1-кп/357/899/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.10.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 360000078 від 02 квітня 2015 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінськ Кзил-Ординської обл. республіки Казахстан, українця, громадянина України, одруженого, маючого трьох дітей, працюючого охоронником ТОВ АМГ «Миронівське», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.

Згідно з наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військової частини польова пошта НОМЕР_3 ) від 29 березня 2014 р. №70 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду навідника-оператора 8 механізованої роти 3 механізованого батальону, а наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 від 29 серпня 2014 р. №137 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира в/ч (польова пошта НОМЕР_3 ), що дислокується по АДРЕСА_2 НОМЕР_4 АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України ОСОБА_4 , як військовослужбовець ЗС України був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Будучи військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_4 12 січня 2015 р. близько 08 год. з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин самовільно залишив в/ч (польова пошта НОМЕР_3 ) та по 20 березня 2015 р. до в/ч не з`являвся, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання: в с. Петрашівка Ямпільського району Вінницької обл., не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

20 березня 2015 р. ОСОБА_4 добровільно прибув до місця проходження служби в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

07 березня 2015 р. відповідно до наказу №45-рс командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_4 звільнено у запас за п.4 Указу Президента України від 14 січня 2015 р. №15/2015 «Про часткову мобілізацію», а 03 квітня 2015 р. у відповідності до наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №91 його виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно в березні 2014 р. був призваний відповідно до мобілізаційного плану на військову службу і згідно наказу командира в/ч (польова пошта НОМЕР_3 був зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду навідника-оператора в/ч , що дислокується по АДРЕСА_3 . В подальшому був направлений в зону АТО, де отримав контузію і серпні 2014 р. після проходження лікування, повернувся в зазначену військову частину.

12 січня 2015 р. самовільно залишив в/ч та по 20 березня 2015 р. до в/ч не з`являвся, перебуваючи за місцем свого проживання: в с. Петрашівка, після чого добровільно прибув до місця проходження служби в розташування військової частини.

У скоєному чистосердечно розкоюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі. Зазначив, що має трьох дітей, онуків, в зв`язку з чим і не зміг вчасно повернутися до місця служби.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст.349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць,

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має трьох дітей: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , працевлаштований і як особа за місцем служби характеризується виключно позитивно, у скоєному чистосердечно розкоюється, добровільно з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину, отримав під час проходження служби захворювання - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність обставин у провадженні не встановлено.

З врахуванням всіх наведених обставин та даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі, та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і призначити покарання - 2(два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1(один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на Ямпільський РВВС, за місцем проживання обвинуваченого.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1 ,