Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-260/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Бондаренко О.В.,

за участю прокурора Бутовича О.І., захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей 1999 та ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонера, інваліда ІІ групи, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Іванівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 30.04.2009 року №1184-35-У, ОСОБА_2 призначено на посаду директора КП «Іванківкомунсервіс», та надано дозвіл на самостійне встановлення штатного розпису та посадові оклади по вказаному підприємству. Крім того, останньому надано право підпису фінансових документів. ОСОБА_2, як директор КП «Іванківкомунсервіс» згідно займаної посади та відповідно до компетенції останнього, визначеної в статуті комунального підприємства, був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, а тому, згідно з приміткою 1 до статті 364 КК України був службовою особою.

07.09.2009 року, ОСОБА_2, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, отримав від громадянина ОСОБА_3 в якості благодійної допомоги для КП «Іванківкомунсервіс» 137000 гривень, з яких 37000 гривень ОСОБА_3 надав для розвитку КП «Іванківкомунсервіс», а 100000 гривень на придбання для вказаного підприємства автомобіля для відкачування стоків.

Наступного дня, 08.09.2009 року, ОСОБА_2 пригнав автомобіль ГАЗ-33090, н.з. АІ 5853 АХ, обладнаний для відкачування стоків і повідомив голові Іванівської сільської ради, що вказаний автомобіль він придбав у свого знайомого ОСОБА_4 за кошти, які надав ОСОБА_3, як благодійну допомогу. Насправді вказаний автомобіль ОСОБА_2 за усною домовленістю взяв у свого знайомого ОСОБА_4, пообіцявши останньому укласти договір оренди вказаного автомобіля.

02.11.2009 року,ОСОБА_2 з метою подальшого перебування автомобіля ГАЗ 33090, н.з. АІ 5853 АХ, в розпорядженні КП «Іванківкомунсервіс» та створення видимості його придбання уклав з власником вказаного автомобіля договір оренди з щомісячною оплатою в розмірі 1200 гривень.

В подальшому, ОСОБА_2, в період часу з 08.09.2009 року по 17.11.2009 року, трьома платежами 08.09.2009 року на суму 30000 гривень, 22.09.2009 року на суму 7000 гривень та 17.11.2009 року на суму 30000 гривень вніс на рахунок КП «Іванківкомунсервіс» від імені ОСОБА_3, як благодійну допомогу, гроші на загальну суму 67000 гривень, а решту грошей в сумі 70000 гривень привласнив. Після цього, директор КП «Іванківкомунсервіс» ОСОБА_2, зловживаючи своїм службовим становищем з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна витратив привласненні кошти в сумі 70000 грн. на власний розсуд.

Такі умисні дії ОСОБА_2, які виразились в привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, як директора комунального підприємства "Іванківкомунсервіс", органами досудового слідства кваліфіковані за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав згоду на проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному висновку. При цьому судом встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позицій. Тому заслухавши думку підсудного, його захисника та прокурора, й розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за виключенням документів, що характеризують особу підсудного, речові докази та судові витрати в справі.

Підсудний ОСОБА_2 під час судового розгляду показав, що він на посаді директора комунального підприємства комунального господарства «Іванківкомунсервіс» він працював з червня 2009 року по лютий 2010 року. Підприємство займалось озелененням села та прибиранням побутових відходів на території с. Іванків. В його обов'язки входило загальне керівництво підприємством, прийом та звільнення працівників на роботу та інше. Дійсно у його віданні перебували кошти в розмірі 137000 грн., які він отримав від ОСОБА_3, в тому числі 37000 грн. в якості благодійного внеску на розвиток села, а 100000 грн. на придбання автомобіля "інжейка". З цих коштів він привласнив 70000 грн. на власні цілі. При цьому сільський голова вважав, що пригнаний ним автомобіль "інжейка", що належав ОСОБА_4, дійсно придбаний комунальним підприємством. Однак, ОСОБА_2 на той час його не зміг придбати, а лише домовився про його використання із ОСОБА_4 за 1200 грн. на місяць. ОСОБА_2 свою вину у розтраті грошових коштів в сумі 70000 грн. визнав в повному обсязі, надав суду докази відшкодування завданих збитків та оформлення автомобіля "інжейка" на праві власності за КП "Іванківкомунсервіс". Просив врахувати ці обставини, його стан здоров'я, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 в інкримінованому органами досудового слідства злочині, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, доведена повністю, а його дії кваліфіковані правильно, оскільки останній вчинив умисні дії, які виразились в привласненні чужого майна, а саме 70000 грн., шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, як директора комунального підприємства "Іванківкомунсервіс".

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо призначення ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст. 191 КК України.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України злочин вчинений ОСОБА_2 є середньої тяжкості.

Призначаючи покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу підсудного та обставини, що помякшують й обтяжують покарання, у звязку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі.

Визнання вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків, суд визнає обставинами, які помякшують його відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор. В порядку ст. 89 КК України, ОСОБА_2 вважається таким, що не має судимості, оскільки останній згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2009 року звільнений від відбування призначеного раніше покарання згідно вироку суду від 04.02.2009 року у зв'язку з притягненням останнього до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 368 КК України.

Однак суд враховує, що ОСОБА_2 притягається до кримінальної відповідальності вдруге.

Судом при призначенні покарання враховує надані КП "Іванківкомунсервіс" та Іванківським сільським головою заяви про примирення з підсудним та відшкодування останнім шкоди.

Наркологічних та психічних розладів у ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 132), на утриманні останнього є двоє неповнолітніх дітей (а.с. 135, 137), є пенсіонером та інвалідом ІІ групи (а.с. 136).

З цих підстав суд вважає за достатнім визначити ОСОБА_2 міру покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади строком на один рік із застосуванням вимог ст. 75 КК України та встановлення іспитового строку в один рік з визначенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без позбавлення волі.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів зважаючи на відношення до скоєного та його особу.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Відносно підсудного обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Керуючись ст.ст. 322, 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади строком на 1 (один) рік.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, наступних обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Виконання додаткового покарання відносно ОСОБА_2 у виді позбавлення права обіймати адміністративно-розпорядчі посади строком на 1 (один) рік, - виконувати окремо.

Контроль за поведінкою ОСОБА_2 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання засудженого.

Іспитовий строк ОСОБА_2 рахувати з моменту проголошення вироку.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_2 залишити підписку про невиїзд, а після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції.

Суддя С.М.Вознюк