громадського порядку, наніс один удар в область лівого плеча ОСОБА_13 . Від даного удару ОСОБА_13 відійшов в сторону від ОСОБА_12 , після чого повторно висловив до ОСОБА_12 вимогу припинити свої хуліганські дій. Однак, ОСОБА_12 продовжуючи свої злочині дії направлені на протидію законним вимогам працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків по охороні громадського порядку, розуміючи негативні наслідки своїх дій, наніс один удар в область лівої скули ОСОБА_13 . Крім того, ОСОБА_12 діючи умисно при спробі нанести черговий удар ОСОБА_13 замахнувся в його напрямку рукою. В той же час ОСОБА_13 , розуміючи, що його прохання щодо припинення правопорушення ОСОБА_12 не виконуються та останній продовжує чинити протидію його законним вимогам, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міліцію» застосував заходи фізичного впливу, в результаті чого перехопив руку ОСОБА_14 та провів прийом рукопашного бою в наслідок якого повалив його на землю та став утримувати останнього у лежачому положенні, для уникнення подальших спроб нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та продовження хуліганських дій.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_12 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді кровопідтіку з припухлістю лівої скулової області та кровопідтіку на передній поверхні лівого плеча, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких.

На досудовому слідстві ОСОБА_12 було інкриміновано грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_12 20.04.2014 року близько 04 години 30 хвилин разом із своєю співмешканкою ОСОБА_15 приїхали на автомобілі BMW 525 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до церкви «Святих апостолів Петра і Павла», що розташована по вулиці Кіровоградській, 45 міста Світловодська Кіровоградської області. Рухаючись на автомобілі ОСОБА_15 , яка знаходилася за кермом автомобіля, заїхала через відчинені ворота на територію вказаної церкви, чим визвала обурення в присутніх та створила незручності для відвідувачів церкви, які прийшли до храму з метою прийняти участь у богослужінні з нагоди святкування Великодня. У свою чергу оперуповноважений КМСД Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_16 , який виконував обов`язки з охорони громадського порядку, згідно Наказу начальника Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області підполковника міліції ОСОБА_17 № 135 від 18.04.2014 року «Про забезпечення правопорядку під час проведення заходів, пов`язаних із святкуванням Пасхи (Великдень), відзначенням 28-ї річниці Чорнобильської катастрофи, Дня міжнародної солідарності трудящих та 69-ї річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні», здійснив усне зауваження громадянці ОСОБА_15 , щодо неналежного нею паркування автомобіля перед входом до будівлі церкви, що створило блокування входу та виходу до церкви та перешкоджає здійсненню релігійного обряду. Не дивлячись, на те, що зазначена ділянка місцевості є громадським місцем, оскільки на майданчику перед церквою перебувала велика кількість людей, які приймали участь у церковному обряді, що робить вказану ділянку місцем масового скупчення людей, ОСОБА_15 демонструючи зневагу почала брутально лаятися в адресу працівників правоохоронних органів, які забезпечували охорону громадського порядку під час святкування Великодня у церкві розташованій по вулиці Кіровоградській, 45 міста Світловодськ.

В цей час до ОСОБА_16 , який намагався припинити дії ОСОБА_15 підійшов ОСОБА_12 , який був в стані алкогольного сп`яніння, виражаючи своє незадоволення зробленому його співмешканці зауваження, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадянський порядок, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, почав висловлюватися брутальною лайкою з погрозами фізичною розправою над ОСОБА_16 . У свою чергу до місця виникнення хуліганських дій прибув командир взводу патрульної служби при Світловодському МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_13 , який згідно затвердженого начальником Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області підполковником міліції ОСОБА_17 плану забезпечення охорони громадського порядку і безпеки громадян у період підготовки та проведення масових заходів у м. Світловодськ, а саме у рамках проведення культових відправ з нагоди Воскресіння Христового «Пасха» від 18.04.2014 року, також виконував обов`язки з охорони громадянського порядку та був старшим групи по охороні громадського порядку в районі церкви «Святих апостолів Петра і Павла» по вул. Кіровоградській, 45 м. Світловодськ. Прибувши на вказане місце ОСОБА_13 оцінивши ситуацію, яка склалась виважено повторив законну вимогу припинити порушення громадянського порядку та звільнити майданчик перед церквою для вільного здійснення масових заходів. Однак, ОСОБА_12 не зважаючи на зауваження працівників правоохоронних органів та ігноруючи заклики громадян припинити свої неправомірні дії, з метою здійснення опору представникові влади, який виконує обв`язки з охорони громадського порядку з винятковим цинізмом, продовжував висловлюватися брутальною лайкою з погрозами фізичною розправою над ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .

В подальшому ОСОБА_12 усвідомлюючи, що його незаконні дії викликають масове незадоволення присутніх громадян був вимушений виїхати на вище зазначеному автомобілі з території подвір`я церкви. Залишивши автомобіль за територією церкви ОСОБА_12 , не бажаючи припинити свої хуліганські дії, підійшов до воріт церкви та публічно з вживанням нецензурної лайки став продовжувати виловлювати в адресу працівників міліції образи з погрозами фізичної розправи над ними та закликав їх підійти до нього для з`ясування стосунків.

ОСОБА_16 , спільно з ОСОБА_13 , з метою недопущення порушення громадського порядку при здійсненні масових заходів, намагаючись уникнути загострення обстановки та створенню конфліктної ситуації, яка може привернути увагу великої кількості людей, висловили до ОСОБА_12 законні вимоги щодо припинення його неправомірних дій. У свою чергу ОСОБА_12 свої незаконні дії не припинив, і прилюдно продовжив висловлюватися брутальною лайкою та виражати погрози фізичною розправою на адресу працівників міліції ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , які забезпечували охорону громадського порядку біля церкви розташованої по вулиці Кіровоградській, 45 міста Світловодськ 20 квітня 2014 року з находи святкування Великодня.

Продовжуючи свої злочині дії, ОСОБА_12 , продовжуючи грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, демонструючи неповагу до загально прийнятих норм моралі та ігноруючи норми права, що регулюють правила поведінки громадян в громадських місцях, з метою здійснення опору представникові влади, який виконує обв`язки з охорони громадського порядку, в присутності громадян, перебуваючи поряд з парканом церкви « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої по вулиці Кіровоградській, 45, міста Світловодськ, Кіровоградській області наніс один удар в область лівого плеча ОСОБА_13 . Від даного удару ОСОБА_13 відійшов назад, після чого повторно висловив до ОСОБА_12 вимогу припинити свої хуліганські дій. Однак, ОСОБА_12 продовжуючи свої злочині дії направлені на протидію законним вимогам працівника міліції, який виконує обв`язки з охорони громадського порядку, розуміючи негативні наслідки своїх дій, наніс один удар в область лівої скули ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_12 не втримавши рівновагу впав на землю. Піднявшись, ОСОБА_12 продовжуючи хуліганські дії здійснив спробу нанести черговий удар ОСОБА_13 та замахнувся в його напрямку рукою. В той же час ОСОБА_13 , розуміючи, що його прохання щодо припинення правопорушення ОСОБА_12 не виконуються та останній продовжує чинити протидію його законним вимогам, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міліцію» застосував заходи фізичного впливу, в результаті чого перехопив руку ОСОБА_14 та провів прийом рукопашного бою в наслідок якого повалив його на землю та став утримувати останнього у лежачому положенні, для уникнення подальших спроб нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та продовження хуліганських дій. Під час припинення хуліганських дій ОСОБА_12 при застосуванні до нього прийомів рукопашного бою ОСОБА_12 було неумисно заподіяно тілесні ушкодження у вигляді:припухлість на обличчі зліва у нижньому відділі з кровопідтіком слизової частини рота; садна на тильній поверхні 3-5 пальцевневой кістки, які відносяться до категорії легких.

Своїми навмисними діями ОСОБА_12 здійснив опір оперуповноваженому КМСД Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_16 та командиру взводу патрульної служби при Світловодському МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_13 , як представникам озброєного органу виконавчої влади, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку та які припиняли хуліганські дії.

Приймаючи рішення про не доведеність вини ОСОБА_12 за ч.3 ст. 296 КК України суд першої інстанції зазначив наступне.

Свідок ОСОБА_15 суду першої інстанції пояснила, що 20.04.2014 року на території церкви заїхати їм дозволив настоятель храму ніяких обурень зі сторони прихожан не було тілесних ушкоджень ні вона ні ОСОБА_18 працівникам міліції не спричиняли.

Будучи допитаними в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , повідомили суду, що вони не чули того, що відбувалось між працівниками міліції на території церкви, а бачили як працівники міліції, ОСОБА_12 та ОСОБА_15 йшли за територію церкви та не бачили події які там відбувалися.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально карних дій. Як хуліганство такі дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_12 грубо порушив громадський порядок, оскільки події відбувались за територією церкви, у неосвітленому місці та без присутності людей, тому прийняв рішення про виправдання обвинуваченого за ч.3 ст. 296 КК України.

В апеляціях:
- прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, прокурор вказав, що судом безпідставно виправдано обвинуваченого за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки його вина повність підтверджується доказами в ході досудового розслідування та дослідженими в залі судового засідання, а дані ОСОБА_12 покази були надані з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того зазначив, що мотивом даного кримінального правопорушення з боку обвинуваченого була явна неповага до суспільства.

Також вказав, що судом при призначенні покарання не враховано обставини, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

- обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження за ч. 2 ст. 345 КК України, постановити ухвалу, якою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 345 КК України через відсутність в діянні складу цього кримінального правопорушення. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляції вказав, що на слідчому експерименті потерпілий ОСОБА_13 вказав за яких обставин він начебто наніс йому удари, однак в той же час під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 не було з`ясовано чи міг він завдати виявлені у нього тілесні ушкодження за обставин, описаних в обвинувальному акті та вказаних ним самим, а саме під час затримання.

Тобто в цій частині обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях слідчого та прокурора, й неперевірених належним чином показаннях потерпілого ОСОБА_13 . В той же час доцільно було б з`ясувати за участю судово-медичного експерта чи могли виявлені у нього тілесні ушкодження утворитися за обставин, вказаних потерпілим ОСОБА_13 при затриманні ОСОБА_12 , чи ні? Вочевидь така експертиза не проводилась та не призначалась через те, що заподіяти такі тілесні ушкодження йому за таких обставин неможливо, адже у висновку СМЕ №71 від 23.04.2014 року чітко вказано, що вище вказані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин вказаних ОСОБА_12 ( били працівники міліції обставини справи зі слів підекспертного ), крім того утворення виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту є не характерним. В той же час згідно висновку СМЕ №70 від 22.04.2014 року, зона локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 доступна для заподіяння їх власною рукою. Тобто заподіяння їх самим ОСОБА_22 не виключається.

Крім того, як вбачається з наданого стороною захисту відеозапису на мобільний телефон ОСОБА_15 , яка йшла за працівниками міліції та ним, на вулиці дійсно було темно та бачити щось, окрім силуетів, було просто неможливо. З поведінки працівників міліції, яку добре чути на запису, вбачається, що останні поводили себе доволі грубо та цинічно по відношенню до нього та ОСОБА_15 , зокрема насміхалися та обзивали. Їх поведінка не була такою, що могла привести до залагодження конфліктної ситуації, а навпаки її загострила. Більш того добре зрозуміло та чути, що після його побиття останні кричали : «Тобі що, мало?», а в подальшому, коли саме він викликав працівників міліції, тільки тоді його було доставлено до міліції. Як би він не викликав правоохоронців, то ОСОБА_13 і ОСОБА_16 і не думали б про повідомлення свого керівництва про застосування ними прийомів рукопашного бою та спеціального засобу ( бризнули в очі спеціальним засобом «Кобра-1»).

Також вказав, що у вироку суду не наведено жодних пояснень чи мотивів чому суд не враховує як доказ наданий відеозапис, який був зроблений на мобільний телефон ОСОБА_15 , на якому зафіксовано поведінку працівників міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , чути як вони спілкуються з ним та ОСОБА_15 , а потім б`ють їх і після побиття залишають на місці побиття, а він телефонує у міліцію та викликає слідчо-оперативну групу. Крім того стороною захисту були надані як докази висновки СМЕ за №71 та №72 від 23.04.2014, які підтверджують факт наявності у них тілесних ушкоджень саме внаслідок побиття працівниками міліції ( при чому вказані висновки були й у сторони обвинувачення, проте вони їх умисно не надавали ) та була надана відповідь на адвокатський запит від 22.08.2014 року зі Світловодської центральної районної лікарні від 09.09.2014 року, згідно до якої встановлено, що 20.04.2014 року ОСОБА_12 звертався до приймального відділення хірургічного корпусу о 7:20 годин, реєстраційний номер №1282, де йому було надано першу допомогу ( звертався в той час, коли працівники міліції привезли його для відібрання зразків на наявність на алкоголь). За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо умисного заподіяння ним працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не надав жодної юридичної оцінки діям самих правоохоронців, що є обов`язковим для встановлення його вини.

Зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що саме працівники міліції були ініціаторами того, щоб відвести його та його співмешканку за територію церкви у місце, яке не освітлюється, і вони це підтвердили в судовому засіданні.

Разом з тим, показання свідка ОСОБА_20 є не перевіреними, зокрема чи дійсно він міг бачити те, що відбувалось між працівниками міліції та ним з того місця, де він стояв у темну пору доби ( або ж коли світало зі слів свідка ),хоча згідно обвинувального акту конфлікт відбувся близько 3-4 голин ранку, тобто коли ще темно.

Також зазначив, що свідок ОСОБА_23 повідомив, що він також стояв поруч із ОСОБА_20 та бачив, як ОСОБА_18 вдарив одного з міліціонерів. Все відбувалось швидко 2-3 хвилини, потім з`явився третій міліціонер, який забрав телефон у дівчини, вона почала кричати, тоді він їй його повернув. Вони (моя компанія) випили, я не пив. Тобто, зі слів свідка ОСОБА_23 випившим був і його товариш - ОСОБА_20 . Таким чином показання свідка ОСОБА_23 взагалі не узгоджуються з показаннями потерпілих та свідка, що стояв поруч із ним - ОСОБА_20 , при тому, що стороною обвинувачення достеменно встановлено, що на місці конфлікту було двоє працівників міліції, а не троє. Таким чином, що бачив свідок ОСОБА_23 та кого є не зрозумілим та не перевіреним.

Крім того суд першої інстанції у вироку суду зазначив, що такі ж показання, як дав ОСОБА_23 , надав і свідок ОСОБА_21 , однак з таким твердженням суду погодитися не можна, адже свідок ОСОБА_21 взагалі в суді допитаний не був, тому суду не може бути відомо, які свідчення той надавав. Протокол допиту свідка ОСОБА_21 не досліджувався згідно з вимогами ст. 95 КПК України. Таким чином посилання у вироку суду на показання свідка ОСОБА_21 є не вірним та не законним.

Отже суд першої інстанції не дав належної оцінки тим доказам, що були надані стороною захисту, які підтверджували той факт, що його та ОСОБА_15 , побили саме так звані «потерпілі» працівники міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , при тому, що подія його побиття та ОСОБА_15 працівниками міліції та в цей же час начебто утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 є однією подією, одним фактом, який не має розриву у часі, тому суд повинен був переконатися, що дії правоохоронців, які начебто хотіли його заспокоїти та відвели разом із співмешканкою у темний провулок та подальшими його діями та діями ОСОБА_15 , відносно них же, не були викликані неправомірними вимогами та поведінкою самих представників правоохоронного органу, не порушували його права, передбачені ст. 29 Конституції України та ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже у випадку встановлення такого факту, його слід було враховувати при вирішенні цієї справи та прийнятті законного та обґрунтованого рішення, на що звернув увагу й ВССУ в ухвалі суду від 31.05.2013 року, як зазначено вище.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які просили задовольнити подану обвинуваченим апеляцію, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За положеннями п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеними, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції не виконано.

Згідно вимог ч.1 п.п.2, 3 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Відповідно вимог ч.1ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 вину в інкримінованих злочинах не визнав. При дачі показань зазначив, що 20.04.2014 року він спільно із своєю співмешканкою ОСОБА_15 на автомобілі БМВ д.н.з. НОМЕР_1 приїхали до церкви святих «Петра і Павла» близько 03:00 години. Потім запитав дозволу в ОСОБА_24 (настоятеля церкви) щодо заїзду на територію церкви для освячення автомобіля, його та дружини і отримавши згоду заїхав на територію церкви. Побачивши це до нього підійшли працівники міліції ОСОБА_16 та ОСОБА_13 які в грубій формі стали вимагати у нього гроші за заїзд на територію церкви, почали штовхати та говорити «пішли вийдемо, поговоримо». Після чого працівник міліції взяв його за руку та вони пішли по вул. Кіровоградській в неосвітлене місце де йому та ОСОБА_15 , працівники міліції ОСОБА_16 та ОСОБА_13 почали наносити тілесні ушкодження в різні частини тіла. В результаті чого йому було спричинено тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до «легких» тілесних ушкоджень. Також вказав, що тілесних ушкоджень працівникам міліції не спричиняв у стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Сторона захисту та обвинувачений як доказ невинуватості останнього під час розгляду справи надали суду відеозапис на мобільний телефон ОСОБА_15 , яка йшла за працівниками міліції та ОСОБА_12 . При цьому посилаються не те, що з відеозапису вбачається, що на вулиці дійсно було темно та бачити щось, окрім силуетів, було просто неможливо. З поведінки працівників міліції, яку добре чути на запису, вбачається, що останні поводили себе доволі грубо та цинічно по відношенню до обвинуваченого та ОСОБА_15 , зокрема насміхалися та обзивали. Їх поведінка не була такою, що могла привести до залагодження конфліктної ситуації, а навпаки її загострила.

Вказаний відеозапис за клопотанням сторони захисту та обвинуваченого був переглянутий під час судового розгляду.

Однак суд у вироку, в порушення вимог ст. 94 КПК України, не оцінив показання обвинуваченого щодо непричетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, переглянутий відеозапис подій на мобільному телефоні ОСОБА_15 та показання свідка ОСОБА_15 з точки зору належності, допустимості, достовірності та не зазначив у вироку з яких підстав вказані докази не можуть бути визнані не допустимими та не достовірними.

Суд першої інстанції як на докази вини ОСОБА_12 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, посилається також і на показання ряду свідків.

Так, допитаний свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що 20.04.2014 року він разом із ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та іншими родичами вийшов на вулицю то побачив, як ОСОБА_12 із ОСОБА_15 заїхали на автомобілі чорного кольору на територію церкви, де були люди та проходив обряд богослужіння присвячений святу «Великодня». Працівники міліції зробили зауваження ОСОБА_12 та ОСОБА_15 але останні на них відреагували неадекватно та почали брутально лаятися. Працівники міліції із ОСОБА_12 та ОСОБА_15 відійшли в сторону, у зв`язку з тим що біля церкви було багато людей. Він чітко бачив, як відійшовши від церкви, ОСОБА_12 почав наносити тілесні ушкодження працівнику міліції, останній його в свою чергу намагався заспокоїти словесно, але коли спроби не увінчались успіхом, в подальшому ОСОБА_12 було затримано працівниками міліції.

Аналогічні показання надали свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_21 , які чітко бачили, що тілесні ушкодження працівникам міліції почав наносити саме ОСОБА_12 , а працівники міліції намагалися припинити його хуліганські дії.

Допитаний свідок сторони захисту ОСОБА_19 суду пояснив, що бачив як автомобіль ОСОБА_12 стояв на території церкви, між обвинуваченим та працівниками міліції була словесна суперечка, більше він нічого не бачив, так як не придав цьому конфлікту значення.

В той же час приймаючи рішення про не доведеність вини ОСОБА_12 за ч.3 ст. 296 КК України суд першої інстанції посилається на показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 і зазначає наступне.

Свідок ОСОБА_15 суду першої інстанції пояснила, що 20.04.2014 року на території церкви заїхати їм дозволив настоятель храму ніяких обурень зі сторони прихожан не було тілесних ушкоджень ні вона ні ОСОБА_12 працівникам міліції не спричиняли.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 повідомили суду, що вони не чули того, що відбувалось між працівниками міліції на території церкви, а бачили як працівники міліції, ОСОБА_12 та ОСОБА_15 йшли за територію церкви та не бачили події які там відбувалися.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_12 грубо порушив громадський порядок, оскільки події відбувались за територією церкви, у неосвітленому місці та без присутності людей, тому прийняв рішення про виправдання обвинуваченого за ч.3 ст. 296 КК України.

Як вбачається із вироку суд на підтвердження вини ОСОБА_12 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, посилається на показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_21 , які будь-то чітко бачили, що тілесні ушкодження працівникам міліції почав наносити саме ОСОБА_12 , а працівники міліції намагалися припинити його хуліганські дії.

В той же час при виправдуванні ОСОБА_12 за ч.3 ст. 296 КК України суд у вироку зазначає, що свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 повідомили суду, що вони не чули того, що відбувалось між працівниками міліції на території церкви, а бачили як працівники міліції, ОСОБА_12 та ОСОБА_15 йшли за територію церкви та не бачили події які там відбувалися.

Зазначені розбіжності в показаннях вказаних свідків суд ніяким чином не мотивує з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Також при виправдуванні ОСОБА_12 за ч.3 ст. 296 КК України суд, в порушення вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення, а саме показання потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , а також досліджені в судовому засіданні інші докази: показання свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , протокол огляду місця події в ході якого зафіксовано місце вчинення злочину та вилучено пошкоджені речі працівника міліції, слідчі експерименти за участю свідків та потерпілих.

Також залишено поза увагою судом першої інстанції наявний в справі витяг з кримінального провадження за №0000558 відповідно якого до ЄРДР 20.04.2014 року внесені відомості про правову кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 342 КК України ( т.2 а.с.32) і за таким же номером кримінального провадження 0000558, датою 20.04.2014 року та фабулою внесені відомості вже про правову кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 345 КК України ( т.1 а.с.161).

Аналогічні розбіжності маються також і в витягу з кримінального провадження за №0000559 про правову кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 296 КК України та за ч.3 ст. 296 КК України ( т.2 а.с.33, т.1 а.с. 162).

Вказані допущені порушення судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону в даний час перешкоджають апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в ході якого необхідно врахувати вищевикладене, а також вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Світловодської міжрайонної прокуратури ОСОБА_32 та обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_12 , - скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2