Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 грудня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Литви, уродженця м.Каунас Республіки Литва, жителя АДРЕСА_1 , Республіки Литва, тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України,
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Рівне, жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.5 ст.27 ч.3 ст.305, ч.5 ст.27 ч.3 ст.307 КК України,
на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_11 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,
захисників обвинуваченого
ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , ОСОБА_8
захисників обвинуваченого
ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ,
перекладача - ОСОБА_14 ,
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений: за ч.3 ст.305 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією ? належного йому майна; за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією ? належного йому майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією ? належного йому майна. ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений: за ч.5 ст.27, ч.3 ст.305 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією ? належного йому майна; за ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією ? належного йому майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією ? належного йому майна. Щодо обох обвинувачених обрано запобіжний захід у виді взяття під варту.
Не погодившись з вироком суду, прокурор, обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник - адвокат ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 , діючий в його інтересах захисник - адвокат ОСОБА_10 оскаржили вирок суду в апеляційному порядку.

У поданій прокурором ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції апеляційній скарзі, він просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України та призначити йому покарання: - за ч.3 ст.305 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією прекурсорів та конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; - за ч.3 ст.307 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією прекурсорів та конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.305, ч.5 ст.27 ч.3 ст.307 КК України та призначити йому покарання: - за ч.5 ст.27 ч.3 ст.305 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією прекурсорів та конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого; - за ч.5 ст.27 ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією прекурсорів та конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Свою позицію мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченим покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Стверджує, що під час проведення досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повністю не визнали вину у скоєному та повністю заперечували факт причетності до контрабанди прекурсорів через державний кордон України. Також вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд не умотивував своє рішення про застосування ст.69 КПК України. Крім того судом при призначенні покарання не вирішено питання конфіскації психотропних речовин, передбаченого санкцією ч.3 ст.305 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати оскаржуваний вирок суду від 26 травня 2015 року, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Стверджує що незаконними діями працівників СБУ в Рівненській області здійснювався психологічний та фізичний тиск, шантаж та залякування щодо нього та обвинуваченого ОСОБА_9 про перевірку чого раніше давав вказівку апеляційний суд, але вона не виконана. Просить дослідити всі обставити наведених незаконних дій зі сторони працівників СБУ. Також просить: відправити міжнародне доручення Литовській стороні щодо розшуку й допиту підозрюваного ОСОБА_15 громадянина Литви; призначити повторну фізико хімічну експертизу наркотичних речовин, які були вилучені з автомобіля 25.03.2011 року, реч.№ FGT-978; повернути володільцю викрадені речові докази телефон й навігацію; зарахувати в термін відбування покарання час його перебування під домашнім арештом.
На підтвердження доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що перевірка його заяв з приводу незаконних дій працівників СБУ щодо фізичного й психологічного тиску, шантажу та залякування його та ОСОБА_9 , свідомо вчинена під час досудового розслідування, ніким не здійснювалася. Стверджує, що версія досудового слідства щодо його причетності до інкримінованих його кримінальних правопорушень необґрунтована та матеріалами провадження не стверджується. Також, вказує на те, що вага виявлених, опечатаних та вилучених на місці події наркотичних речовин з незрозумілих причин постійно змінюється з виявлених «5 кг 600гр», згодом стала становити «4кг 400гр», а потім й ще зменшилася. Наведене, на думку ОСОБА_7 , викликає логічні запитання щодо «законності» таких доказів. Окремо обвинувачений зазначає й наведений експертом у ході проведених досліджень термін «..ймовірно наркотичний засіб» при оцінці речовини «Параметоксиметамфетаміну», який на момент проведення експертних досліджень не був віднесений до числа наркотичних речовин, а був долучений до числа вказаних речовин Державним комітетом України з питань контрою за наркотичними речовинами лише з 07.07.2011 року за №03-03.03-09/4044.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій ним апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (в ред.2012 року).

Обґрунтовуючи доводи поданої ним апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодного безсумнівного доказу причетності його підзахисного ОСОБА_7 до вчинення контрабанди наркотиків за попередньою змовою з іншими особами, вину в інкримінованих досудовим слідством злочинах останній не визнав, а тому, на думку адвоката ОСОБА_8 прийняте судом рішення є необ`єктивним та незаконним.

Обвинувачений ОСОБА_9 у поданій ним апеляційній скарзі з доповненнями просить оскаржуваний вирок суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Також просить скасувати обраний щодо нього запобіжний захід та визнати недопустимими ряд наступних доказів: «протокол огляду місця події пункту пропуску «Ягодин» Ягодинської митниці від 25.03.2011 року ( т.1 а.с.61-67), «висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №3/458 від 04.04.2011 року» (т.3, а.с.38-43), «висновок криміналістичної експертизи матеріалів, речовин та виробів №116/5 від 11 липня 2011 року» (т.3 а.с.54-60), «висновок судової почеркознавчої експертизи №222 від 25 травня 2011 року» (т.3 а.с.128-130), «висновок №2054-2054 криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відео звукозапису від 01 червня 2011 року», «протокол за результатами проведення оперативно технічного заходу контролю за телефонними розмовами з відповідним додатком від 12 травня 2011 року» (т.4 а.с.69-105), «рапорт о/у УСБУ в Рівненській області ОСОБА_16 №13/962 від 26.03.2011 року» (т.1 а.с.37-38), «показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , ОСОБА_18 » - які є оперативниками СБУ в Рівненській області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що в 2012 році, під час проведення СВ УСБУ в Рівненській області досудового слідства, у відповідності до вимог ст.44 КПК України (в ред.1960 року) захисником було допущено його дружину - ОСОБА_13 , про що була винесена відповідна постанова. Остання брала участь в суді першої інстанції під головуванням судді Рівненського міського суду ОСОБА_19 , й відповідно, як захисник, зазначена у вироку Рівненського міського суду від 14 грудня 2012 року (т.7 а.с.3). Звертає увагу на те, що під час винесення оскаржуваного ним вироку суду, судом першої інстанції, в порушення конституційно закріпленого та ствердженого міжнародним законодавством права на захист, кримінальну справу щодо нього розглянуто у відсутності його захисника ОСОБА_13 . З цих же причин, в зв`язку з недопущенням та ненаданням доступу його захиснику ОСОБА_13 до матеріалів досудового розслідування, відомості, котрі містяться в доказах, зазначених ним у прохальній частині апеляційної скарги, вважає як докази недопустимими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі з доповненнями просить оскаржуваний вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 по ч.5 ст.27 ч.3 ст.305 КК України - закрити за п.2 ч.1 ст.284 КПК України (в ред.2012 року) та по ч.5 ст.27 ч.3 ст.307 КК України закрити за п.3 ч.1 ст.284 КПК України (в ред.2012 року). Також, погоджуючись з думкою свого підзахисного, просить визнати недопустимими ряд доказів зазначений у апеляційній скарзі останнього, а також скасувати обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід.

Стверджує, що з огляду на здійснення судового провадження за відсутності здійснюючої повноваження захисника ОСОБА_9 - його дружини ОСОБА_13 , котра допущена відповідним процесуальним документом до участі у справі, і раніше брала участь у розгляді справи судом першої інстанції як захисник, а тому її участь як захисника була обов`язковою, - вирок суду є незаконним, а матеріали досудового розслідування до яких не було надано доступ захиснику, не можуть використовуватися як докази та є недопустимими.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також їх захисників на підтримку вимог поданих ними апеляційних скарг та заперечень щодо апеляційної скарги прокурора, крім того думку захисника ОСОБА_10 щодо часткового підтримання ним апеляційної скарги прокурора про скасування вироку, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив щодо вимог інших апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи усіх поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , їх захисниками та прокурором апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винними та засуджені за те, що 25 березня 2011 року, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, здійснив замах на переміщення з приховуванням від митного контролю психотропні речовини метамфетаміну та його аналогу параметоксіметамфетаміну в особливо великих розмірах через митний кордон України.
ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_20 » перебуваючи в Литовській Республіці, у період з 1 січня по 04 березня 2011 року спільно придбали за межами України у невстановленої особи на території Литовської Республіки 4399,41грам порошкоподібної речовини білого кольору, достовірно знаючи, що ця речовина містить у своєму складі психотропні речовини та їх аналоги - метамфетамін та параметоксіметамфетамін, з метою її подальшого переміщення з приховуванням від митного контролю з Литовської Республіки на територію України.
01 березня 2011 року за межами України у Литовській Республіці, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, придбали автомобіль марки «Seat» модель «Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , у якому в період з 01 по 24 березня 2011 року у невстановленому місці на території Литовської Республіки, вищевказаний автомобіль обладнали тайниками для перевезення психотропних речовин з приховуванням від митного контролю до м. Рівне.
ОСОБА_9 перебуваючи в м. Рівне, з 01 січня 2011 року по 04 березня 2011 року шляхом постійних телефонних розмов, використовуючи сім-карту оператора за номером НОМЕР_3 , домовився з перебуваючими в Литовській Республіці невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_20 » та ОСОБА_7 про придбання психотропних речовин - метамфетаміну та параметоксіметамфетаміну, для подальшого збуту ОСОБА_9 на території України.
Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За положеннями ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, слушними є твердження ОСОБА_9 , що під час винесення оскаржуваного ним вироку суду, судом першої інстанції, в порушення конституційно закріпленого та ствердженого міжнародним законодавством права на захист, кримінальну справу щодо нього розглянуто у відсутності його захисника ОСОБА_13 .

З матеріалів провадження вбачається, що захисником обвинуваченого ОСОБА_9 в суді першої інстанції була його дружина ОСОБА_13 (вирок Рівненського міського суду від 14 грудня 2012 року (т.3 а.с.3-12)

Відповідно до положень ст.44 КПК України (в ред.1960 року), діючої на момент залучення ОСОБА_13 у якості захисника свого чоловіка ОСОБА_9 , як захисники допускались особи, які мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю в Україні, інші фахівці у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, або в порядку, передбаченому цим КПК України близькі родичі обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, його опікуни або піклувальники.

В справі наявна заява обвинуваченого ОСОБА_9 про допуск до участі у справі, як його захисника його дружини ОСОБА_13 та постанова суду про допуск в якості захисника ОСОБА_13 (т.5 а.с.81, 90- 91)

Також з положень ст.44 КПК України (в ред.1960 року) слідує, що захисник допускається до участі у справі на будь якій стадії процесу. Близькі родичі обвинуваченого, його опікуни або піклувальники в якості захисників допускаються до участі в справі з моменту пред`явлення обвинуваченому для ознайомлення матеріалів досудового слідства.

Таким чином, на думку колегії суддів, залучення до участі у справі, як захисника, своєї дружини ОСОБА_9 разом з професійним адвокатом це обрана обвинуваченим форма свого захисту, яка узгоджується з приписами чинного КПК України.

Так, відповідно до п.17 Перехідних положень КПК України (в ред.2012 року), особи, які на день набрання чинності цим Кодексом беруть участь у кримінальному провадженні в якості захисників і не мають статусу адвоката, продовжують здійснювати повноваження захисника в такому кримінальному провадженні під час досудового розслідування, а також судового провадження у судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій та Верховному Суді України.

Згідно положень ч.1 ст.5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Загальні засади кримінального провадження, зокрема п.13 ч.1 ст.7 КПК України передбачає забезпечення права на захист, які є похідними від ст.59 Конституції України, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.9 КПК установлені загальні засади кримінального провадження, одними з яких є застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у Міжнародній Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» прийнятої Радою Європи 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, згідно ч.3 ст.6 якої, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше права: b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Також, наведені положення знайшли своє закріплення й у ч.3 ст.14 «Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права» прийнятого від 16.12.1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973 року, згідно якого, кожен має право при розгляді будь якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення як мінімум на такі гарантії на основі цілковитої рівності:

b) мати достатній час і можливості для підготовки свого

захисту і спілкуватися з обраним самим ним захисником;

d) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника.

Положення п.4 ч.2 ст.412 КПК України (в ред.2012 року) визначають як безумовну підставу скасування судового рішення здійснення судового провадження за відсутності захисника, якщо його участь була обов`язковою.

Отже, має місце порушення вимог закону щодо дотримання передбаченого законодавством права на захист.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, колегія судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області керуючись ст.356, 366, 374 КПК України (в ред.1960 року) ухвалою від 11.10.2013 року, попередній вирок від 14 грудня 2012 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування прокурору Рівненської області. (т.7 а.с.143)

В зазначеній ухвалі, крім іншого, давалась вказівка щодо необхідності перевірки покликань ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про застосування до них фізичного та психічного примусу з боку оперативних працівників УСБУ в Рівненській області.

Згідно ст.374 КПК України (в ред.1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Натомість, органом досудового розслідування УСБ в Рівненській області 30.10.2013 року та 18.11.2013 року в ЄРДР внесена інформація про правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.305 КК України та ч.3 ст.307 КК України, а кримінальне провадження зареєстроване за №0000101 (т.8 а.с.2, 10).

Після пред`явлення підозри 19.11.2013 року: ОСОБА_7 у переміщенні психотропних речовин, їх аналогів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю за попередньою змовою групою осіб (ч.3 ст.305 КК України), незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту психотропних речовин та їх аналогів, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах (ч.3 ст.307 КК України), ОСОБА_9 у наданні порад ОСОБА_7 та невстановленій особі для переміщення психотропних речовин та їх аналогів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах та заздалегідь обіцяному збуті цих речовин (ч.5 ст.27, ч.3 ст.305 КК України), а також у наданні порад ОСОБА_7 та невстановленій особі при незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних речовин та їх аналогів, а також заздалегідь обіцяному збуті цих речовин, вчиненому за попередньому змовою групою осіб в особливо великих розмірах (ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України) (т.8 а.с.22-25, 88-91) провадження прокурором направлено до Рівненського міського суду. При цьому не було виконано вказівки ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 11.10.2013 року щодо необхідності перевірки покликань ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про застосування до них фізичного та психічного примусу з боку оперативних працівників УСБУ в Рівненській області.

Згідно приписів ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, як вбачається з вироку, вказаних вимог закону суд першої інстанції під час ухвалення обвинувального вироку не дотримався, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону у даному кримінальному провадженні.

Так, під час повторного розгляду справи суд першої інстанції не дав оцінку невиконанню досудовим слідством та прокуратурою вказівки Апеляційного суду від 11.10.2013 року щодо необхідності перевірки покликань ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про застосування до них фізичного та психічного примусу з боку оперативних працівників УСБУ, яка згідно ст.374 КПК України (в ред.1960 року) є обов`язковою для виконання при додатковому розслідуванні судом першої інстанції при повторному розгляді справи (т.10 а.с.92-103, 107-120).

Згідно ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському, або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно зі ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прийнятої Радою Європи 04.11.1950 року й ратифікованої Україною 17.07.1997 року - нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Отже, суд залишивши поза увагою заяви обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 щодо фізичного і психічного тиску на них з боку оперативних працівників УСБУ та не давши доручення прокуратурі для перевірки та прийняття процесуального рішення в порядку ст.214 КПК України порушив вимоги чинного законодавства, зокрема п.2,4 ч.1 ст.7 КПК України щодо законності змісту та форми кримінального провадження та ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Також заслуговує на увагу твердження прокурора, що місцевий суд не умотивував своє рішення щодо призначення покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст.69 КПК України, оскільки дійсно в мотивувальній частині вироку не зазначено, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Крім того, знайшло своє підтвердження покликання прокурора щодо не вирішення у вироці питання конфіскації психотропних речовин, передбаченого санкцією ч.3 ст.305 КК України.( т.10 а.с.107-120)

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг учасників судового розгляду в контексті наведеного заслуговують на увагу та є обґрунтованими, тому оскаржуваний обвинувальний вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2015 року підлягає скасуванню із направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2015 року щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України та ОСОБА_9 за ч.5 ст.27 ч.3 ст.305, ч.5 ст.27 ч.3 ст.307 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без зміни тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3