Справа № 464/7190/15-к
пр.№ 1-кп/464/21/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.02.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0002111 та № 0003658 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з вищою освітою, який не працює, розлучений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення проти власності за наступних обставин:

24.07.2015 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, перебуваючи неподалік приміщення шиномонтажу за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження, шляхом взлому замка вхідних дверей проник до приміщення шиномонтажу, звідки таємно, навмисно, з корисливих спонукань викрав пневматичний пістолет для коліс вартістю 2000 грн., набір ключів (голівки) в кількості 10 штук загальною вартістю 1750 грн., ключі під головку в кількості 2 штуки загальною вартістю 400 грн., латки універсальні в кількості 400 штук загальною вартістю 4000 грн., латки кордові середні в кількості 300 штук загальною вартістю 7000 грн., латки кордові великі в кількості 200 штук загальною вартістю 6000 грн., колесо розміром 17 дюймів в кількості 4 штуки загальною вартістю 1000 грн., колесо розміром 14 дюймів в кількості 2 штуки загальною вартістю 500 грн., колесо розміром 15 дюймів в кількості 4 штуки загальною вартістю 1000 грн., клей (велика банка) в кількості 3 штуки загальною вартістю 1200 грн., палатка вартістю 2000 грн., домкрат в кількості 2 штуки загальною вартістю 8400 грн., ключ хрестоподібний в кількості 2 штуки загальною вартістю 400 грн., грузи клеючі в кількості 300 штук загальною вартістю 1200 грн., грузи набивні в кількості 900 штук загальною вартістю 1690 грн., грузи набивні для титанових дисків в кількості 900 штук загальною вартістю 1750 грн., шланг повітряний довжиною 10 м в кількості 2 штуки загальною вартістю 400 грн., пістолет повітряний для вимірювання тиску в кількості 2 штуки загальною вартістю 400 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 41090 грн.

Крім цього, 31.07.2015 року приблизно о 00 годин 10 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 32 по вул. Вернадського у м. Львові, ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, шляхом вільного доступу, таємно, навмисно, з корисливих спонукань із салону автомобілю марки «Ауді 100», який належить ОСОБА_7 , викрав сонцезахисні окуляри вартістю 135 грн. 20 коп., завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В судовому засіданні ОСОБА_5 винним себе визнав повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд не досліджував всі зібрані під час досудового розслідування докази, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту скоєння кримінальних правопорушень проти власності при вищезазначених обставинах. До таких обставин відносяться дата, час, місце, спосіб скоєння кримінального правопорушення, винуватість у скоєнні правопорушення та його мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст ціх обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом раз`яснено, що участники провадження будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Провина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується свідченнями самого обвинуваченого, який в судовому засіданні підтвердив, що в липні 2015 року під час прогулянки по вул. Сихівській в м. Львові зі знайомим на ім`я ОСОБА_8 , вони помітили приміщення шиномонтажу та ОСОБА_8 запропонував скоїти крадіжку речей, які знаходяться в цьому приміщенні. ОСОБА_5 стояв на вулиці біля приміщення та дивився, а ОСОБА_8 відкривав двері. Зайшовши до приміщення, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 почали виносити інструменти та інші речі, що були в приміщенні, та складати їх на вулиці. Після цього вони перенесли ці речі в інше місце подалі від приміщення шино монтажу та ОСОБА_8 зателефонував знайомому водію таксі. Після того, як водій приїхав, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 почали складати викрадені речі до автомобілю. Але, в цей час хтось почав на них кричати і вони розбіглися в різні боки, а водій поїхав, залишивши частину викрадених речей на вулиці. На наступний день ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_8 та останній віддав 200 грн., сказавши, що більше грошей не буде, оскільки багато викраденого довелося покинути. Через декілька днів ОСОБА_5 прогулювався по вулиці разом зі своїм знайомим, ім`я якого він не знає. Коли проходили по вулиці Вернадського, ОСОБА_5 побачив припаркований біля під`їзду автомобіль «Ауді», який не був обладнаний сигналізацією. ОСОБА_5 запропонував скоїти крадіжку речей, які є в цьому автомобілі, на що знайомий погодився. Відчинивши автомобіль, ОСОБА_5 сів у салон, а знайомий залишився ззовні. Нічого цінного, крім сонцезахисних окулярів, ОСОБА_5 не знайшов. Поклавши окуляри до свого рюкзака, він покинув салон автомобіля. В цей час їх помітили мешканці будинку і ОСОБА_5 втік, проте його наздогнали та затримали. За вимогами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши та оцінивши вивчені в судовому засіданні докази, суд вважає, що ці докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і у сукупності в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_5 в скоєнні кримінальних правопорушень проти власності.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України. Своїми діями ОСОБА_5 24.07.2015 року скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення (ч. 3 ст. 185 КК України). 31.07.2015 року ОСОБА_5 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 185 КК України).

При цьому суд вважає безпідставним інкримінування ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, оскільки це кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченим 24.07.2015 року до того, як ним було скоєне інше правопорушення, передбачене ст. 185 КК України. Тобто, при кваліфікації дій обвинуваченого за правопорушення, скоєне 24.07.2015 року, відсутні підстави для застосування такої кваліфікаційної ознаки як повторність.

В той же час, є підстави для застосування цієї ознаки для кваліфікації дій ОСОБА_5 під час скоєння кримінального правопорушення 31.07.2015 року. Проте, прокурором не було поставлено в провину цієї кваліфікуючої ознаки. За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Тому суд, обмежений обвинувальним актом та не може кваліфікувати дії обвинуваченого, які мали місце 31.07.2015 року, як такі, що скоєні повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, наявність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що одне зі скоєних ним кримінальних правопорушень відноситься до категорії тяжких правопорушень. Суд враховує особу винного, який раніше не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо. Обтяжуючих покарання обставин не виявлено. Пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття.

Виходячи з обставин та ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних, наявність щирого каяття, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі найменшого строку. Так само суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 найменше покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 К України. При призначенні остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд приходить до висновку про застосування правила поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Суд вважає, що звільнення ОСОБА_5 від покарання із встановленням випробувального строку буде справедливим та достатнім для покарання обвинуваченого за скоєне правопорушення, та для попередження скоєння ним правопорушень у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65-67, ч. 1 ст. 70, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, ст.ст. 9, 10, 21-23, 25-26, 94, 337, 349, 367, 368, 370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_5 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання, якщо він протягом випробувального строку тривалістю в два роки не скоїть нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-не виїзджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Запобіжний захід стосовно засудженого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буте скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: