ЄУН 174/885/15-к
н/п № 1-кп/174/2/2016
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
03 лютого 2016 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого- судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря- ОСОБА_2 ,
прокурора- ОСОБА_3 ,
потерпілого- ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилася в с.Віролюбівка Костянтинівського району Донецької області, громадянки України, українки, не заміжньої, 13.02.2013 року позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , освіта базова загальна середня, яка не працює, мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 08.12.2014 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75, п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,-
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , в кінці серпня 2015 року, близько 16 год.00 хв., точні дату та час під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, знаходилась в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 , де у неї виник злочинний умисел, направлений на скоєння крадіжки брезентової 4-х місцевої палатки жовто-коричневого кольору, вартістю 1350 грн., належної останньому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , в той же день, тобто в кінці серпня 2015 року, приблизно о 16 год. 30 хв., вийшла з приміщення вищевказаної квартири та попрямувала до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де приблизно о 17 год. 30 хв. зустріла раніше знайомого ОСОБА_8 та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, в ході розмови, запропонувала ОСОБА_8 купити у неї брезентову 4-х місцеву палатку жовто-коричневого кольору, завіривши останнього, що вказана палатка належить їй та повідомила, що палатка знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 .
Після того, у той же день, тобто в кінці серпня 2015 року, приблизно о 17 год. 50 хв., ОСОБА_5 , зайшовши з ОСОБА_8 до вищевказаної квартири шляхом вільного доступу, діючи повторно, умисно, таємно, із корисливих мотивів, викрала, а саме: зняла з шафи, яка розташована в спальній кімнаті квартири брезентову 4-х місцеву палатку вартістю 1 350 грн. жовто-коричневого кольору, належну ОСОБА_4 , і таким чином, діючи таємно, всупереч волі власника майна ОСОБА_4 , заволоділа вказаним майном, після чого, знаходячись в приміщенні квартири, розпорядилася ним на власний розсуд, а саме: продала ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину зникла.
Своїми діями ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 1 350 грн.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину визнала частково та показала, що наприкінці серпня 2015 року була у потерпілого ОСОБА_4 вдома, бачила в прихожій квартири палатку, яка стояла біля дверей. ОСОБА_4 сказав, що ця палатка належить ОСОБА_9 , але їй вона не потрібна, поклав палатку на шафу у спальні. Спитала, чи можна продати палатку, він дозволив. Наступного дня, близько 17 год. 30 хв. на вулиці зустріла свого знайомого ОСОБА_10 , якому запропонувала купити палатку, він погодився, разом пішли до квартири ОСОБА_11 , де ОСОБА_12 подивився палатку та погодився її купити за 150 грн., віддав їй гроші.
В послідуючому покази змінила, вину визнала повністю та показала, що наприкінці серпня 2015 р. знаходилися вдома у ОСОБА_4 , бачила, що він поклав на верх шафи у спальній кімнаті туристичну палатку. Їй потрібні були гроші, тому приблизно о 15- 16 год. дня вийшла з квартири, зустріла на вулиці свого знайомого ОСОБА_8 , запропонувала йому купити цю палатку. Разом повернулися до квартири, ОСОБА_8 подивися палатку та погодився купити, забрав палатку та віддав їй гроші в розмірі 150 грн., які витратила на власні потреби. З вартістю майна, що зазначена у обвинуваченні та кваліфікацією її дій згодна. Палатка, яка оглядалася у судовому засіданні, належить потерпілому і була викрадена нею при зазначених обставинах. У вчиненому щиро кається.
Крім повного визнання вини обвинуваченою ОСОБА_5 , її вина підтверджується показами потерпілого, свідків, письмовими та речовими доказами по справі.
Так, потерпілий ОСОБА_4 показав, що разом з обвинуваченою мешкали разом до 29.01.2015 року. Наприкінці серпня 2015 р. ОСОБА_5 йому зателефонувала та повідомила, що знаходиться в скрутному матеріальному стані в м.Києві, треба гроші. Того ж дня переказав їй гроші і в той же день вона приїхала до нього, а наступного дня пішла у своїх справах. Прийшла через 5-6 днів, пішов на роботу, а ОСОБА_5 залишилися в нього вдома. Залишив її в своїй квартирі, бо вона себе погано почувала, при цьому ОСОБА_5 обіцяла йому, що нічого з належного йому майна в квартирі не візьме. Раніше обвинувачена вже притягалася до кримінальної відповідальності за крадіжку належного йому майна. Потім ОСОБА_5 подзвонила йому і сказала, що пішла до бабусі. Через день звернув увагу, що стілець, який був на кухні, знаходиться біля шафи в спальні, тобто не на своєму місці. Став на цей стілець та виявив, що зникла належна йому туристична палатка, яка до цього зберігалася на шафі. Цю палатку купив 5-6 років тому, влітку 2015 р. з його дозволу цю палатку брав його син, а коли повернув, вона знаходилася в прихожій. Потім цю палатку в присутності ОСОБА_5 поклав на шафу у спальній кімнаті. З вартістю майна, яка зазначена в обвинуваченні, згоден. Палатка повернута працівниками міліції. Обвинувачену не оговорює, дозволу на продаж палатки вона у нього не питала і він їй такого дозволу не давав, на цьому наполягає. До міліції звернувся, коли виявив крадіжку, в той саме день. Цю палатку викрала саме ОСОБА_5 , більше в квартирі нікого не було, вона знала, що палатка лежить на шафі, бо він поклав її туди в присутності останньої, до цього палатка стояла в коридорі. Через тиждень дізнався від подруг ОСОБА_5 , що палатку вона продала, а гроші витратила на придбання наркотичних засобів. З ОСОБА_13 також раніше знайомий. Влітку 2015 р. вона в нього деякий час проживала, а в середині липня 2015 р. друг ОСОБА_14 . ОСОБА_15 залишав у нього належну йому палатку, яку пізніше забрав. Коли виявив в коридорі палатку, зразу подумав, що це палатка друга ОСОБА_16 , про що можливо казав в присутності ОСОБА_5 , бо забув, що син заходив і брав належну йому палатку, не пам`ятав, чи віддав палатку другу ОСОБА_16 , але потім виявив, що на шафі немає належної йому палатки, зрозумів, що це його палатка та поклав її на шафу в присутності обвинуваченої.
Свідок ОСОБА_8 показав, що в суботу, в кінці серпня 2015 р., приїхав з Дніпропетровська електричкою, йшов додому, на дорозі в районі магазину «Елена» його зупинила ОСОБА_5 та запропонувала купити в неї мобільний телефон. Відмовився, а вона спитала, чи не потрібна йому палатка, сказала, що продасть за 150 грн. Погодився подивитися, відніс додому речі, і з дитиною пішли до ОСОБА_5 , яка чекала на вулиці. ОСОБА_5 привела його до будинку по АДРЕСА_3 , разом піднялися до квартири на другому поверсі, де ОСОБА_5 взяла на кухні табуретку, пішла до дальньої кімнати, чув по звуку, що вона щось стягує зверху, а потім винесла в мішку туристичну палатку і кілочки до неї. Спитав, кому належить палатка, ОСОБА_5 відповіла, що їй, сказала, що «своїх не кидає». Забрав палатку, віддав обвинуваченій гроші. Потім цю палатку в нього вилучили працівники міліції, які повідомили, що ОСОБА_5 продала палатку без дозволу її власника. При огляді в судовому засіданні речового доказу- палатки, пояснив, що саме цю палатку купив у ОСОБА_5 , впізнає її по кольору, матеріалу, стойках каркасу та кілочках до неї.
Свідок ОСОБА_17 показала, що наприкінці серпня 2015 року, вдень, йшла по вулиці з дочкою та біля 9-го магазину побачила раніше знайому ОСОБА_5 . Підійшла до неї, спитала, що вона тут робить, ОСОБА_5 відповіла, що чекає на ОСОБА_8 , який обіцяв подивитися палатку. Сказала, що цю палатку її хтось попросив помогти продати, хто, не казала, комусь треба терміново гроші. Невдовзі підійшов ОСОБА_8 разом із своєю дочкою, свідок відійшла в сторону та з дитиною сіла на лавочку, її дочка чекала дочку ОСОБА_8 , щоб разом гуляти. Вони живуть в одному під`їзді. Бачила, як ОСОБА_5 та ОСОБА_8 разом зайшли в 2- х поверховий будинок, де мешкає ОСОБА_4 , в під`їзд, де він живе, їх не було хвилин 15, потім вони вийшли, в руках ОСОБА_8 був якийсь мішок. ОСОБА_8 зайшов в магазин, сказав, що йому треба розміняти гроші, вийшов та дав гроші ОСОБА_5 . Пізніше ОСОБА_5 їй казала, що продала палатку за 140 грн., з її слів зрозуміла, що цю палатку вона вкрала, що також в послідуючому їй підтвердив ОСОБА_4 , якого зустріла в місті.
Свідок ОСОБА_18 показала, що з потерпілим ОСОБА_4 в неї дружні стосунки, мешкала в липні 2015 р. в нього в квартирі на протязі приблизно двох тижнів. Про те, що в ОСОБА_4 є палатка, не знала і ніколи її не бачила. В неї палатки у власності чи користуванні ніколи не було. До квартири ОСОБА_4 ніякої палатки вона не приносила, але на початку червня 2015 р. приблизно на протязі трьох днів відпочивала з другом на ім`я ОСОБА_15 на ставку, в цей час користувалися належною йому палаткою. Після відпочинку ОСОБА_15 попросив ОСОБА_4 деякий час потримати в себе належну йому палатку, на що останній погодився. Цю палатку ОСОБА_15 забрав у ОСОБА_4 приблизно через 2 тижні, про це їй відомо зі слів ОСОБА_15 , з яким пізніше зустрілася в місті.
Свідок ОСОБА_19 показав, що потерпілий ОСОБА_4 це його батько. Приблизно в середині серпня 2015 р. з дозволу батька взяв у нього туристичну палатку для відпочинку з сім`єю на природі. На природі були приблизно 2 дні, після приїзду додому палатка знаходилася в нього вдома ще приблизно тиждень, потім йому зателефонував батько та попросив палатку повернути. Взяв у батька ключі від квартири, заніс палатку та залишив її у приміщенні прихожої, а ключі повернув. Через декілька днів батько зателефонував і спитав, чи не брав він у нього палатку, відповів, що ні. Батько розповів, що в нього вдома була ОСОБА_5 , після чого палатка зникла. Надана йому для огляду в судовому засіданні палатка належить його батьку - ОСОБА_4 , впізнає її за кольором та пошкодженнями тканини , на які вказав при огляді.
Свідок ОСОБА_20 показав, що потерпілий ОСОБА_4 це його двоюрідний брат. Палатка, яка надана йому для огляду в судовому засіданні, належить потерпілому, впізнає її по кольору та пошкодженням тканини, які вказав при огляді. Ця палатка йому добре відома, неодноразово брав її у брата для користування. Приблизно 3 місяці тому, восени 2015 р., брат йому повідомив, що палатку у нього викрала ОСОБА_5 , пізніше сказав, що палатку повернули.
З протоколу огляду від 11.09.2015 року /а.с.11-12 т.1/ слідує, що встановлено та оглянуто місце події- квартира АДРЕСА_2 .
З протоколу огляду від 12.09.2015 року /а.с.22 т.1/ слідує, що оглянута та вилучена добровільно надана ОСОБА_8 туристична палатка.
З висновку експерта № 680 від 21.09.2015 року /а.с. 29-32 т.1/ слідує, що станом на 12.09.2015 року ринкова вартість брезентової палатки складає 1 350 грн.
Речовим доказом по справі: туристичною палаткою жовто-коричневого кольору, оглянутою в судовому засіданні.
Оцінюючи зібрані до досудовому слідстві та досліджені в судовому засіданні докази, суд критично оцінює первісні покази обвинуваченої ОСОБА_5 , дані нею в судовому засіданні в частині належності палатки ОСОБА_9 , наявності дозволу потерпілого на продаж вказаного майна, оскільки ці покази спростовуються як показами потерпілого ОСОБА_4 , який категорично заперечує факт надання такого дозволу обвинуваченій, так і показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які суд приймає у якості допустимих доказів по справі.
Так, свідок ОСОБА_18 заперечує факт належності їй палатки, свідок ОСОБА_8 пояснив, що палатку, надану йому для огляду в судовому засіданні, придбав у обвинуваченої, при цьому ОСОБА_5 стверджувала, що палатка належить саме їй, а про належність цього майна іншій особі він дізнався від працівників міліції, свідок ОСОБА_17 пояснила, що з поведінки та слів обвинуваченої зрозуміла, що палатку, яку вона продала ОСОБА_8 , вона викрала, що в послідуючому при зустрічі підтвердив потерпілий ОСОБА_4 .
Факт належності оглянутого в судовому засіданні речового доказу по справі - туристичної палатки саме потерпілому ОСОБА_4 підтверджується як його показами, так і показами свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які були допитані при судовому розгляді справи за клопотанням сторони обвинувачення, і які суд приймає у якості допустимих доказів по справі, оскільки підстави сумніватися у правдивості свідчень вказаних осіб у суду відсутні.
Про наявність у обвинуваченої умислу на незаконне, таємне, всупереч волі власника ОСОБА_4 заволодіння майном останнього, свідчить також поведінка ОСОБА_5 під час вчинення інкримінованого їй злочину.
Зокрема, обвинувачена запевнила свідка ОСОБА_8 про належність палатки особисто їй, при цьому свідку ОСОБА_17 повідомила, про те, що цю палатку її хтось попросив продати, про належність даного майна свідку ОСОБА_9 чи потерпілому ОСОБА_4 обвинувачена вказаних осіб не повідомляла, гроші отримала особисто від свідка ОСОБА_8 та витратила на власні потреби.
При таких обставинах, суд розцінює вищевказану позицію обвинуваченої ОСОБА_5 як спосіб захисту від обвинувачення, а її покази, дані нею в кінцевій частині судового розгляду, на правдивості яких вона наполягає, суд вважає достовірними, оскільки вони узгоджуються з показами вищевказаних свідків, потерпілого, а також письмовими та речовим доказами по справі.
Таким чином, оцінюючи зібрані на досудовому слідстві, досліджені в суді та наведені вище докази, суд приймає їх у якості допустимих, достовірних та достатніх доказів по справі, оскільки вони отримані в законний спосіб, логічно взаємопов`язані, узгоджуються між собою та взаємно доповнюють однин одного.
Таким чином, факт вчинення злочину ОСОБА_5 знайшов своє підтвердження в суді, а її дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані по ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує тяжкість вчиненого нею злочину, обставини, які пом`якшують її покарання, особу ОСОБА_5 .
Так, ОСОБА_5 вчинила злочин середньої тяжкості.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, при судовому розгляді справи не встановлено.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить її щире каяття.
За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, позбавлена батьківських прав відносно двох малолітніх дітей.
Врахувавши обставини справи та особу обвинуваченої, беручи до уваги, що ОСОБА_5 раніше судима за вчинення умисних корисливих злочинів, і вчинила новий корисливий злочин під час іспитового строку по попередньому вироку, що свідчить про її схильність до вчинення аналогічних суспільно-небезпечних діянь, не працює і не має легальних джерел доходу та сталих соціальних та сімейних зв`язків, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої неможливе без ізоляції від суспільства, тому їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Оскільки ОСОБА_5 раніше засуджена вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2014 р. за ч.1 ст.190, ч.2 ст.185, ст.ст.70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, і вчинила новий злочин під час іспитового строку по попередньому вироку, то загальну міру покарання їй слід призначити за правилами ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання по попередньому вироку до знову призначеного.
Речові докази по справі: палатку, яка знаходиться на збереженні у потерпілого ОСОБА_4 згідно зберігальної розписки від 29.09.2015 року /а.с. 25 т.1/- слід залишити останньому.
Оскільки судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи сплачені, то стягненню з обвинуваченої вони не підлягають.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 - слід залишити тримання під вартою, оскільки підстави для його скасування чи заміни на більш м`який відсутні.
Строк відбуття покарання обвинуваченій слід обраховувати з 13 січня 2016 р., зарахувавши в цей строк, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838VІІІ від 26.11.2015 р.), строк її попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 13 січня 2016 року по 03 лютого 2016 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до знову призначеного покарання, частково, у вигляді 2 (двох) місяців позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання по вироку Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 р. і остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначити 2 (два) роки 3 (три) місяці позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи на призначений строк.
Речові докази по справі: палатку, яка знаходиться на збереженні у потерпілого ОСОБА_4 згідно зберігальної розписки від 29.09.2015 року- залишити останньому.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обраховувати з 13 січня 2016 року, зарахувавши в цей строк, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838VІІІ від 26.11.2015 р.), строк попереднього ув`язнення обвинуваченої по даному кримінальному провадженню з 13 січня 2016 року по 03 лютого 2016 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляцію в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1