Справа № 344/332/16-к
Провадження № 1-кс/344/139/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 22 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0002677.

ОСОБА_3 в судове засідання з`явилася, підтримала викладені у скарзі вимоги та просила їх задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0002677, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що 02 серпня 2013 року до УМВС в Івано-Франківській області звернулася громадянка ОСОБА_3 із заявою, в якій просила розпочати кримінальне провадження по факту вчинення громадянином ОСОБА_5 шахрайських дій.

03 вересня 2013 року заяву ОСОБА_3 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України за фактом шахрайських дій щодо ОСОБА_3 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 22 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження № 0002677, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 вересня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України закрито у зв`язку з встановленням відсутності у діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що досудовим розслідуванням встановлена відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають місце відносини, що регулюються цивільним законодавством.

В той же час, зі змісту матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим було тільки допитано потерпілу ОСОБА_3 (Протокол допиту потерпілого від 05 листопада 2015 року) та проаналізовано надану нею Угоду про користування коштами на інвестиційному рахунку від 06 лютого 2012 року та Акт № 14 про підтвердження поступлення коштів на інвестиційний рахунок від 06 лютого 2012 року.

На підставі аналізу вищевказаних здобутих доказів під час досудового розслідування слідчий дійшов переконання про відсутність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим було винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України, звертає увагу на те, що висновок слідчого про відсутність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України без допиту самого ОСОБА_5 не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 допитувався в рамках кримінального провадження № 0002677 у відповідному процесуальному статусі, або що слідчим вживалися будь-які заходи, спрямовані на його допит.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою.

Відтак, слідчий суддя звертає увагу на те, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про необхідність закриття даного кримінального провадження не можуть вважатися вмотивованими, оскільки аналізу всіх можливих та таких, які б вважалися достатніми, доказів по даному кримінальному провадженню в постанові не наведено і не обґрунтовано.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Отже, відповідно до матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що під час досудового розслідування слідчим не було проведено достатнього та необхідного за даних умов обсягу слідчих дій, необхідних в даному кримінальному провадженні (зокрема, не допитано самого ОСОБА_5 ), а тому оскаржувана постанова не може вважатися такою, що відповідає вимогам статті 110 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
1. Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження задовольнити.

2. Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 22 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0002677.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 22 січня 2016 року об 10 год. 45 хв.