Ухвала іменем україни 23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_5.,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року, якою залишено без змін вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Луцька, жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 раніше не судимого,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, уродженця м. Луцька, жителя АДРЕСА_3 раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, кожному.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки кожному, ОСОБА_1 - тривалістю 3 роки, і покладенням на них обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винуватими у тому, що 25 листопада 2014 року близько 06 год., ОСОБА_3, керуючи службовим транспортним засобом «Мерседес Атего», державний номерний знак НОМЕР_1, під час перевезення належної ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» мідної сировини з с. Рованці в с. Струмівку Луцького району, за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та трьома невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вчинили її крадіжку на суму 30663,49 грн.

Аналогічно, повторно, 27 листопада 2014 року біля 06 год., ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 з трьома невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, викрали мідну сировину, завдавши товариству майнової шкоди на суму 49068,47 грн.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування положень ст. 75 КК України та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м'якості. Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_3 прокурором не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, та перевіривши додані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні ними кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м'якість призначеного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покарання у зв'язку з безпідставним їх звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими.

За змістом ст. 65 цього ж Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 зазначеного Кодексу в разі , якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, міський суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що його пом'якшують, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також дані про осіб засуджених, а саме: ОСОБА_2 раніше не судимий, є особою молодого віку, на утриманні у нього троє малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, частково відшкодував завдану шкоду; ОСОБА_1 раніше не судимий, є особою молодого віку, на утриманні має малолітню дитину, позитивно характеризується за попереднім місцем роботи, частково відшкодував завдану шкоду, те що в матеріалах кримінального провадження відсутні позовні вимоги ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» щодо відшкодування спричиненої йому шкоди, та з урахуванням сукупності цих обставин, дійшов правомірного висновку про можливість застосувати до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 положень ст. 75 КК України та звільнення їх від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, призначене засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покарання, є обґрунтованим і необхідним для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, цей суд перевірив доводи, наведені в поданій прокурором апеляції, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України .

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року, якою залишено без змін вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7