11/775/32/2015(м)
0538/5831/2012

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, не судимого в силу ст.55 КК України (в редакції 1960 року), не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим та засуджено: за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст.70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він приблизно наприкінці серпня 2010 року, в денний час, знаходячись за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , на присадибній ділянці, діючи умисно, з метою незаконного виготовлення, придбання і зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, придбав (зірвав) дикоростучі рослини коноплі, після чого кустарним способом незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, який помістив в окремі паперові згортки та зберігав їх за місцем свого мешкання, як з метою особистого вживання так і з метою збуту особам, які вживають наркотики.

Крім того, 25 вересня 2010 року, близько 9 години 20 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в районі перетину вулиць Волнистої та Слюсарної у м.Маріуполі, діючи умисно, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ст.309 КК України, з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, керуючись корисливими мотивами, незаконно збув продав ОСОБА_8 особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, вагою 7,5 грам, що в перерахунку на суху речовину складає 6,8 грам, за 100 грн..

В цей же день, в період з 9 годин 35 хвилин до 9 годин 55 хвилин, співробітниками міліції був затриманий ОСОБА_8 , у якого в ході особистого огляду в автомобілі ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_1 , який знаходився на вулиці Волнистій в м.Маріуполі, в присутності понятих, в кишені верхнього одягу був виявлений та вилучений паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом каннабіс, вагою 7,5 грам, що в перерахунку на суху речовину складає 6,8 грам.

5 жовтня 2010 року об 11 годині, ОСОБА_7 , діючи умисно, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ст.309 КК України, керуючись корисливими мотивами, знаходячись в районі перетину вулиць Волнистої та Слюсарної у м.Маріуполі, умисно, повторно, незаконно збув - продав ОСОБА_8 особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, вагою 10,2 грама, що в перерахунку на суху речовину складає 9,2 грама, за 100 грн.

В цей же день, в період з 11 годин 20 хвилин до 11 годин 50 хвилин, співробітниками міліції був затриманий ОСОБА_8 , у якого в ході особистого огляду в автомобілі ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_1 , в кишені верхнього одягу був виявлений та вилучений паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, вагою 10,2 грама, що в перерахунку на суху речовину складає 9,2 грама, який ОСОБА_7 за 100 грн. продав йому.

В той же день, в період з 14 годин 05 хвилин до 16 годин 05 хвилин ОСОБА_7 був затриманий співробітниками міліції за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , де в ході огляду було виявлено та вилучено три паперових згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом загальною вагою 112,9 грам, в перерахунку на суху речовину 89,88 грам, який ОСОБА_7 умисно, незаконно придбав, виготовив і зберігав за місцем свого мешкання, для особистого вживання без мети збуту; в гаражі, розташованому за вищевказаною адресою були виявлені дві пластикові пляшки, обрізані пополам і вставлені одна в одну, що є саморобним пристроєм для куріння «бульбулятор»; в сараї було виявлено металеве сито, на поверхні якого знаходилися листя коноплі, які ОСОБА_7 , будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України незаконно виготовив, придбав та зберігав за місцем свого мешкання, без мети збуту, а також при огляді зальної кімнати в вазі, яка знаходилася на тумбочці, були виявлені дві грошові купюри 20 грн. і 10 грн., серії і номера яких співпали з серіями і номерами грошових купюр, вказаних в акті огляду покупця від 5 жовтня 2010 року.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю та неповнотою судового розгляду, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч.2 ст.307 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому ч.4 ст.309 КК України. Зазначає, що злочин, передбачений ст.307 КК України, він не вчиняв, матеріали справи в цій частині обвинувачення були сфальсифіковані оперативними працівниками міліції. Суд першої інстанції взяв до уваги докази, які було здобуто з порушенням процесуальної процедури, в тому числі під час незаконного огляду його помешкання, який фактично був проведений не уповноваженими на те особами, відповідно до вимог ст.85 КПК України (1960 року), які фактично здійснювали щодо нього оперативні заходи, під час огляду він не знаходився поруч з останніми та не бачив де саме було знайдено гроші та наркотики. Сама оперативна закупка наркотичних засобів була проведена в порушення Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та інших нормативних актів, які діяли на той час, в тому числі без заведення оперативно-розшукової справи, суд взяв до уваги покази свідків-понятих, які є дуже суперечливими щодо послідовності як самих дій, так й документування закупки наркотичних засобів оперативним покупцем, не надав оцінки тим обставинам, що останні також були понятими при огляді його помешкання, що викликає сумніви щодо прозорості та об`єктивності зазначених оперативно-слідчих дій. Також суд на його думку не надав належної оцінки тим обставинам, що залишки наркотичного засобу, залишені на металевій сітці, за допомогою якої він дійсно виготовляв для себе наркотик, та наркотичні засоби, вилучені у покупця та під час огляду його житла, є різними за своїм біологічним складом та ніколи не складали єдину масу, що доводить хибність обвинувачення та висновків суду про збут ним наркотичного засобу оперативному покупцю та взагалі про такий намір, а саме обвинувачення є суперечливим щодо кваліфікації інкримінованих йому мети та відповідних їй дій.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисників на підтримання апеляції, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є вайжливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог ст.ст.321-339 КПК України.

Згідно до ч.1 ст.323 КПК України (1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Це означає, що вирок має основуватись на зібраних фактах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію злочину, про винуватість або невинуватість підсудного у злочині та інші істотні питання, які виникли у кримінальній справі, мають з достовірністю випливати з матеріалів справи.

Законність вироку, крім повної, всебічної та об`єктивної оцінки доказів, полягає також в обов`язку суду перевірити правильність проведеного по справі досудового слідства.

Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Вказаний обов`язок у суду виникає з моменту попереднього розгляду справи (п.5 ч.1 ст.237 КПК України (1960 року) і розповсюджується на весь час судового слідства по справі (ст.281 КПК України (1960 року).

Однак, як видно з вироку, при розгляді даної справи місцевий суд в повній мірі вказаних вимог закону не виконав, а тому постановлений ним вирок в повному обсязі не можна визнати законним та обґрунтованим.

Так, висновки слідчих органів і суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 дій, за які його засуджено, ґрунтуються на даних оперативних закупівель в нього наркотичного засобу та результатах огляду його житла.

Відповідно до ч.3 ст.6, ч.ч.1,3 ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та п.1.1.4 «Інструкції про порядок проведення оперативної закупівлі та контрольної поставки предметів, товарів і речовин, в тому числі і заборонених для обігу, у фізичних і юридичних осіб незалежно від форм власності», затвердженої наказом МВС, СБУ та ДПА України від 30.11.2001 року № 1045/307/482, яка діяла на той час (далі Інструкція), у кожному випадку при наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа, в межах якої і проводяться ці заходи. Забороняється приймати рішення про проведення оперативно-розшукових заходів при відсутності підстав, передбачених Законом; без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів забороняється; про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова. У відповідності до п.2.1 Інструкції, для проведення оперативної закупівлі складається план, який затверджується відповідним начальником органу (підрозділу) або його заступником указаним в п.1.7. Інструкції. В плані вказується намір операції, завдання, які необхідно вирішити, виконавці (покупці), місце та час проведення оперативної закупки, документи, які зашифровують відомчу приналежність працівників, приміщень та транспортних засобів оперативних підрозділів, які будуть використовуватися, способи та засоби документування протиправних дій осіб, заходи забезпечення безпеки виконавців (покупців) в тому числі негласних працівників та осіб, які беруть участь у проведенні операції, їх екіпіровка, використання можливостей оперативних підрозділів та служби кримінального розшуку, порядок зв`язку між учасниками операції, технічне, матеріальне забезпечення, склад оперативних працівників, задіяних для проведення вказаних заходах. До плану можуть вноситися зміни та доповнення, а також складаються додаткові плани, зміст яких погоджено з усіма учасниками. У кожному конкретному випадку передбачається закупівля без затримання або оперативна закупівля з затриманням продавця.

Однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності щодо ОСОБА_7 , заведення з цього приводу оперативно-розшукової справи, її номера, дати заведення тощо, що унеможливлює суд дати оцінку зібраним у такий спосіб доказам, згідно вимог ст.67 КПК України (1960 року), з точки зору їх належності, допустимості та достатності. Але суд, розглядаючи справу щодо ОСОБА_7 , ці обставини не перевірив, проте це має істотне та визначальне значення для визнання легітимними проведених відносно останнього оперативних дій та отриманих за їх результатами доказів, тим більш в тій ситуації, коли матеріали справи містять суперечливі дані з цього приводу (т.3 а.с.2-3), а обвинувачений заперечує сам факт здійснення з ним таких заходів. А тому доводи засудженого в апеляції про це є цілком обгрунтованими.

Згідно п.13 ч.1 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань ОРД надане право встановлювати конфіденційне співробітництво з особами на засадах добровільності. При використанні для участі в оперативній закупівлі таких осіб, відповідно до п. 1.5 Інструкції, потрібна їх письмова згода. Згідно матеріалів справи оперативні закупівлі були проведені 25 вересня 2010 року та 05 жовтня 2010 року особою під псевдонімом ОСОБА_8 на підставі постанови від 18 серпня 2010 року, згідно з якою проведення закупівлі доручалось цій особі. Проте, в матеріалах справи відсутня заява про згоду цього закупника на участь в оперативних закупках наркотичних засобів у ОСОБА_7 , з вироку суду також не вбачається, що додержання цієї вимоги закону перевірялося судом, до того ж, в ньому є лише посилання на показання останнього під час досудового слідства, як на доказ доведеності обвинувачення, без зазначення які саме обставини вони підтверджують (спростовують), що є неприпустимим, особливо в умовах, коли сам закупник ОСОБА_8 та понятий ОСОБА_9 померли, а місцезнаходження понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не встановлено, що унеможливило дослідити і перевірити обставини щодо проведення оперативної закупівлі та перевірити відповідні докази шляхом, серед іншого, допиту цих осіб в якості свідків.

Пунктом 2.5 Інструкції передбачено, що перед оперативною закупівлею покупець підлягає особистому огляду, про що складається акт, який підписується двома оперативними працівниками. В акті перераховуються всі речі та предмети, що є в покупця, а також зазначаються серії і номери виданих грошових купюр. Всупереч цим вимогам Інструкції, наявні у справі акти огляду покупця підписані одним оперативним працівником міліції, двома понятими та закупником (т.1 а.с.5-6,14-15), а протокол самої оперативної закупівлі від 25 вересня 2010 року фактично не підписаний закупником ОСОБА_8 ..Зазначені обставини також не можуть не викликати певні сумніви в законності проведення цих оперативних закупівель. Відповідно до п. 2.9 Інструкції, для проведення оперативної закупівлі мають використовуватись кошти відповідних правоохоронних органів, в нашому випадку - МВС України. Натомість, досудовим слідством не надано доказів використання коштів правоохоронних органів для проведення оперативної закупівлі, а тому не можливо встановити за яку суму грошей із виділених для цих цілей були збуті покупцю наркотичні засоби підсудним. Окрім того, як вбачається з постанови про проведення оперативної закупівлі від 18 серпня 2010 року, такий захід повинен був проведений у два етапи на суму 200 грн. кожний, однак, фактично ці закупівлі були проведені на суму 100 грн. кожний. Матеріалі справи також не містять будь-яких даних про правовий статус витрачених на закупівлю грошей, та ці обставини також не знайшли будь-якої оцінки у вироку.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», підставою для проведення оперативно-розшукової діяльності, серед інших є: наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про злочини, що готуються; осіб, які готують вчинення злочину. Зазначені підстави можуть міститися в заявах, повідомленнях громадян, посадових осіб, громадських організацій, засобів масової інформації, у письмових дорученнях і постановах слідчого, вказівках прокурора, ухвалах суду, матеріалах правоохоронних органів. В матеріалах кримінальної справи відсутнє документальне підтвердження про наявність достатньої інформації, яка отримана в установленому законом порядку і потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукної діяльності і засобів (заяви, повідомлення, матеріали органів дізнання та ін.) про підготовку чи здійснення підсудним злочинів, яка стала підставою для проведення оперативно-розшукової діяльності.

Судом встановлено, що в основу обвинувального висновку щодо ОСОБА_7 покладені зокрема результати контрольних закупок наркотичного засобу у обвинуваченого та показання засекреченої особи ОСОБА_8 , з участю якого проводились негласні слідчі дії. Наявність встановлених законом підстав для проведення відносно ОСОБА_7 оперативних заходів, в матеріалах справи відсутні. Фактичні данні, які б свідчили, що останній причетний до розповсюдження наркотичних засобів у справі відсутні, як і достовірні відомості про те, що він вчиняв такі злочини до втручання співробітників міліції 25 вересня 2010 року.

Судом не було надано цим обставинам належної оцінки та не перевірено в межах розумного сумніву чи не було в даному випадку провокації (підбурювання) до кримінальної діяльності підсудного з боку працівників міліції через їх агента, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка повинна використовуватися національними судами як джерело права, а саме можливості використання органами досудового слідства в якості підстави для проведення контрольної закупки факту пропозиції обвинуваченому громадянином під вигаданим ім`ям ОСОБА_8 , який діяв узгоджено зі слідством, збути йому наркотичний засіб. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений мав намір чи міг вчинити злочин за відсутності сприяння цьому правоохоронними органами.

Так рішенням Європейського суду з прав людини від 09.06.1988 року по справі «Тейкера де Касто проти Португалії» дії негласних працівників поліції, які придбали наркотики, були визнані таким, що спровокували кримінальну діяльність, що за інших обставин могла б і не відбутися, та що суспільними інтересами неможна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання до вчинення злочину з боку поліції. Тобто, суд дійшов висновку, що працівники поліції вийшли за межі функцій негласних агентів і спровокували злочин, а тому немає жодних причин вважати, що без їхнього втручання злочин було б вчинено, через що мало місце порушення п. 1 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 15.12.2005 року по справі «Ваньян проти Російської Федерації», вказано, що міліція спровокувала придбання наркотичних засобів, оскільки звинувачення Ваньяна в придбанні та зберіганні героїну, основувалось головним чином на доказах, отриманих в ході міліцейської закупки, в тому числі на показах засекреченої особи та співробітників міліції. Таким чином втручання з боку міліції і використання отриманих, в результаті цього доказів, при розгляді справи у відношенні Ваньяна підірвало право останнього на справедливий суд, чим порушено п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вимоги справедливого судового розгляду по кримінальним справам, передбачені ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, приводять до того, що публічні інтереси в сфері боротьби з обігом наркотичних засобів не можуть бути підставою для використання доказів, отриманих в результаті провокації з боку співробітників міліції, а тому перевірка доказів в такому сенсі судом є обов`язковою.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено свідчення підсудного ОСОБА_7 про фальсифікацію результатів огляду його помешкання, в результаті чого йому було підкинуто наркотичні засоби та гроші, натомість, матеріали справи містять дані про проведення даної слідчої дії саме співробітниками оперативного підрозділу, які здійснювали негласні слідчі дії щодо підсудного, однак не були зазначені в протоколі огляду, в порушення вимог ст.ст.85,190 КПК України (1960 року), що в межах розумного сумніву не може переконати об`єктивного спостерігача про необгрунтованість показань ОСОБА_7 в цьому сенсі, а тим більш неупереджений суд, а тому доводи останнього про це в апеляції є також слушними.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України (1960 року) в описовій частині постанови про притягнення як обвинуваченого мають бути відображені ознаки об`єктивної сторони складу злочину та обставини його вчинення. Обов`язковими є зазначення в тексті постанови встановлення часу, місця, мотиву та інші обставини вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Однак обвинувачення у незаконному придбанні, виготовлені, зберіганні, як без мети збуту, так й з метою збуту та збуті наркотичних засобів пред`явлено ОСОБА_7 неконкретне, без наведення обставин злочину, як того вимагає ст. 132 КПК України. У зміненому прокурором обвинуваченні в порядку ст.277 КПК України (1960 року), з яким погодився суд (т.2 а.с.74-78) зазначено, що наприкінці серпня 2010 року ОСОБА_7 у себе на присадибній ділянці виявив та незаконно придбав рослину коноплі, з якої у кустарний спосіб виготовив наркотичний засіб-каннабіс, який зберігав за містом мешкання як для власного вживання, так й для збуту. Однак прокурору належало привести конкретні дані такого придбання із зазначенням в який саме спосіб, у якій кількості придбано та виготовлено наркотичний засіб, яку частину з нього підсудний виготовив та зберігав для особистого вживання, а яку для збуту, що передбачено також й правовими висновками, викладеними в п.4 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».

Вище наведене вказує на неконкретність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, що в свою чергу призвело до порушення процесуальних прав останнього, в тому числі і права на захист.

Враховуючи наведене, колегія суд вважає, що при провадженні як досудового слідства, так й судового розгляду, всупереч вимогам ст.ст. 22,64 КПК України (1960 року), обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення кримінальної справи були дослідженні поверхово та однобічно, а за таких підстав вироку суду не можна визнати законним та обгрунтованим.

Дані порушення кримінально-процесуального закону в силу ст.370 КПК України (1960 року), є істотними, так як перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

За таких обставин постановлений судом вирок не можна визнати законним, він підлягає скасуванню відповідно до ст.367 КПК України (1960 року).

Відповідно до частини 1, пунктів 2,3 частини 2 ст.370, пунктів 1,4 частини 1 ст.374 КПК України (1960 р.) апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час дізнання чи досудового слідства були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, якщо таку однобічність або неповноту дізнання чи досудового слідства неможливо усунути в судовому засіданні; вирок у всякому разі належить скасувати, якщо він винесений незаконним складом суду, а також, якщо порушено право на захист. Згідно ст.281 КПК України (1960 року), повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Вказані порушення, на переконання колегії суддів, не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді справи, а також і при новому судовому розгляді судом першої інстанції, оскільки зазначені помилки, які допущені органом досудового розслідування, істотно обмежують право обвинуваченого на захист і не можуть бути усунуті судами при розгляді кримінальної справи по суті в першій та апеляційній інстанціях, відтак у справі слід скасувати вирок і направити справу прокурору для організації додаткового розслідування з метою усунення вказаних недоліків та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 .

В ході проведення додаткового розслідування органу досудового слідства необхідно усунути вказані в ухвалі порушення вимог закону, виконавши для цього усі необхідні слідчі та інші процесуальні дії, в тому числі конкретизувати обвинувачення ОСОБА_7 , встановити коли і ким була заведена оперативно-розшукова справа відносно останнього з зазначенням дати та усіх необхідних її реквізитів. Провести досудове слідство у відповідності до вимог КПК України, з додержанням прав всіх учаснкиів досудового слідства, в тому числі і підсудного.

У зв`язку зі скасуванням вироку з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, колегія суддів позбавлена можливості аналізувати доводи апеляції щодо правильності кваліфікації, доведеності вини засудженого та законності доказів у справі. Ці доводи підлягають ретельній перевірці в ході додаткового розслідування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що справа щодо ОСОБА_7 досить тривалий час не була розглянута по суті, що порушує право учасників судового розгляду, гарантоване п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на розгляд справи судом як першої, так й апеляційною інстанціями, упродовж розумних строків.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у виді підписки про невиїзд колегія суддів вважає за можливе скасувати з огляду на дотримання останнім виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також тривалого, не з його вини вирішення справи, що обмежує його конституційні права, в тому числі на свободу пересування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366, 367, 374 КПК України (1960 року), п.11 розділу «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, кримінальну справу направити керівнику Маріупольської місцевої прокуратури №2 для організації додаткового розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області