АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/4/16 Справа № 183/5287/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: потерпілого ОСОБА_6
розглянула 12 січня 2016 року у судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомосковська Дніпропетровської області, білорус, гр-н України, освіта базова вища, не працюючий, не одружений, мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за ст. 125 ч.1 КК України до штрафу в сумі 850 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України його звільнено від покарання.

Як витікає з вироку суду, ОСОБА_7 засуджений за те, що «…згідно скарги приватного обвинувачення потерпілого ОСОБА_6 , 13.06.2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі давніх неприязних відносин вчинили сварку з потерпілим, нанесли декілька ударів кулаком в обличчя, наносили удари ногами по ногах та нанесли декілька ударів дерев`яним держаком по спині та правій нозі, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді забиття м`яких тканин лобно-тім`яної області голови, синця та крововиливу в області нижньої губи зліва, які відносяться до легкого ступеню тяжкості».

Постановою суду від 09.09.2015 року матеріали справи по обвинуваченню ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1 КК України виділено в окреме провадження у зв`язку з хворобою підсудного до його видужання.

Не погодившись з цим вироком, ОСОБА_7 подав на нього апеляцію та доповнення до неї, у яких просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд. Свою апеляцію він обґрунтовує тим, що судом допущена однобічність та неповнота судового слідства. Висновки суду були зроблені тільки на підставі показів потерпілого ОСОБА_6 , які неодноразово змінювались, та висновку експерта, який тільки припускає отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Не були викликані та допитані свідки як сторони обвинувачення так і сторони захисту, висновки суду грунтуються на припущеннях. Він не зміг дати суду покази так як знаходився в безпорадному стані і йому до суду викликалась «швидка допомога». В процесі не провадився технічний запис судового засідання, хоча з самого початку справи це було принциповою позицією обвинувачених. Обвинувачення потребує перекваліфікації, а суддя ОСОБА_1 не міг розглядати цю справу, так як розглядав 2 справи щодо нього про адміністративні правопорушення. В силу ст. 111 КПК України (1960 року) по справі повинно було проведено досудове слідство, так як його батько ОСОБА_8 є 85 - річним інвалідом 1 групи, учасником ВВВ і для вказаної категорії згідно КПК є обов`язкова участь захисника.

ОСОБА_7 в судове завсідання не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належдним чином сповіщений про час та дату судового засідання апеляційного суду.

Заслухавши: доповідь судді; потерпілого ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляції ОСОБА_7 заперечував і просив апеляційний суд залишити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2015 року без змін, - перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.323 КПК України (в редакції Закону України від 28.12.1960 року) вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до вимог ст.334 КПК 1960 року мотивувальна частина вироку має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину та докази, на яких грунтується висновок суду щодо засудженого, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.
В мотивувальній частині вироку мають бути точно описані обставини справи із зазначенням ознак об`єктивної сторони складу злочину, визнаного судом доведеним, та його кваліфікуючих ознак. У цій частині вироку необхідно викласти весь обсяг обвинувачення, обставини, які визначають винуватість підсудного, а потім навести докази, на яких грунтується висновок суду щодо підсудного і відносно вчиненого злочину.
Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта й інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Як убачається з вироку суду, обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 125 ч.1 КК України сформульоване нечітко, юридично не вмотивовано, не як визнане судом доведеним, а «…згідно скарги приватного обвинувачення потерпілого ОСОБА_6 ….». В ньому не визначено ознак об`єктивної й суб`єктивної сторін складу злочину, скоєного саме ОСОБА_7 . В той час, коли кримінальна справа щодо ОСОБА_8 виділена в окреме провадження, судом першої інстанції помилково встановлено, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 вчинили сварку з потерпілим та наносили удари. Але, зокрема, в обвинуваченні не зазначено: хто, кому та чим наносив удари, у які частини тіла, і не вказано: кому ж у результаті нанесення ударів заподіяні легкі тілесні ушкодження? У вироку не вказано, з яких підстав суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , який згідно з матеріалами справи вину свою не визнавав та заперечував скоєння ним цього злочину, а у останньому судовому засіданні відмовився від дачі пояснень, посилаючись на хворобу, тільки згідно з поясненнями потерпілого ОСОБА_6 та висновку СМЕ, - діяв з прямим умислом на заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень.
Суд в порушення вимог ст.334 КПК 1960 року не зазначив мотивів, з яких він прийняв до уваги та поклав в основу обвинувачення саме показання потерпілого ОСОБА_6 і висновок СМЕ в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.2 ст.67 КПК 1960 року ніякі докази для суду, прокурора та слідчого не мають наперед встановленої сили. Однак, суд на порушення цих вимог кримінально-процесуального закону, принципу всебічності, повноти та об`єктивності розгляду всіх обставин справи використав у вироку насамперед докази, що підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, не перевіривши та не давши оцінку доказам, які можуть спростувати пред`явлене обвинувачення, про що йдеться в апеляції ОСОБА_7 . Так, судом першої інстанції не були викликані та допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
На думку колегії суддів, заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про його хворобу у судовому засіданні. Згідно з матеріалами справи та протоколом судового засідання (т.3 а.п.169), головуючий у суді першої інстанції після виклику «швидкої допомоги» ОСОБА_7 в судовому засіданні доповів, що «...за повідомленням лікаря тиск та кровоток у нормі, госпіталізації та лікування підсудний не потребує...», але в матеріалах справи немає жодного медичного документу, який би свідчив про те, що ОСОБА_7 09.09.2015 року за станом здоров`я міг приймати участь в судовому засіданні суду першої інстанції. Згідно доданій до апеляційної скарги копії виписки №1640 від 14.09.2015 року ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні з 14.09.2015 року по 07.10.2015 року в хірургічному відділенні КП «Новомосковська ЦМЛ» ДОР» з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку. Забій грудної клітини, забій, гематома лівого бедра та голені, - які тримав 09.09.2015 року (т.3 а.п.234). Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстації, який не придав значення доводам підсудного ОСОБА_7 про поганий стан його здоров`я в день розгляду справи, було тим самим порушено право підсудного на захист.
Крім того, постанова Новомосковського районого суду Дніпропетровської області від 29.01.2015 року про закриття кримінального провадження за даною справою у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, була за скаргою потерпілого предметом перегляду Апеляційним судом Дніпропетровської області. Скасовуючи вказану вище постанову, Апеляційний суд Дніпропетровської облаті в ухвалі від 26.03 2015 року вказав суду першої інстанції на необхідність при новому розгляді справи ретельно дослідити всі докази по справі, встановити фактичні обставини справи, усунути порушення процесуального закону, дати оцінку здобутим доказам та з дотриманям прав учасників процесу прийняти законне та обгрунтоване рішення (т.3 а.п.90-91). Але в порушення вимог ст. 374 ч.7 КПК України 1960 року, суд першої інстанції при повторному розгляді справи обов`язкові для суду першої інстанції вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, не виконав, знову допустив однобічність та неповноту судового слідства, зробивши висновок про винуватість ОСОБА_7 тільки на підставі показань потерпілого та висновку експерта.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо засудження ОСОБА_7 за ст. 125 ч.1 КК України є передчасним, воно прийняте без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, висновки цього рішення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому воно не може бути визнане законним і обгрунтованим, оскільки суд допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, яке суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення, що відповідно до ч.1 ст.367 та ст. 374 ч.2 КПК 1960 року є підставою для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд.
Під час нового судового розгляду необхідно дослідити усі докази у справі, встановити фактичні обтавини справи, усунути порушення процесуального закону, дати оцінку здобутим доказам та з дотриманям прав учасників процесу прийняти законне та обгрунтоване рішення на підставі процесуального законодавства, яке діяло до набрання законної сили КПК України 2012 року.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції Закону України від 28.12.1960 року), та п.11,15 Розділу ХI Перехідні положення КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, - скасувати, а справу направити до того ж суду на новий судовий розгляд у іншому складі суддів.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4