Справа № 610/4594/2014-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.02.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участі прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_8 ,

овинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000073 від 21.11.2012 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чайкіно Джанкойського району АР Крим, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.5 ст. 27, п.п.6,9,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.187, ч.3 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2005 року ОСОБА_9 , не маючи постійного місця роботи і стабільного заробітку обміркував можливості отримання нетрудових доходів. Знаючи, що у його знайомого ОСОБА_7 , який мешкає спільно з матір`ю - ОСОБА_11 , маються грошові кошти та на праві спільної власності вони володіють квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив заволодіти належним їм майном шляхом вимагання. З цією метою , в один з днів, у період з квітня 2005 року до початку травня 2005 року (точна дата не встановлена) ОСОБА_9 запропонував особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволодіти належними ОСОБА_7 і його матері ОСОБА_11 грошима або квартирою шляхом вимагання, на що особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, дала свою добровільну згоду.

Після цього ОСОБА_9 спільно з вищезазначеною особою розробили план скоєння злочину, відповідно до якого ОСОБА_9 під приводом пошуку танка часів Великої Вітчизняної війни запропонує ОСОБА_7 виїхати з ними до Таранівського лісництва Зміївського держлісгоспу Харківської області, де вони, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагатимуть від ОСОБА_7 та його матері - ОСОБА_11 передати їм грошові кошти в сумі 5000 доларів США або право на належне їм майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 .

14 травня 2005 року в денний час ОСОБА_9 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи свій злочинний план, прибули до місця проживання ОСОБА_12 в квартиру АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 запропонував йому можливі способи отримання додаткового заробітку і домовилися зустрітися ще раз 16 травня 2005 року. Поруч була особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка своїм виглядом підтримувала дії і слова ОСОБА_9 . В результаті узгоджених дій ОСОБА_9 і зазначеної особи у ОСОБА_7 склалася помилкова думка про їх наміри.

16 травня 2005 року, близько, о 10-00 годині, згідно з досягнутою домовленістю ОСОБА_9 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибули до будинку АДРЕСА_4 , де зустрілися з ОСОБА_7 , який, несподіванно для них, прийшов на зустріч спільно зі своїм знайомим ОСОБА_13 . ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 зайнятися розкопками танка часів Великої Вітчизняної війни з метою його подальшого продажу і отримання грошей. ОСОБА_7 дав свою згоду на виїзд в район 69-71 кварталів Таранівського лісництва Зміївського держлісгоспу Харківської області для пошуку танка. ОСОБА_13 також вирішив поїхати з ними.

Продовжуючи свої злочинні дії, у другій половині цього ж дня, 16 травня 2005 року, ОСОБА_9 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_13 прибули в район 69-71 кварталів Таранівського лісництва Зміївського держлісгоспу Харківської області. До припустимого місця знаходження танка, а також до раніше влаштованого ОСОБА_9 і ОСОБА_14 місця перебування, а саме куреня, вони йшли лісом, потім ОСОБА_7 та ОСОБА_9 першими стали перетинати по дошкам болото, а ОСОБА_13 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вирішили його обійти.

До місця розташування куреня ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прийшли першими. Через деякий час до них прийшла тільки особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, то повідомила ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що під час сварки він вбив ОСОБА_13 , та показав місто, де ОСОБА_9 та ОСОБА_7 побачили ОСОБА_13 , який лежав у болоті обличчям у воді.

Цього ж дня 16 травня 2005 року, точний час не встановлено, реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_9 і особа, матеріали віносно якої виділені в окреме проводження, та ОСОБА_7 , повернулися до куреня. ОСОБА_9 , діючи погоджено з зазначеною особою, з корисливих мотивів, став вимагати від ОСОБА_7 віддати наявні при ньому гроші та інше цінне майно, при цьому ОСОБА_14 утримував руку в районі пояса під сорочкою, створюючи вигляд, що у нього є вогнепальна зброя. ОСОБА_7 , воля до опору якого була пригнічена, який був впевнений в наявності зброї у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, побоючись за своє життя та здоров`я після того, як побачив труп ОСОБА_13 , передав ОСОБА_15 гроші в сумі 110,00 грн., ключі від квартири та дві таксофонні картки. Після цього, зв`язавши ОСОБА_7 і залишивши його в курені, ОСОБА_9 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виїхали в м. Харків, розпорядившись майном ОСОБА_7 на власний розсуд.

17 травня 2005 року в денний час ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, узгоджено з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з таксофона зателефонував матері ОСОБА_7 - ОСОБА_11 і зажадав передачі їм коштів в сумі 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.05.2005 року становить 25520,00 гривень, погрожуючи застосувати насильство відносно ОСОБА_7 . ОСОБА_11 , свідомо знаючи, що життю і здоров`ю ОСОБА_7 ніщо не загрожує, відмовилася виконувати їх вимоги.

Крім того, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в тому , що 16 травня 2005 року (точний час не встановлено) він, перебуваючи в районі 69-71 кварталів Таранівського лісництва Зміївського держлісгоспу Харківської області з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , слідуючи покладеної на нього ролі, відволікаючи ОСОБА_7 розмовами про майбутні розкопки танка, повів того на значну відстань від ОСОБА_13 і зазначеної особи, тим самим забезпечивши останньому можливість безперешкодно вчинити вбивство ОСОБА_13 . ОСОБА_14 в цей час, діючи погоджено зі співучасником, відводив ОСОБА_13 в безлюдне місце, де для реалізації їх з ОСОБА_9 злочинних намірів не зможуть перешкодити сторонні особи.

Прибувши на берег водойми, розташованої на території 69-71 кварталів Таранівського лісництва Зміївського держлісгоспу Харківської області, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи згідно відведеної йому ролі за розробленим планом, завдав ОСОБА_13 не менше 10 ударів руками по голові та шиї і не менше 3 ударів руками в область тулуба, від яких той впав на землю. В результаті злочинних дій ОСОБА_14 воля до опору у ОСОБА_13 була пригнічена. Бажаючи довести злочинний намір групи до кінця. ОСОБА_14 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, переніс ОСОБА_13 до болота і, опустивши його голову під воду, став утримувати її в такому положенні до тих пір, поки потерпілий не перестав подавати ознаки життя.

Зазначеними злочинними діями потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні: синець в правій скроневій області, синець в лівій лобово-скроневій області на межі росту волосся, кровопідтічність м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні в правій скроневій області, правої скронево-потиличної області, лівої лобо-скроневої області; ділянку внутрішньошкірних крововиливів в області правого надпліччя, синець в правій підключичній області; кровопідтічність правої грудинно-ключично-сосцевоподібного м`яза ближче до місця його кріплення до ключиці і очагова кровопідтічність м`яких тканин області персневидного хряща, щитової залози, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок механічної асфіксії - закриття дихальних отворів і шляхів водою при утопленні.

Переконавшись у тому, що ОСОБА_13 мертвий, ОСОБА_14 , діючи з корисливих мотивів, узгоджено з ОСОБА_9 , обшукав кишені одягу потерпілого, звідки викрав належні тому гроші в сумі 130 гривень, якими згодом вони розпорядилися за своїм розсудом.

Таким чином, органом досудового слідства, дії ОСОБА_9 , що виразились в пособництві в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів, з метою полегшення вчинення іншого злочину, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч.5 ст. 27 п.п.6,9, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винним в обсязі пред`явлених йому обвинувачень. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не визнав. При цьому показав, що з квітня 2005 року він із своїм знайомим ОСОБА_14 займалися пошуками танку в лісових масивах Харківської області. Для прискорення пошуків вони вирішили залучити свого знайомого ОСОБА_16 , з яким в подальшому домовилися про зустріч. Вони зустрілися на автобусній зупинці в м. Харкові в районі станції м. Герої праці, куди ОСОБА_7 прийшов із своїм знайомим ОСОБА_17 . Після спілкування, під час якого всі, крім нього, вживали алкогольні напої, ОСОБА_7 попросив показати йому місце знаходження танку. Прибувши до відповідної станції, вони направилися до лісу, при цьому він йшов з ОСОБА_7 , а ОСОБА_14 із ОСОБА_13 . Коли дішли до болота, він з ОСОБА_7 вирішили перейти його, а ОСОБА_14 з ОСОБА_13 пішли в обхід. Він із ОСОБА_7 вже дісталися місця їх перебування, а останніх все не було. Через деякий час прийшов ОСОБА_14 і повідомив йому, що вбив ОСОБА_13 . Вони прийшли до міста, але до ОСОБА_13 він не підходив. ОСОБА_14 нервував, у нього був металевий штир, якім прощупують землю. ОСОБА_7 теж нервував. Він сам побоювався ОСОБА_18 , який був агресивний в стані алкогольного сп`яніння. Тому для запобігання конфлікту з ОСОБА_7 запропонував зв`язати руки останньому. Він сам зав`язав руки ОСОБА_7 , але слабо і на бант, після чого вони залишили його і подалися до села, де ОСОБА_14 купив алкоголь. Ніяких грошей у ОСОБА_7 він не брав і у його матері - ОСОБА_11 нічого не вимагав і не дзвонив їй.

Незважаючи на повне невизнання ОСОБА_9 своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, його вина знайшла своє підтвердження у скоєнні злочинів , передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 189 КК України , та не знайшла своє підтвердження у злочині , передбаченому ч.5 ст. 27 п.п.6,9, 12 ч.2 ст. 115 КК України після аналізу судом наступних доказів.

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що обставини злочину вона знає з матеріалів кримінальної справи. Її син ОСОБА_13 в травні 2005 року працював на автомийці. 15 травня 2005 року він пішов на роботу, і не повернувся. Їй відомо, що вранці 16 травня син отримав заробітну платню 165 грн. і пішов з роботи разом з ОСОБА_7 18 травня 2005 року її було повідомлено про загибель сина. Але акцентувала увагу на те, що із матеріалів кримінального провадження їй відомо, що ОСОБА_9 йшов першим до місця знаходження трупа ОСОБА_13 . А тому це дає їй підстави зробити висновок про причетність ОСОБА_9 до вбивства. Просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 1000 000 грн. та матеріальну 156000 грн.

В судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_7 , який показав, що познайомився з ОСОБА_9 в 2004 році. Поміж ними склалися дружні стосунки. Приблизно, 14 травня 2005 року він зустрівся з ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які запропонували йому обговорити способи додаткового заробітку, та призначили зустріч для продовження розмови на 16 травня 2005 року на станції м. Героїв праці в м. Харкові, на яку він за своєю ініціативою взяв свого знайомого ОСОБА_13 . Спочатку вони пили пиво, потім горілку. ОСОБА_9 повідомив, що вони з ОСОБА_14 знайшли танк в лісовій місцевості і запропонували здати його на металобрухт. Він був на підпитку, тому і погодився на їх пропозицію. Разом з ним погодився і ОСОБА_19 , бо ОСОБА_9 було запроновано 500 доларів США кожному. ОСОБА_9 спиртні напої не вживав. До лісового масиву Зміївського району вони поїхали на електропоїзді, по дорозі ОСОБА_20 спав, а він, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 постійно спілкувалися. Потім до лісу він йшов з ОСОБА_21 , а ОСОБА_13 і ОСОБА_14 - позаду. Він з ОСОБА_9 першими прибули на галявину, де був облаштований курінь. ОСОБА_22 . ОСОБА_23 ще не було. Він заснув, коли він прокинувся, до нього підійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Коли він поцікавився де ОСОБА_13 , останні повідомили, що ОСОБА_13 п`яний спить. Після чого вони повели його до болота, де він побачив лежачого у воді обличчям донизу ОСОБА_13 , та зрозумівши, що він мертвий, злякався. Вони повернулися до куреня, ОСОБА_24 став вимагати наявні у нього гроші, при цьому ОСОБА_14 утримував руку в районі пояса під сорочкою, створюючи вигляд, що у нього є вогнепальна зброя. Він підкорився і віддав все що, було у нього в кишені - 110,00 грн., ключі від квартири, телефонні картки. Після чого ОСОБА_9 зав`язав йому руки, та повідомив, що вони підуть за диктофоном, на який він повинен бути наговорити звернення до матері, щоб остання передала їм належну їй квартиру. Залишивши його одного в курені, ОСОБА_9 і ОСОБА_14 пішли. Він зміг звільнитися і повідомити правоохоронні органи про злочин. В подальшому від матері - ОСОБА_11 , йому стало відомо, що ОСОБА_9 їй телефонував і вимагав 5000 доларів США за його визволення. Крім того, ОСОБА_7 стверджує, що ОСОБА_9 було відомо, що ОСОБА_14 взяв у ОСОБА_13 гроші, і на його запит про них ОСОБА_14 надав 130 грн. Підтримав заявлений позов про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 110,00 грн., - моральної 10000,00 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що вона багато чого не пам`ятає, бо вже минуло багато часу. Так, їй одного разу зателефонували на домашній номер телефона, точний день та час вона не пам`ятає, і повідомили, що її син ОСОБА_25 попав в якусь халепу з наркотиками і тому потрібно 5000 доларів США для його визволення. Вона не прийняла до уваги цю інфоромацію, бо її син вживає алкоголь, і до наркотиків він не причетний. Їй здалося, що це був голос знайомого її сина ОСОБА_26 , тому вона і запитала " ОСОБА_27 , це ти?". Після цього розмова припинилася. Вона впізнала голос ОСОБА_28 , бо він раніше приходив до неї за місцем її проживання, залишав якись речі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 , показав, що з ОСОБА_15 знайомий тривалий час. В травні 2005 року вони разом займалися в одному із лісів Харківської області пошуками танка часів Великої Вітчизняної війни з метою його подальшого продажу. Для прискорення пошуків вирішили залучити і свого знайомого ОСОБА_29 . Але ОСОБА_7 та його знайомий ОСОБА_13 , який прийшов разом з ним, вирішили спочатку оглянути місце. Тому вони всі направилися до лісового масиву Зміївського району електропоїздом. По приїзду він став розмовляти з ОСОБА_13 , а ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , тому вони йшли парами на відстані друг від друга до місця розташування танку. На їх шляху було болото. Першими через болото по дошкам пішли ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .. ОСОБА_13 , побачивши, що ОСОБА_7 впав, злякався і вирішив обійти болото. Оскільки ОСОБА_13 не знав дороги, він пішов з ним. Він в ході сварки вбив ОСОБА_30 . Він вдарив ОСОБА_13 кілька разів, від чого той впав на землю, після цього він підняв ОСОБА_13 , переніс до болота, і поклав обличчям у воду. Ніякого умислу на вбивство і попередньої змови з ОСОБА_31 на це не було. Він сам повідомив ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про вбивство ОСОБА_13 , і вказав на місце, де це сталося. ОСОБА_7 вони вимушені були зв`язати, тому як він нервував. ОСОБА_7 сам віддав гроші ОСОБА_9 на придбання спиртного та цигарок. Залишивши ОСОБА_7 в лісі, він з ОСОБА_9 пішли до села, і в подальшому виїхали до м. Джанкой. Що сталося з ОСОБА_7 він не цікавився. Крім того, він не знає, хто дзвонив матері ОСОБА_7 і вимагав у неї гроші.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засідання пояснив, що в травні 2005 року до відділу розшуку звернувся чоловік як було встановлено ОСОБА_25 , який пояснив, що він став свідком вбивства ОСОБА_13 і назвав двох осіб. ОСОБА_25 мав неохайний вид, був збуджений. Пояснив, що виїхав за місто з товаришами, щоб відсвяткувати першу зарплатню, та з`ясувати можливість раскопок Великої Вітчизняної війни. Крім того, пояснив, що вбивство сталося через конфлікт, який потім переріс в драку. Весь час він був у напуганому стані, казав, що побоюється цих двох. На вказаному ОСОБА_33 місці був виявлен труп, який лежав обличчям до води. В подальшому матеріали були передані за територіальністю - до Зміївського РВ.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні показав, що в 2005 році, перебуваючи на посаді помічника прокурора Зміївського району Харківської області, проводив розслідування за фактом вбивства ОСОБА_13 . З пояснень ОСОБА_35 йому відомо, що в травні 2005 року, ОСОБА_14 разом із ОСОБА_9 жили у лісі, де намагалися знайти танк. Ним було проведено відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_14 , під час якої ОСОБА_14 вказав місце вбивства ОСОБА_13 та механізм нанесення останньому тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні показав, що 16 травня 2005 року він в складі оперативної групи виізджав на місце скоєння злочину, де було виявлено труп ОСОБА_13 .

Аналогічні показання в судовому засіданні надав і свідок ОСОБА_37 .

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 24.08.2005 року за участю ОСОБА_7 , було здійснено виїзд на місце пригоди, району 69-71 Таранівського лісництва, де ОСОБА_7 показав на місце розташування болота, куреня, а також розповів про обставини, що мали місце 16 травня 2005 року, які є аналогічними показанням, данним ним в судовому засіданні (Т.2 а.с.210-216).

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2009 року за участю ОСОБА_9 , останнній пояснив обставини, які мали місце 16 травня 2005 року, які повністю співпадають з його показаннями, данними ним в судовому засіданні. Крім того , вказав в лісовій місцевості с. Новоберека місце, де він з ОСОБА_14 мешкали під час пошуків танку, та місце, де знаходився труп ОСОБА_13 (Т.2 а.с. 217-232)

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2009 року за участю ОСОБА_14 , останній вказав місце на болоті, де він убив ОСОБА_13 , показав механізм нанесення тілесних ушкоджень, а саме - спочатку він наніс ОСОБА_13 , приблизно, 5 ударів кулаками рук в область грудної клітини, а коли той впав, переніс та поклав його в болото обличчям в воду. Пояснення ОСОБА_18 є аналогічними його поясненням, данними ним в судовому засіданні (Т.2 а.с.232-253).

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 28.05.2005 року за участю ОСОБА_14 , ОСОБА_14 показав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 (Т.3 а.с 1-13).

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 110-А від 12.08.2005 року потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні легкі тілесні ушкодження: синець в правій скроневій області, синець в лівій лобово-скроневій області на межі росту волосся, кровопідтічність м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні в правій скроневій області, правої скронево-потиличної області, лівої лобо- скроневої області; ділянку внутрішньошкірних крововиливів в області правого надпліччя, синець в правій підключичній області; кровопідтічність правої грудинно-ключично-сосцевоподібного м`яза ближче до місця його кріплення до ключиці і очагова кровопідтічність м`яких тканин області персневидного хряща, щитової залози. Причина смерті ОСОБА_13 асфікція в результаті утоплення у воді. (Т.3 а.с. 66-67).

Згідно висновків додаткової судово-медичної експертизи № 256-3м/08 від 10.09.2008 року отримані ОСОБА_13 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Причина смерті ОСОБА_13 асфікція в результаті утоплення у воді (Т.3 а.с.55-60)

Згідно висновків комісійної судово-медичної експертизи № 381-КЕ/2008 від 06.11.2008 року вбачається, що згідно з «Акта судово-медичного дослідження» № 110 від 18.05.2005, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: на голові по одному синцю з вогнищевими крововиливами в м`які покриви голови - в правій скроневій області і в лобно-скроневої ділянки зліва з крововиливом в ліву скроневу м`яз, осередкове крововилив в м`які покриви голови в скронево-потиличної області праворуч; по одному синцю на правій вушній раковині в середньої третини в області проекції надбрівної дуги; по синцю на верхній і нижній губі з боку передодня рота; на шиї - осередковий крововилив в м`які тканини шиї по передній поверхні справа на рівні щитовидної залози і перстневидного хряща; на грудній клітці: синець у вигляді внутрішньошкірних крововиливів в області правого надпліччя, осередковий крововилив у праву грудинно-ключично-соскоподібного м`яза в області її прикріплення до ключиці, синець в правої підключичної області. (Т.3 а.с. 16-37).

Згідно висновків судово-медичного дослідження № 110 від 15.05.2005 року встановлені крововиявлення на тілі ОСОБА_13 , які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії внаслідок утоплення в воді. При судово-токсилогічному дослідженні крові трупа ОСОБА_13 виявлено етіловий спирт в розмірі 3,12 %, що підтверджує його стан тяжкого алкогольного отруєння ( Т.3 а.с. 61-65).

Відповідно до наданої інформації Харківської філії ПАТ «Укртелеком», 17 травня 2005 року було зареєстровано вхідні телефонні дзвінки ОСОБА_11 (телефон № НОМЕР_1 ) з таксофону, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила, що вона в той час користувалася цим номером телефона, і саме на цей номер 17 травня 2005 року вона отримала дзвінок від ОСОБА_9 про передачу грошових коштів в розмірі 5000 доларів США за визволення сина.

Про наявність у ОСОБА_9 умислу, спрямованого на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 та вимагання передачі чужого майна, свідчить те, що обвинувачений не мав постійного доходу існування.

ОСОБА_9 достовірно знав, що ОСОБА_7 та його матері належить квартира АДРЕСА_3 , бо йому про це казав сам ОСОБА_7 , що і було підтверджено останнім в судовому засіданні.

Крім того, ОСОБА_9 знав, де розташована ця квартира, неодноразово там був. До того знав і то, що ОСОБА_7 проживає окремо від матері, яка володіє ще однією квартирою, де ОСОБА_9 раніше залишав свої речі на зберіганні.

Заперечення обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 сам йому дав гроші, колегія суддів вважає неправдивими, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами, а саме поясненнями самого потерпілого, який пояснив, що він був вимушений віддати гроші ОСОБА_9 , внаслідок погроз, в нього були підстави побоюватися за своє життя та здоров`я.

Доводи ОСОБА_9 щодо невизнання своєї вини у вчиненні розбою та вимагання повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 , які є логічними, послідовними та взаємно узгоджуються. Підстав для обмовлення ОСОБА_9 потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_38 не встановлено. А тому колегія суддів приймає показання потерпілого та зазначеного свідка, вважає їх правдивими.

Крім того, оскільки вимагання є закінченим з моменту пред`явлення майнової вимоги, такі кваліфікуючи ознаки, як пошкодження чи знищення майна, заподіяння великої шкоди чи інших тяжких наслідків, мають місце лише у випадку реального настання вказаних в законі наслідків.

У зв`язку з чим колегія суддів виключає кваліфікуючи ознаку вимагання, що заподіяло майнову шкоду у великих розмірах, оскільки майнова шкода у великому ромірі не мала місце, оскільки ОСОБА_11 відмовилася виконани вимоги ОСОБА_9 і не передала йому 5000 доларів США.

Таким чином, колегія суддів вважає наведені вище докази достовірними, допустимими та достатніми для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів за ст. 187 ч.2 КК України розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та за ст. 189 ч.3 КК України тобто вимагання вимога передачі чужого майна, поєднана з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи.

Разом з тим, інкримінований ОСОБА_9 злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 9,12, ч.2 ст. 115 КК України, не знайшов свого підтвердження в ході судового слідства з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

Співучасть у формі пособництва передбачає, що пособник знає про злочинні наміри виконавця і допомагає йому в їх здійсненні.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснював, що ОСОБА_13 це тільки його знайомий, і саме він привів його за власною ініциативою на зустріч із ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, Тому, а ні ОСОБА_9 , а ні зазначена особа не могли передбачити, що з ними до місця розташування танку поїде і ОСОБА_13 . Що дає підстави колегії суддів зробити висновок, що версія обвинувачення про те, що ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, було раніше розроблено план про вбивство ОСОБА_13 з розподілом ролей між співучасниками, не знайшла свого підтвердження.

У подальшому, що було пояснено ОСОБА_7 , та не заперечувалося ОСОБА_39 , з моменту зустрічі і до прибуття на галявину у лісі ОСОБА_7 був поряд з ОСОБА_9 , а ОСОБА_13 весь час спілкувався із ОСОБА_14 . Крім того, коли ОСОБА_13 і ОСОБА_14 йшли повільніше, вони з ОСОБА_9 зупинялися і чекали, на значну відстань від ОСОБА_13 і ОСОБА_14 вони ні разу не віддалялися. І жодного разу ОСОБА_9 і ОСОБА_14 не залишалися наодинці.

З пояснень ОСОБА_7 також вбачається, що ОСОБА_9 ніяким чином не мав можливості з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, окремо щось узгоджувати, а саме розробляти план, відповідно до якого вони в лісі розділяться на дві групи і підуть різними дорогами з метою забезпечення ОСОБА_14 можливості безперешкодно вчинити вбивство ОСОБА_13 , а також з метою полегшення вчинення іншого злочина.

Всі четверо - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, йшли по лісу разом. І тільки випадково ОСОБА_13 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були вимушені обійти болото, бо ОСОБА_13 сам відмовився його переходити по дошкам, як це зробили ОСОБА_9 і ОСОБА_7 .

Після того, як ОСОБА_25 впав з дошки в болото, про що останній і пояснив в судовому засіданні, і ОСОБА_19 це побачив та злякався, ОСОБА_13 і особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, пішли іншою дорогою.

Пояснення ОСОБА_6 щодо того, що ОСОБА_9 є співучасником вбивства ОСОБА_13 грунтуються тільки на тому, що він достовірно знав про місцезнаходження трупа. Але зазначене не свідчить про його причетність до вбивства, бо ОСОБА_14 повідомив про вбивство ОСОБА_40 першому ОСОБА_9 . А ОСОБА_9 добре знав місцевість, де вони знаходилися.

Таким чином , не доведено, що ОСОБА_9 будь-яким чином, порадами чи вказівками, наданням засобів чи знарядь, або усуненням перешкод сприяв вчиненню злочину, а саме вбивству ОСОБА_13 . Жодних доказів того, що ОСОБА_9 заздалегіть обіцяв приховати злочин, який вчинила особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, обвинуваченням не надано.

На підтвердження вини ОСОБА_9 прокурором були надані та досліджені в судовому засіданні докази: судово-медична експертиза № 110-А від 12.08.2005 року, додаткова судово-медична експертиза № 256-3м/08 від 10.09.2008 року, комісійна судово-медична експертиза № 381-КЕ/2008 від 06.11.2008 року, відповідно висновків яких ОСОБА_13 отримав легкі тілесні ушкодження, які не знаходяться в причинно-слідчому зв`язку з причиною смерті (причина смерті асфікція в результаті утоплення у воді).

Висновки експерта, надані стороною обвинувачення, не підтверджують причетність ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27. п.п. 6, 9,12, ч.2 ст. 115 КК України, в якому він обвинувачується, вони не містять наявність фактів та обставин, що мають значення для данного кримінального провадження.

Суд вважає, що ці докази є лише підтвердженням отримання ОСОБА_41 тілесних ушкоджень та встановлення причини смерті. Але ці докази ніяким чином не підтверджують, що смерть ОСОБА_13 наступила внаслідок дій ОСОБА_9 . Медична експертиза засвідчує наявність ушкоджень, їх кількість, локалізацію, але вона не може стверджувати, хто саме наносив ці удари.

Показання свідків обвинувачення ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , які були посадовими особами і брали участь у розслідуванні злочину, що інкриминується ОСОБА_9 , наведені вище, також ніяким чином не доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 9,12, ч.2 ст. 115 КК України, а тому не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, як доказ вини ОСОБА_9 у вчиненні данного кримінального правопорушення.

Що стосується допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , то вона знає про обставнин скоєння злочину тільки з матеріалів кримінальної справи.

На підтвердження вини ОСОБА_9 обвинувачення посилається на записку, яку написав ОСОБА_9 некій особі Жені, з вимогою не чепати цього хлопця, а розв`язати йому руки, дати поїсти, яка знаходиться в матеріалах кримінальної справи відносно ОСОБА_14 , але суду вона не надана.

Таким чином колегія суду не має можливості дати належну оцінку зазначеному доказу.

Крім показань потерпілих та свідків, наведених у вироку вище, судом досліджувались надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 9,12, ч.2 ст. 115 КК України наступні письмові письмові докази : протокол відтворення обстановки та обставин події від 24.08.2005 року за участю ОСОБА_7 , протокол відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2009 року за участю ОСОБА_9 , протоколи відтворення обстановки та обставин події від 29.07.2005 року та від 12.08.2009 року за участю ОСОБА_14 .

Проте, перелічені вище докази не містять будь-якого підтвердження наявності в діях ОСОБА_9 пособництва в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів, з метою полегшення вчинення іншого злочину, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, які оцінені у відповідності до ст.94 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку в діях ОСОБА_9 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 396 КК України, - приховування злочину, тобто заздалегіть не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Так, ОСОБА_9 достовірно знав, що ОСОБА_14 вбив ОСОБА_13 , бо ОСОБА_46 сам йому першому про це сказав і показав місце, де залишив труп. Але при цьому ОСОБА_9 не повідомив органи міліції про скоєний злочин. Крім того, він взяв гроші в розмірі 130,00 грн. у ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що той їх викрав у ОСОБА_13 .

Колегія суддів розцінює ці дії, як заздалегіть необіцяне приховування предметів, здобутих злочиним шляхом, що охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 396 КК України.

Відповідно до положень кримінального законодавства, є приховування, обіцяне заздалегіть, тобто в час, коли виконавець готується до злочину або здійснює замах на нього, і є приховування, яке заздалегіть обіцяне не було, тобто згода на дії, пов`язані з приховуванням злочину і саме вчинення цих дій здійснюється вже після того, як виконавець вчинив злочин.

У першому випадку діяльність переховувача розглядається згідно з ч.5 ст. 27 як співучасть у злочині (пособництво), кримінальна відповідальність згідно з ч. 2 ст. 29 настає за ч.5 ст. 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини КК, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем. У другому випадку діяльність переховувача є причетністю до злочину, оскільки вона здійснюється вже після вчинення злочину виконавцем і не перебуває з цим фактом у причиновому зв`язку. Кримінальна відповідальність за такі дії настає у випадку, передбаченому зокрема ст. 396 (ч.6 ст. 27).

При цьому колегія суддів розглядає справу в межах пред"явленого обвинувачення і не може вийти за його межі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, колегія суддів, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Згідно із ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставини, колегія суддів приходить до переконання про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до пособництва в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині з корисливих мотивів з метою полегшення вчинення іншого злочину, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6,9.12, ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України випрадувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Відтак, ОСОБА_9 необхідно визнати невинуватим у пред`явленому в цій частині обвинувачення та виправдати.

Дослідивши дані про особистість обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_9 раніше не судимий, на момент вчинення злочинів трудовою діяльністю не займався, за місцем мешкання характеризуються задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Відповідно до висновків судово-психіатрічної експертизи № 696 від 04.08.20014 року, ОСОБА_9 ознак психоза та інших психічних розладів не встановлює, за своїм психічним станом може визнавати свої дії та керувати ними.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, не визнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначає покарання в межах санкції ч.2 ст. 187 КК України, ч. 3 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення волі с конфіскацією належного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі проводиться судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання чинності вироку суд підтверджує раніше обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).

Обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, відсутні. Суд не приймає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочинів особою, що перебуває в стані алкогольного спяніння, оскільки стороною обвинувачення не надано жодних достовірних доказів, що підтверджують цю обставину. Обвинувачений ОСОБА_9 заперечує своє перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пред`явили до обвинуваченого ОСОБА_9 цивільні позови про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Так, ОСОБА_6 заявила цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків на суму 156000,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.

Оскільки ОСОБА_9 не визнаний винним за скоєння злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 9,12, ч.2 ст. 115 КК України, позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

ОСОБА_7 заявив позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та матеріальної 110,00 грн., колегія суддів задовольняє у повному обсязі.

Речові докази до справи не долучалися.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, судова колегія

ЗАСУДИЛА:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187 та ч.3 ст. 189 КК України та призначити йому покарання

за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна,

за ч.3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна,

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27. п.п. 6, 9,12, ч.2 ст. 115 КК України, та виправдувати за недоведеністю.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 20 червня 2014 року, тобто з дня його затримання.

Зарахувати ОСОБА_9 до покарання строк тримання під вартою з 20 червня 2014 року до оголошення вироком суду, керуючись при цьому ч.5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).

Цивільний позов ОСОБА_16 - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 понесену матеріальну шкоду 110,00 грн. та моральну - 10 000 (десять тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3