Справа № 456/844/15-к
Провадження № 1-кс/456/504/2015
УХВАЛА

про скасування постанови про закриття кримінального провадження
26 серпня 2015 року слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Стрийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши скаргу головного лікаря Товариства з обмеженою відповідальністю Санаторій для дітей з батьками Пролісок ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження та на бездіяльність слідчого у нездійсненні процесуальних дій, -

в с т а н о в и в :

в обґрунтування скарги головний лікар ТзОВ Санаторій для дітей з батьками Пролісок ОСОБА_4 покликався на те, що постановою слідчого СВ Стрийського MB ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 від 29.07.2015р. закрито кримінальне провадження №0001122 від 06.06.2013р., відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України за фактом неправомірного захоплення ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» в м. Моршин Стрийського району Львівської області, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Про прийняте слідчим рішення йому стало відомо 06.08.2015р.

Вважав, що слідчий ОСОБА_7 допустив бездіяльність, так як прийняв згадане рішення, не дослідивши всіх обставин описаних подій, тому згадана постанова підлягає скасуванню, оскільки:

-слідчим не виконано в повній мірі, ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайониого суду Львівської області ОСОБА_8 від 18 листопада 2013p. у справі №456/5526/13-к, провадження №1кс/456/304/2013;

-не взято до уваги рішення господарських судів Львівської області та Вищого господарського суду України з приводу нерухомого майна санаторного корпусу А-2, розташованого за адресою: вул. Проліскова,8 в м.Моршин Львівської області;

-не надано відповідної правової оцінки діям ТОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» щодо протиправного, силового, захоплення майна та земельних ділянок, що належать ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» на праві приватної власності; правомірності втручання в роботу ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» без попереднього повідомлення та без надання можливості звільнити займане останнім приміщення чи в законний спосіб вирішити спір;

-не взято до уваги дані інвентаризації майна ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками "Пролісок" станом на початок 2013р., що перебуває в корпусі санаторію за адресою: АДРЕСА_1 ; не встановлено, кому саме належить і на підставі яких правовстановлюючих документів наступне нерухоме майно: склад білизни, склад аптеки, колективного телебачення та інші склади, про розграбування яких скаржником подавались відповідні заяви, які були долучені до матеріалів кримінального провадження №0001122 від 06.06.2013 р.;

-слідчим не вирішено питання про визнання його не як представника потерплої сторони - ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок», як фізичної особи потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки рейдерським захопленням йому завдано майнової та моральної шкоди;

-досудовим слідством не з`ясовано розміру шкоди, заподіяної юридичній особі - ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» внаслідок неправомірною захоплення його приміщень та майна, що спричинило припинення його діяльності і що являється істотною умовою для правильності кваліфікації злочину.

З огляду на зазначене просив скасувати постанову від 29.07.2015р. слідчого СВ MB ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0001122 від 29.07.2015р. та зобов`язати виконати в повному обсязі слідчі дії відповідно до вимог КПК; визнати бездіяльністю слідчого ОСОБА_6 щодо не взяття до уваги ухвал, рішень та постанов господарських судів у справах №5015/2805/12 та №914/2541/13, даних фото та відео фіксації правопорушень вчинених рейдерами, документів та свідоцтв про право власності на майно, будівлі та земельні ділянки ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок»; щодо не визнання його ОСОБА_9 - головного лікаря ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» потерпілим, як фізичної особу у кримінальному провадженні; зобов`язати слідчого ОСОБА_6 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» за ст.209 КК України (легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом).

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_10 підтримали скаргу, покликаючись на викладені у ній доводи.

Слідчий СВ Стрийського МВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечив, пояснив, що досудове розслідування ним проведено повно, з`ясовано всі обставини справи, за наслідками яких винесено процесуальне рішення. Однак, не заперечив того, що ним не визначався розмір майнової шкоди перелік та вартість майна, яке як зазначав представник потерпілої особи - ОСОБА_4 було неправомірно захоплено ТОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками». Показання ж потерпілого щодо завданої йому майнової шкоди перевірялися та спростовані шляхом опитування представника ТОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» ОСОБА_11 та шляхом огляду місця події.

Прокурор проти задоволення скарги заперечив, оскільки вважав, що постанова про закриття кримінального провадження є законною, підстав для її скасування немає, слідчим вчинено всі процесуальні дії відповідно до вимог КПК України.

Заслухавши думку скаржника та його представника, слідчого, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Стаття 283 КПК визначає загальні положення щодо закінчення досудового розслідування. У ній вказується, що особа має право: а) на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк; б) на закінчення досудового розслідування шляхом закриття провадження.

Досудове розслідування визнається закінченим, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) або негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, які виникли, не залишилась неперевіреною, тобто коли виконані вимоги ст.91 КПК про встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

За змістом ст.284 КПК України під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність по ньому повністю закінчується, подальше таке провадження є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде відмінена в установленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Обставини, викладені скаржником у скарзі про неповноту досудового слідства, заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим неповно з`ясовано обставини справи.

Встановлено, що оскаржуваною постановою слідчого СВ Стрийського MB ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 від 29.07.2015р. закрито кримінальне провадження №0001122 від 06.06.2013р., відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України за фактом неправомірного захоплення ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» в м. Моршин Стрийського району Львівської області, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом ст.356 КК України вчинення самоправства - це вчинення самовільного, всупереч установленому законом порядку будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. З об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

Як зазначено в оскаржуваній постанові в ході допиту ОСОБА_4 , останній показав, що у зв`язку з діяльністю, яку незаконно здійснює ТзОВ «Моршинський санаторій дітей з батьками «Пролісок» в будівлі А-7, що в м. Моршині на вул. Проліскова,8 ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» спричинено шкоду на суму 6 188 380 грн. та долучив до матеріалів кримінального провадження документи щодо переліку та вартості майна, яке знаходиться в згаданому спальному корпусі А-7.

Згідно показів ОСОБА_11 - головного лікаря ТзОВ «Моршинський санаторій для дітей з батьками «Пролісок» та документів, долучених останнім в xоді допиту - листів, адресованих головному лікареві ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» ОСОБА_4 в червні та липні 2013 року, вбачається, що ОСОБА_11 надавалася можливість останньому забрати речі із спального корпусу А-7, що в м. Моршині на вул. Пролісковій,8. Таким чином ОСОБА_11 підтвердив, що у спальному корпусі А-7 знаходиться майно, яке він вважає власністю ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок».

Згідно з протоколом огляду місця події від 13.05.2015 року санаторного корпусу А7, що в. м. Моршині по вул. Пролісковій,8, який складається лікувально-діагностичного та спального корпусу, столової, в ході огляду було встановлено, що в приміщенні знаходиться 89 телевізорів марки «LG», в кімнатах спального корпусу на ліжках повні комплекти білизни, медичне апаратура та обладнання, холодильники, меблі, інвентар та обладнання їдальні та кухні, скатертини, покривала, рушники, медикаменти, оргтехніка.

Однак, слідчим не встановлено, чи проводилася інвентаризація цього майна після червня 2013р.; не встановлено приналежність майна одному чи іншому товариству та його вартість; чи правомірними були дії ТОВ Моршинський санаторій Пролісок щодо захоплення майна, яке є власністю ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» (рухомого та нерухомого земельних ділянок, які приватизовані останнім); чи заподіяно такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок»; чи є причинний зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

З огляду на зазначене вважаю, що слідчим не надано належної правової оцінки діям ТОВ Моршинський санаторій Пролісок щодо правомірності фізичного втручання в роботу ТзОВ Санаторій для дітей з батьками Пролісок без попереднього повідомлення та без надання можливості орендарю добровільно звільнити займане ним згідно договору оренди приміщення, чи в законний спосіб вирішити даний спір.

Щодо визнання бездіяльності слідчого ОСОБА_12 та зобов`язання останнього визнати потерпілим ОСОБА_4 як фізичну особу, якій діями ТОВ Моршинський санаторій Пролісок завдана матеріальна та моральна шкода, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

-бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк;

-рішення прокурора, слідчого про відмову у визнання потерпілим.
Чинним КПК визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином питання щодо зобов`язання слідчого вчинити дії саме щодо задоволення заяви ОСОБА_4 про визнання його потерпілим не може вирішуватися слідчим суддею, оскільки визнання чи невизнання особи потерпілою на етапі подання відповідної заяви належить до дискреційних повноважень слідчого, прокурора. До слідчого судді може бути оскаржена лише постанова слідчого, прокурора про відмову у визнанні особи потерпілою.

Однак, згідно поданої ОСОБА_4 скарги та його пояснень останній не звертався до слідчого із заявою про визнання його як фізичної особи потерпілим, а слідчим не виносилась постанова про відмову у визнанні потерпілим. З огляду на заначене вважаю, що відсутнє рішення, яке підлягає оскарженню, тому в задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.
Згідно із ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 року «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», в контексті ч.1 ст.214 КПК бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Слід мати на увазі, що відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.1.4 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 року № 69, цей строк обчислюється наступним чином:

- заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність (за винятком випадків, коли таке попередження неможливо зробити з об`єктивних причин: надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження тощо);

- у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скаржником не обґрунтовано, коли саме ним, як представником Товариства, подано заяву про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення і ким саме кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України, що не дозволяє зробити висновок про бездіяльність слідчого ОСОБА_5 .

Вимога скаржника визнати бездіяльність слідчого, яким не взято до уваги рішення господарських судів Львівської області та Вищого господарського суду України з приводу нерухомого майна санаторного корпусу А-2, розташованого за адресою: вул. Проліскова,8 в м.Моршин Львівської області, не підлягає задоволенню, оскільки аналізуючи саме ці рішення слідчий прийшов до висновку про існування цивільно-правових відносин, які виникли з приводу спірного майно між обома товариствами та відсутність ознак кримінального правопорушення в діях ТОВ Моршинський санаторій Пролісок .

Вважаю, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, всіх допитаних очевидців події, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Слідчим в порядку, встановленому законом, не повно з`ясовано обставини кримінального провадження, тому постанову про закриття кримінального провадження слід визнати необґрунтованою, передчасною і відповідно до вимог ст.307 КПК України скасувати, зобов`язавши слідчого вжити всіх заходів щодо всебічного і повного дослідження всіх обставини кримінального провадження та виконання дій по зясуванню обставин, викладених в ухвалі.

Керуючись ст.ст. 303-307, 372 КПК України,

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково. Постанову слідчого СВ Стрийського MB ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 від 29.07.2015р. про закриття кримінального провадження №0001122 від 06.06.2013р. скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 усунути вказані в ухвалі недоліки досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001122 від 06.06.2013р.

В задоволенні решти вимог скаржника відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1