Провадження № 11-кп/792/28/16
Справа № 670/423/15-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 16.03.2015 року та №0000172 від 11.05.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Віньковецького районного суду від 04 листопада 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, судимого:
-26.09.2014 року Віньковецьким районним судом за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 1 рік 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2014 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту обрання йому судом 10.09.2015 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із зарахуванням в цей строк часу його перебування під вартою з 10 вересня 2015 року по 04 листопада 2015 року включно.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на його користь 5450 гривень майнової та 4000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь державного бюджету 294 грн.

62 коп. судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речовий доказ - чавунну плиту повернуто потерпілому ОСОБА_10 .

За вироком суду, ОСОБА_7 14 березня 2015 року приблизно о 19.00 годині з метою викрадення чужого майна зайшов на домогосподарство ОСОБА_10 , що розташоване в АДРЕСА_2 та, упевнившись, що господаря немає вдома, шляхом вільного доступу проник через вхідні двері у приміщення сараю, звідки умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та наживи, викрав одну чавунну плитку розміром 90X35 см, вартістю 265 грн. 65 коп., а також пластмасову каністру білого кольору ємністю 12 літрів, вартість якої становить 50 грн. із бензином марки А-95 вартістю 21 грн. 50 коп. за 1 літр на суму 258 гривень, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 573 грн. 65 коп.

Крім того, 04 травня 2015 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до ОСОБА_11 , який проживає по АДРЕСА_3 , вільно зайшов усередину будинку, побачив, що

ОСОБА_9 спить у спальній кімнаті та після цього, достовірно знаючи, що потерпілий у веранді в дерев`яній скрині зберігає гроші, вирішив вчинити крадіжку. В подальшому ОСОБА_7 зірвав замок скрині, підняв кришку та умисно, таємно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, викрав із гаманця чорного кольору, виготовленого із шкірозамінника, який лежав усередині скрині, грошові кошти різними купюрами у сумі 5450 гривень, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у приміщення, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

В поданій апеляційній скарзі, як убачається із її змісту, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 , посилаючись на те, що у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у приміщення, оскільки із цим потерпілим, який не має до нього жодних претензій, він перебуває у дружніх стосунках та неодноразово перебував у нього вдома.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, міркування прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням в приміщення (за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 ) є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні й детально викладеними у вироку доказами.
Так, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував того, що у березні місяці 2015 року зайшов на домогосподарство потерпілого ОСОБА_10 , щоб похмелитися та, переконавшись у тому, що господаря немає вдома, проник у сарай, який був відкритий, звідки викрав чавунну плиту та каністру із бензином. Чавунну плиту він здав на металолом ОСОБА_12 , а каністру із бензином, оскільки її важко було нести, викинув у корчі, проте потім її там не знайшов.
Будучи допитаним судом, потерпілий ОСОБА_10 показав, що у с.Женишківці він має господарство, де постійно не проживає, приїхавши на яке, побачив, що із сараю зникла чавунна плита та каністра із бензином. Вказав, що інколи до нього на господарство заходив ОСОБА_7 , проте ніколи останнього горілкою він не пригощав.
Об`єктивно вина обвинуваченого за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 підтверджується даними:
-протоколу огляду місця події із фототаблицями до нього від 16.03.2015 року, з якого убачається розміщення на території господарства потерпілого ОСОБА_10 сараю із відчиненими дверима, в якому зберігаються побутові та господарські предмети;
-протоколу огляду місця події від 16.03.2015 року та висновку експерта №238т від 23.03.2015 року про виявлення на господарстві ОСОБА_12 чавунної плити та визначення її ринкової вартості у розмірі 265 гривень 65 копійок відповідно;
-протоколу проведення слідчого експерименту від 29.04.2015 року із фототаблицями до нього, в ході якого обвинувачений вказав, як проникнув через відкриті двері до приміщення сараю ОСОБА_10 , звідки викрав чавунну плиту, а чи викрадав бензин він не пам`ятає;
-інформаційної довідки Хмельницької торгово-промислової палати №22-05/203 від 19.05.2015 року та приватного підприємця ОСОБА_13 про вартість бензину А-92.
Диспозицією ч.3 ст.185 КК України передбачено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п.22 постанови № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснив, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Як установлено місцевим судом, після виявлення відсутності на господарстві потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , діючи з умислом на крадіжку чужого майна, через вхідні двері проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав чавунну плиту та каністру із бензином.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у приміщення, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами, проаналізувавши які, в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку як про доведеність винуватості ОСОБА_7 за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 , так і до необхідності кваліфікації таких дій за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в приміщення.
Покарання ОСОБА_7 , як за кожен із цих злочинів за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, так і за сукупністю цих злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначені у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення. Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи таке покарання, суд урахував особу ОСОБА_7 й ті пом`якшуючі покарання обставини, на які йдуть посилання в його апеляційній скарзі.

Зокрема, враховані такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття обвинуваченого, його повне визнання вини за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 та часткове визнання вини за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 . Ураховано також і його негативну характеристику за місцем проживання, вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, позиції потерпілих щодо міри призначення покарання та, як обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Правильно, на думку колегії суддів, визначено йому покарання і за сукупністю вироків у передбачений ч.1 ст.71 КК України спосіб часткове приєднання невідбутої частини покарання за вироком Віньковецького районного суду від 26 вересня 2014 року.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку у межах апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Віньковецького районного суду від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3-х місяців з дня її оголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2