АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/233/15 Справа № 697/2683/14-к Категорія: ч.3 185, ч.2 ст.194 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу першого заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Беркозівка, Канівського району, Черкаської області, громадянин України, українець за національністю, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий: 27.09.1993 року Золотоніським окружним судом за ч.3 ст.142 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 27.07.2005 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.194, ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України та якому призначено покарання:

- за ч.2 ст.194 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПП «Інформаційно-консультаційний центр» процесуальні витрати в сумі 300 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 19500 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду в сумі 4000 гривень.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Беркозівка, Канівського району, Черкаської області, 14.10.2014 року приблизно о 17.00. годині, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, переслідуючи мету знищення майна ОСОБА_9 , а саме будинку, що дістався їй у спадок від батьків та розташований по АДРЕСА_1 , проник на територію вищевказаного домоволодіння та через пошкоджене вікно, насипав в приміщення будинку сухого листя, яке в подальшому підпалив за допомогою сірників, в результаті чого будинок та речі, що в ньому знаходилися, були знищені вогнем, чим завдав потерпілій майнову шкоду.

Він же, 28.10.2014 року, приблизно о 03.00. годині, перебуваючи по АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття вхідних дверей, незаконно проник до сараю ОСОБА_11 , звідки умисно, таємно викрав дві борони вартістю по 200 гривень кожна та штильвагу вартістю 50 гривень, заподіявши своїми діями потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 450 гривень.

Він же, 15.11.2014 року, приблизно о 24.00. годині, перебуваючи по АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зривання дверного замка, незаконно проник до сараю ОСОБА_10 , звідки умисно, таємно викрав велосипед «Аист - 112314», заподіявши своїми діями потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 1000 гривень.

Не погодившись з вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.194, ч.3 ст.185 КК України та засудити його за ч.2 ст.194 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без застосування вимог ст.75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст.33 КК України та судової практики помилково призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за кожний злочин (епізод), які кваліфіковані за однією і тією частиною ст.185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 , який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.194 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах досліджених в порядку ст.349 КПК України та ніким не оскаржується.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Покарання обвинуваченому призначається відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього кодексу, за кожен з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

При сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.06.2010 №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо злочини, які утворюють повторність відповідають одному і тому ж складу злочину (наприклад крадіжки, поєднані з проникненням в житло) їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 № 7 за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) покарання призначається у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції вищезазначені вимоги не виконані.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення двох корисливих кримінальних правопорушень, кваліфікованих як таємне викрадення майна, поєднане з проникненням у приміщення, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.3 ст.185 КК України, тобто нормою однієї і тієї ж частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

В порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, кваліфікованих за однією ї тією ж нормою статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, призначив покарання за кожний злочин (епізод), які кваліфіковані за однією і тією частиною ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Таким чином, вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 помилково двічі призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України, тобто аналогічними частинами та аналогічними статтями КК України всупереч положень ст. 33 КК України та судової практики, оскільки в даному випадку відсутня сукупність злочинів, тому що обвинуваченому інкриміновано вчинення злочинів передбачених однією і тією ж частиною статті КК України, а сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини кримінального кодексу України, за жоден з яких особу не було засуджено.

Відповідно до вимог п.4 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями п.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищевказані порушення допущені судом першої інстанції підлягають усуненню шляхом зміни вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року, виключивши з резолютивної частини вироку повторне посилання на засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), а досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінальних правопорушень та його наслідки, особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, його вік, стан здоров`я, враховуючи пом`якшуючі покарання обставину (щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та обтяжуючі покарання обставину (рецидив злочинів та вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння), на думку колегії суддів покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.194 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення вол, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року повторне посилання на засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В решті вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді