АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4084/15-к Номер провадження 11-кп/786/937/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника ВК №64 ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою щодо засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Світлогірське, Кобеляцького району Полтавської області, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, засудженого 28.05.2010 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні подання в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№64) та голови спостережної комісії Ленінської районної ради м. Полтави про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування призначеного судом покарання.

Згідно ухвали суду, до Ленінського районного суду м. Полтави звернулись в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавський області (№64) та голова спостережної комісії Ленінської районної ради м. Полтави з поданням про умовно-дострокове звільнення з Полтавської виправної колонії (№64) ОСОБА_8 посилаючись на те, що вироком від 28.05.2010 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 засуджений на 8 років позбавлення волі. Початок строку: 09.10.2009 року. ? строку відбув: 09.10.2015 року. Кінець строку: 09.10.2017 року. Станом на 19.11.2015 року невідбута частина покарання становить 1 рік 10 місяців 20 днів. Засуджений ОСОБА_9 за час перебування в СІЗО м. Полтава режимних вимог не порушував стягнень та заохочень не мав. До Полтавської виправної колонії №64 прибув 25.06.2010 року. Стягнень не має. Має 3 заохочення, одне з яких оголошене правами начальника установи. Виконавчих листів не має, на виробництві не працевлаштований, є особою пенсійного віку, але до праці ставиться сумлінно, з постановленими завданнями справляється вчасно. Приймає участь в роботах по благоустрою території установи, розуміє їх необхідність. Начальником відділення СВПР та психологом установи даний засуджений характеризується з позитивної сторони, як особа яка довела своє виправлення, а 16.10.2015 року на засіданні комісії Полтавської виправної колонії №64 прийнято рішення про направлення матеріалів до Ленінського районного суду м. Полтави щодо вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокове звільнення. З наведених підстав просили вирішити питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до ОСОБА_8 .

Відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 суд вказав, що висновок про те, що засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення є передчасним.

При цьому, суд врахував, що засуджений ОСОБА_8 відбув ? строку покарання призначеного вироком суду, позитивно характеризується за місцем відбування покарання, має три заохочення. Засуджений ОСОБА_8 досягнув пенсійного віку, є працездатним, проте не працевлаштований на виробництві установи.

Суд встановивши, що підставами для застосування заохочень до засудженого стали відповідні рапорти відповідно до яких в лютому 2013 року він виконував роботи по благоустрою території, більш ніж через рік після цього в квітні 2014 року був одноразово залучений до фарбування фасаду церкви установи площею 20 м. кв., ще через 11 місяців в червні 2015 року був залучений до робіт з благоустрою відділення, а саме оклеював шпалери в кімнаті виховної роботи, прийшов до висновку, що документів, які б підтверджували систематичне залучення засудженого до виконання будь-яких інших робіт на території установи в матеріалах особової справи немає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він будучи особою пенсійного віку з власної ініціативи залучався до участі у роботі по благоустрою установи, має 3 заохочення, одне з яких оголошене правами начальника установи.

Зазначає, що за час перебування його у Полтавській виправній колонії УДПтСУ в Полтавській області № 64 жодних стягнень не має, виконавчих листів також не має.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляції, представника ВК№64, який є заступником начальника ВК№64, який просив задовольнити апеляційну скаргу засудженого, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Як вбачається із матеріалів провадження, станом на час звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений ОСОБА_8 відбув більше ніж ? строку покарання призначеного вироком суду.

На думку колегії суддів, розглядаючи подання суд першої інстанції належним чином не врахував всі обставини кримінального провадження та прийшов до помилкового висновку про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений не став на шлях виправлення, оскільки, хоча він і є особою пенсійного віку, проте є працездатним, що на думку суду, не перешкоджало його систематичному залученню до виконання робіт на території установи та працевлаштуватись.

Помилковими слід вважати твердження суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 , будучи особою пенсійного віку, мав можливість працевлаштуватися та повинен залучатися до виконання робіт на території установи.

Як вбачається з спільного подання в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№64) та голови спостережної комісії Ленінської районної ради м. Полтави та даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 , останній за час відбування покарання у Полтавській виправній колонії УДПтСУ в Полтавській області (№64) встановлений режим відбування покарання та розпорядок дня не порушує, стягнень не має, зарекомендував себе з позитивної сторони, хоча, через свій пенсійний вік, на виробництві установи і не працевлаштований, але систематично приймає участь у роботі по благоустрою території установи, до праці ставиться сумлінно та має за це три заохочення.

Окрім цього, з рідними засуджений ОСОБА_8 підтримує соціально-корисні зв`язки, спілкується шляхом листування, про що вказано у характеристиці.

Про виправлення ОСОБА_8 також підтвердив в судовому засіданні представник Полтавської виправної колонії № 64 ОСОБА_7 .

Згідно особистій характеристиці засудженого, яку складено адміністрацією установи, з урахуванням його поведінки за весь час знаходження у виправній колонії, на думку судової колегії, вбачається, що останній довів своє виправлення і може заслуговувати на умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 заслуговує на умовно-дострокове звільнення, так як мету покарання було досягнуто, а тому немає необхідності в подальшому відбуванні реального покарання у вигляді позбавлення волі.

За таких обставин ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року підлягає скасуванню, а засуджений умовно-достроковому звільненню з місць позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року про відмову в задоволенні подання в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області №64 та голови спостережної комісії Ленінської районної ради м. Полтави про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування призначеного судом покарання, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою подання в.о. начальника Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№64) та голови спостережної комісії Ленінської районної ради м. Полтави про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування призначеного судом покарання, задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання умовно достроково.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4