Справа № 11-1148/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 01.12.2010
УХВАЛА

Іменем України

1 грудня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Шроля В.Р.,

суддів Авраменка М.Г., Габрієля В.О.

з участю прокурора Нечепоренко С.П.

потерпілої ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, що має середню спеціальну освіту, не одружений, не працюючий, військовозобовязаний, раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишено попередній підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він не виконував рішення, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 постановлено стягувати аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян починаючи з 06.06.1997 року до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_2 покладений на нього обовязок щодо утримання своєї дитини не виконував та після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини злісно ухилявся від їх сплати. Будучи працездатним та маючи реальну можливість утримувати свою дитину, коштів на це не надавав. Працюючи не офіційно на будівництві будинків приватних осіб і роботах по їх ремонту та отримуючи за це доходи, ОСОБА_2 добровільно аліменти не сплачував. Не повідомляв органи державної виконавчої служби про своє місце роботи, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_2 у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.05.2007 року по 28.09.2009 року на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 18236 грн. 09 коп.

В апеляції засуджений просить вирок змінити в частині призначення покарання та застосувати до нього міру покарання, не повязану з обмеженням волі, - штраф. На думку апелянта, судом при постановленні вироку не звернуто увагу, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, заборгованість по аліментах повністю погасив, у звязку з чим потерпіла ОСОБА_1 ніяких претензій до нього не має.

Потерпіла ОСОБА_1 у своїй апеляції просить вирок змінити в частині призначеного покарання з одного року обмеження волі на міру покарання у виді штрафу. В обґрунтування своїх вимог вказує, що до засудженого ніяких претензій не має, оскільки заборгованість по аліментах ним повністю погашена.

До початку судового засідання апеляційної інстанції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, відкликав подану ним апеляцію.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого, його адвоката ОСОБА_3, потерпілої на підтримку своїх апеляцій з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають задоволенню з наступних підстав.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого злочину доведена сукупністю наведених у вироку та досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом дана належна оцінка.

Так, рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 20.06.1997 року постановлено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їхнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян починаючи з 06.06.1997 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Починаючи з 2007 року засуджений аліментів на утримання сина ОСОБА_4 не сплачував, хоча мав змогу це робити, оскільки не офіційно працював та мав періодичні заробітки. Крім того, засуджений мав земельну ділянку, за рахунок продажу якої міг погасити борг по аліментах. Засуджений не є інвалідом, до Центру зайнятості для постановлення на облік не звертався. ОСОБА_2 неодноразово викликали до відділу державної виконавчої служби та попереджали про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. Після порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 останній частково сплатив колишній дружині ОСОБА_1 борг по аліментах.

Згідно довідки-розрахунку від 28.07.2010 року №59198, складеної головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_5, загальна сума заборгованості по аліментах станом на 30.07.2010 року становила 18236 грн. 09 коп. (а.с.54).

У звязку із повним визнанням засудженим своєї вини в скоєному злочині, визнання ним кваліфікації його дій за ч.1 ст.164 КК України та доказів, на які посилався орган досудового слідства, дослідження зібраних по справі доказів за згодою учасників процесу в суді першої інстанції було обмежено допитом засудженого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорювались, та дослідженням матеріалів справи, що його характеризують.

Міськрайонний суд вірно кваліфікував дії засудженого за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що учасниками судового процесу не оспорюється.

Проте, при призначенні покарання суд, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.65 КК України, в повній мірі не врахував конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, а тому доводи апеляцій про зміну вироку в частині призначення покарання та застосування до засудженого міри покарання, не повязаної з обмеженням волі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Санкція ч. 1 ст. 164 КК України є альтернативною та передбачає можливість призначення засудженому покарання у виді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При обґрунтуванні необхідності застосування до засудженого обмеження волі, суд першої інстанції не врахував, що засуджений до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно пояснень потерпілої ОСОБА_1, заборгованість по аліментах повністю погасив, матеріальних та моральних претензій остання до ОСОБА_2 не має, про що зазначила і в суді апеляційної інстанції.

За наведених обставин колегія суддів вважає можливим помякшити ОСОБА_2 покарання до штрафу в розмірі 3400 грн.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2010 року щодо ОСОБА_2 змінити, помякшивши ОСОБА_2 покарання за ч.1 ст. 164 КК України до штрафу в сумі 3400 грн.

В решті вказаний вирок суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді: