ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 1-674/11
провадження № 1/753/10/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, освіта вища, заміжньої, працюючої в Національній медичній академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, лікар-інтерн, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ :
02.12.2007 року, приблизно о 10 год. 15 хв. ОСОБА_6 , керуючи на підставі довіреності ВЕТ №901049, технічно справним автомобілем „ЗАЗ-110307" д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч зі сторони пр. П. Григоренка на проїзну частину вул. Здолбунівської та, продовжуючи по ній рух в напрямку вул. І. Бойка в м. Києві, в правій смузі руху зі швидкістю приблизно 35-40 км/год., проявила неуважність та необачність під час керування транспортним засобом, внаслідок чого, порушила вимоги п.п.2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме:
- п.2.3.б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п.12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виявилось в тому, що вона, керуючи вказаним транспортним засобом, рухаючись проїзною частиною вул. Здолбунівська, несвоєчасно виявила; пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вул. Здолбунівської справа наліво по ходу руху керованого ОСОБА_6 транспортного засобу, був небезпекою та перешкодою для руху, яку вона об`єктивно могла виявити, не застосувала заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, лівою передньою частиною керованого нею автомобіля скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: в заподіянні постраждалому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Згідно з висновком СМЕ №129/К від 28.05.2008 року потерпілому ОСОБА_7 внаслідок ДТП були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох забійних ран обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я); закритих переломів 3-9 ребер зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я); компресійних переломів тіл 6-го шийного хребця, перелому дужки 5-го шийного хребця - закрита травма шийного відділу хребта, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Будучи допитаною в судовому засіданні, підсудна ОСОБА_9 показала, що 02.12.2007 року вона, керуючи автомобілем «Таврія» рухалася по вул. Тепловозній в м. Києві маючи намір повернути ліворуч на вулицю Здолбунівську. Перед поворотом вона призупинилася, впевнилася у безпечності маневру, здійснила поворот. Рухаючись по вул. Здолбунівській зі швидкістю приблизно 10-15 км/год., раптово побачила пішохода, який рухався назустріч автомобілю. Для уникнення наїзду, вона загальмувала та вивернула кермо праворуч, але уникнути наїзду не вдалося і пішохода ОСОБА_10 зачепило лівим дзеркалом автомобіля. Після чого, автомобіль врізався в стовп правою стороною. Від удару вона отримала тілесні ушкодження, втратила свідомість. Їй допомогли вийти з автомобіля і вона стала надавати першу медичну допомогу ОСОБА_10 , якого вже з дороги перенесли ближче до тротуару. Можливості уникнути зіткнення у неї не було, оскільки ОСОБА_10 з`явився на дорозі раптово в недозволеному для переходу місці. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнала, пояснивши, що йому надавалася матеріальна допомога, коли він перебував у лікарні.
Не дивлячись на невизнання вини підсудною ОСОБА_6 , її вина у скоєнні інримінованого їй злочину повністю доведена у судовому засіданні та підтверджується наступними доказами.
Показами потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав , що 02.12.2007 року біля 10год.30хв.він направлявся до зупинки автобуса №108, для чого, йому необхідно було перейти через проїзну частину вулиці Здолбунівської. В районі дороги, де на стовпі висіла табличка «Пішоходний перехід», він подивився, що немає транспорту і розпочав рух по проїзній частині. Дійшовши до середини, подивився праворуч і йшов далі. Що трапилося потім пояснити не може, оскільки прийшов до тями вже в лікарні. Після ДТП він тривалий час лікувався. За час його перебування у лікарні ОСОБА_11 ніякої допомоги не надавала, не вибачалася перед ним.

Потерпілий ОСОБА_7 заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4817грн.93коп. та моральної шкоди в сумі 100000грн., який просив задовольнити.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що 02.12.2007 року вранці вона з чоловіком ОСОБА_7 направлялися до зупинки автобуса. Чоловік йшов попереду метрів за 15-20 від неї. Вона бачила, як він зупинився на бордюрі, подивився ліворуч, праворуч і став переходити. Коли ОСОБА_10 пішов, то вона вже не дивилася на нього. Через деякий час вона почула як щось бухнуло і побачила, що ОСОБА_13 на дорозі немає. Підійшовши до автомобіля, який в`їхав у стовп, вона побачила чоловіка, який лежав на дорозі без свідомості, у крові. Незнайомий чоловік викликав швидку допомогу, яка госпіталізувала ОСОБА_10 .

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні показали, що в грудні 2007 року вони знаходилися по вул. Здолбунівській біля шиномонтажу і стали очевидцями ДТП, під час якої, автомобіль здійснив наїзд на пішохода, який перебігав проїзну частину вулиці Здолбунівської справа наліво по ходу руху автомобіля. Після наїзду, автомобіль звернув праворуч та врізався у стовп. Після наїзду пішохід знаходився на середині дороги, але потім його перенесли на тротуар та в подальшому він був госпіталізований до лікарні.

Будучи допитаною 04.02.2008 року на досудовому слідстві в якості свідка, в ході очної ставки з обвинуваченою ОСОБА_16 11.02.2011 року, ОСОБА_15 показала, що пішохід переходив дорогу під кутом приблизно 45 градусів в темпі швидкого кроку ( том 1, а.с. 92-93, 134-136).

Аналогічні покази давала і свідок ОСОБА_14 під час її допиту в якості свідка на досудовому слідстві та під час очної ставки з обвинуваченою ОСОБА_17 ( том 1, а.с. 97-98, 131-133).

Враховуючи те, що свідки на досудовому слідстві допитувалися значно раніше , ніж в судовому засіданні, а отже більш чіткіше, детальніше пам`ятали про обставини ДТП, то суд вважає можливим покласти в основу вироку саме покази про те, що пішохід ОСОБА_7 переходив дорогу в темпі швидкого кроку, а не бігу.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що під час ДТП він знаходився біля приміщення шиномонтажу на відстані приблизно 5 метрів. Він бачив як після удару пішохода автомобілем, той падав на асфальт ближче до середини дороги, а автомобіль вивернувши праворуч, врізався у стовп.

Показами свідка ОСОБА_19 , даними ним на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні про те, що під час ДТП він знаходився в автомобілі ОСОБА_11 . Зробивши поворот з вулиці Тепловозної на вулицю Здолбунівську, вони проїхали метрів 17-20 і він побачив як пішохід опинився з лівого боку від автомобіля. Водій ОСОБА_11 загальмувати чи подати сигнали не встигла, але вивернувши кермо праворуч, врізалася в стовп ( том 1, а.с. 101-102).

Крім того, вина ОСОБА_6 у скоєнні злочину доводиться також:

Висновком експерта №190 ат від 22.04.2010 року ( том 1, а.с. 141-144), відповідно до якого в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, ОСОБА_16 повинна була керуватися вимогами п. 12.3 ПДР України. З моменту виникнення небезпеки водій ОСОБА_16 мала можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстренного гальмування. Її дії з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України.

Доводячи невинуватість підсудної ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, захисник та підсудна у судовому засіданні посилалися на те, що вказаний висновок експерта не може бути узятий до уваги, оскільки вихідні дані задані експерту не відповідають дійсним, т.я. ділянка дороги, де сталася ДТП була відремонтована, внаслідок чого, змінилася обстановка на цій ділянці і параметри, зазначені у протоколах відтворення обстановки та обставин подій зі свідками , не відповідають дійсності.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту і не приймає їх до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається з даних протоколів відтворення обстановки та обставин подій від 27.02.2009 року ( том 1, а.с. 118-120, 121-123), в ході проведення вказаної слідчої дії з участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ті обставини, що розмітка та розміри проїзної частини були змінені, були враховані і вимірювання проводилося саме в умовах максимально наближених до існуючих на день дорожньо-транспортної пригоди. В результаті експериментальним шляхом були визначені відстані, які і стали вихідними даними в ході проведення експертного дослідження №190ат.

Крім того, сторона захисту також посилається на висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 56/15-52 від 31.03.2015 року ( том 3, а.с. 38-43), з якого вбачається, що питання щодо технічної можливості уникнути наїзду у водія ОСОБА_16 за наданими на дослідження матеріалами в повному обсязі вирішити неможливо.

Проте, в описовій частині висновку експертом зазначається, що в практиці проведення автотехнічних досліджень під технічною можливістю попередження ДТП з боку водія розуміють можливість уникнути зіткнення (наїзду, перекидання, тощо) шляхом зниження швидкості, зупинки транспортного засобу або маневру. .
Згідно з чинними методичними рекомендаціями, маневр, як засіб уникнення ДТП, розглядається у випадку об`їзду нерухомої перешкоди або тоді, коли перешкода рухається в попутному чи зустрічному напрямку. Як встановлено, при даній ДТП пішохід перетинав проїзну частину справа наліво, тобто в даному випадку він являв небезпеку для руху водію ОСОБА_16 .
Правила дорожнього руху України в даній дорожній ситуації вимагають від водія саме гальмування, а не маневрування. Враховуючи такі обставини даної ДТП, в даному випадку доцільним способом попередження даного наїзду, з методичної точки зору, являлось гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
Даних про те, що ОСОБА_6 при виникненні небезпеки застосувала екстренне гальмування в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, нормативний ситуаційний час реакції водія відповідно до характеристики розвитку даної ДТП становить 1,0с, а не 1,4с, як зазначає захисник: «Дорожньо-транспортна ситуація (далі - ДТС) не мала явних ознак вірогідності виникнення ДТП. Однак в полі зору водія знаходились (чи могли з`явитися з великою вірогідністю) об`єкти, які могли створити небезпечну ситуацію. Водій міг не мати об`єктивної можливості завчасно визначити місце, де могла з`явитись перешкода, момент її виникнення, її характер, а також вжити необхідних заходів для уникнення ДТП. Від водія вимагалась увага до ДТС. Він не повинен був відволікатись від стеження за нею, зокрема при раптовому виході пішохода на проїзну частину на ділянці дороги, де перехід заборонено, якщо до нього він рухався в іншому напрямку, стояв або вийшов з групи людей».
Отже, враховуючи положення пішохода ОСОБА_7 на дорозі, а саме те, що він знаходився на бордюрі в зоні оглядовості водія ОСОБА_16 , маючи намір перейти дорогу, а також те, що ніяких перешкод в оглядовості проїзної частини не було, з показів свідків ОСОБА_7 знаходився до наїзду на нього вже майже посередині дороги, то ОСОБА_6 повинна була передбачити дорожньо-транспортну ситуацію та вжити заходів для уникнення наїзду.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №129/К від 28.05.2008 року ( том 1, а.с. 54-57), потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження легкого, середнього та тяжкого ступеню тяжкості, які утворилися при транспортній травмі. Вказані висновки підтверджуються також висновком експерта №177-2013/о від 11.06.2014 року ( том 3, а.с. 2-6).
Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_6 своїми необережними діями вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто скоїла злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст.ст. 66,67 КК України обставин, що пом"якшують чи обтяжують покарання підсудної ОСОБА_6 судом не встановлено.
Призначаючи вид і міру покарання підсудній ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину , який відноситься до тяжкого злочину, її особу , що раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що має молодий вік, після скоєння злочину до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень на транспорті не притягувалася, і вважає можливим обрати їй покарання у вигляді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи позитивну характеристику підсудної, те, що вона має постійне місце проживання та реєстрації, а також враховуючи неправомірну поведінку потерпілого безпосередньо перед скоєнням злочину, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України та звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком.

Оскільки потерпілий ОСОБА_7 на день постановлення вироку помер, то суд вважає доцільним цивільний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 323-324 КПК України ( в редакції 1960 року) ,суд

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_20 визнати винною у скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України , звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання , якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов"язки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 вартість проведеної експертизи №190ат від 22.04.2010 року в сумі 405грн.65коп. на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві ( призначення платежу 11511).

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту проголошення.

СУДДЯ: