АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1167/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
-головуючого ОСОБА_2
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/1167/15 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2015 року, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16.06.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.309 КК України на 4 роки позбавлення волі,-
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Як установив суд, 13 липня 2013 року, приблизно о 11 годині 50 хвилин, рухаючись на велосипеді біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , побачив громадянку ОСОБА_10 , яка рухалась йому назустріч та на шиї у якої були золоті вироби: ланцюжок з ладанкою. Після чого у нього виник намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, реалізуючи який, діючи повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 під`їхав до ОСОБА_10 та коли порівнявся з нею, рукою зірвав з шиї останньої ланцюжок із золота 583 проби вагою 2,0 грами, вартістю 376,12 грн., на якому знаходилася ладанка із золота 585 проби вагою 1,19 грами вартістю 224,56 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 600,68 гривень.
13 липня 2013 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, рухаючись на велосипеді біля будинку №16 по вул. Асхарова в м. Харкові, ОСОБА_9 побачив раніш не знайому йому ОСОБА_12 , яка рухалась йому назустріч, на шиї у якої знаходився ланцюжок із підвіскою із золота, після чого у нього виник намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_13 під`їхав до ОСОБА_12 , та коли порівнявся з нею, рукою зірвав з шиї останньої ланцюжок із золота 583 проби вагою 5,59 грамів, вартістю 2364,57 гривень. на якому знаходилася підвіска із золота 585 проби вагою 2 грами, вартістю 846 гривень. Після цього ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, заподіявши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3210,57 гривень.
18 липня 2013 року, приблизно о 15 годині 10 хвилин, рухаючись на велосипеді біля будинку №47 по вул. Тобольській в м. Харкові, ОСОБА_9 побачив ОСОБА_14 , яка рухалась йому назустріч, на шиї у якої був ланцюжок з хрестиком із золота, після чого у нього виник намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, з корисливих мотивів, відкрито, ОСОБА_9 під`їхав до ОСОБА_14 , та коли порівнявся з нею, рукою зірвав з шиї останньої ланцюжок із золота 583 проби вагою 8, грам, вартістю 3196 гривень, на якому знаходився хрестик із золота 585 проби вагою 1,23 грами, вартістю 462,48 гривень та з місця злочину зник, заподіявши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3658,48 гривень.
В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, захисник посилається на однобічність судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у тому числі порушення права обвинуваченого на захист, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначив, що зібранні докази обвинувачення за епізодом відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_15 є недопустимими, так як отримані із застосуванням працівниками міліції до ОСОБА_16 фізичного і психічного впливу; судом не дано належної оцінки відмінностям у вазі викраденого у потерпілої ОСОБА_15 ювелірного виробу та зданого до ломбарду ОСОБА_16 такого ж ювілейного виробу, який належав його дружині. Указав, що суд не роз`яснив обвинуваченому його право на застосування до нього амністії. Просить вирок змінити і кримінальне провадження щодо ОСОБА_16 за епізодом відкритого викрадення у ОСОБА_15 майна закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості та призначити ОСОБА_16 більш м`яке покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_16 у вчинені ними відкритого викрадення майна ОСОБА_15 за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність допустимих доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні ним цього злочину, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування чи зміни вироку і спростовуються сукупністю доказів.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 підтвердила обставини, як про це зазначено у вироку, за яких ОСОБА_16 відкрито зірвав з її шиї ланцюжок з ладанкою, пояснивши, що добре запам`ятала обличчя, зовнішність обвинуваченого і одяг в якому він був одягнений під час вчинення цього злочину.
Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілої ОСОБА_17 , матеріали кримінального провадження не містять.
Об`єктивність показань потерпілої ОСОБА_15 про обставини вчинення обвинуваченим грабежу підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту, в ході якого, за участю понятих та захисника ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , добровільно, вільно, в умовах, що виключають будь який сторонній вплив на нього, з виходом на місце злочину, розповів про обставини відкритого викрадення ним у ОСОБА_15 золотого ланцюжка і ладанки, яку в той же день здав до ломбарду «Благо», та продемонстрували механізм вчиненого ним грабежу, що не суперечить вищевказаним показанням потерпілої (т.1 а.с.54-68).
Порушень вимог ст.ст.104, 240 КПК України при проведенні слідчого експерименту, які б тягнули за собою визнання протоколу цієї слідчої дії недопустимим доказом, матеріали кримінального провадження не містять.
Згідно постанови слідчого прокуратури Харківської області від 09 липня 2015 року кримінальне провадження за фактом застосування працівниками міліції до ОСОБА_16 незаконних методів слідства, було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
При цьому, зі змісту даної постанови слідує, що предметом прокурорської перевірки була заява захисника ОСОБА_18 про застосування працівниками міліції незаконних методів слідства до ОСОБА_16 за епізодом пограбування іншої потерпілої громадянки ОСОБА_19 , а не за епізодом пограбування потерпілої ОСОБА_15 .
Тому доводи апеляційної скарги захисника про нібито самообмову ОСОБА_16 себе за епізодом пограбування ОСОБА_15 у результаті неправомірних дій працівників міліції і невідповідність слідчого експерименту вимогам КПК України, так як його проведено за участю працівників міліції, які нібито застосували до ОСОБА_16 фізичне і психічне насильство, позбавленні підстав.
Як убачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпіла ОСОБА_15 у присутності понятих указала на ОСОБА_16 , як на особу, яка 13 липня 2014 року відкрито викрала у неї золотий ланцюжок з ладанкою, зірвавши їх з її шиї (т.1 а.с.81-85).
Даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками, підтверджено, що в ході його проведення потерпіла ОСОБА_15 впізнала належну їй ладанку, яку ОСОБА_16 відкрито викрав у неї 13 липня 2014 року (т.2 а.с.9-11).
Вказане свідчить про те, що фактичні дані, які містяться в протоколі проведення з ОСОБА_16 слідчого експерименту, та протоколах пред`явлення потерпілій ОСОБА_15 фотознімків для впізнання, були отримані органом досудового слідства у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, а тому згідно положень ч.1 ст.86 КПК України, є допустимими доказами.
Правильність висновку суду про вчинення цього злочину ОСОБА_16 підтверджено також наведеними у вироку даними, які містяться у вилучених в ході досудового слідства комп`ютерною роздруківкою клієнтської кратки на ім`я ОСОБА_16 ; поля оформлення кредитного договору від 13 липня 2014 року, договору про надання фінансового кредиту та застави, графіком специфікації, бірці підвіски вагою 1,19 грамів золота 585 проби, згідно яких 13 липня 2014 року обвинувачений здав ладанку в ломбард «Благо» (т.2 а.с.5, 20, т.1 а.с.76).
Загальна вартість викраденого у потерпілої ОСОБА_10 майна, як про це зазначено у вироку, підтверджено висновками судово-товарознавчої експертизи (т.2 а.с.22-23).
Доводи скарги про те, що ОСОБА_16 здав до ломбарду ладанку, яка нібито належить його дружині, є необґрунтованими і не спростовують висновку суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним 13 липня 2014 року відкритого викрадення у потерпілої ОСОБА_15 належного їй майна, так як цей висновок ґрунтується на сукупності наведених вище доказів, які безперечно викривають ОСОБА_16 у вчиненому.
Необґрунтованими також є посилання у скарзі на відсутність у вироку судової оцінки щодо розбіжностей між вагою викраденої у потерпілої ладанки, яка становила 1,19 гр. і вагою зданої ОСОБА_16 до ломбарду ладанки вагою 1,15 гр.
Цій незначній розбіжності у вазі на 0,04 мг. суд дав належну оцінку, виходячи у тому числі із факту не встановлення стану приладу, яким вимірялася вага виробу при закладені його ОСОБА_16 у ломбард, та належно мотивував це у вироку.
Доводи скарги про недопустимість доказів, які містяться у конвертах, цілісність яких порушена, безпідставні.
Виходячи із встановленої ст.23 КПК України такої загальної засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань, речей і документів, суд першої інстанції не міг дослідити долучені до матеріалів провадження документальні докази, не порушивши цілісність конвертів, у яких вони знаходились (т.2 а.с.17, 20).
Таким чином, сукупністю вищенаведених та інших доказів, на які є посилання у вироку, і які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про непричетність ОСОБА_16 до вищевказаного кримінального правопорушення, за яке його засуджено.
Цими ж доказами повністю підтверджена винуватість ОСОБА_16 у вчинені грабежу щодо потерпілої ОСОБА_15 і його дії правильно кваліфіковано судом за ч.2 ст.186 КК України.
Не роз`яснення у судовому засіданні обвинуваченому його права на застосування амністії та постановлені судом ухвали від 19 травня і 13 червня 2014 року про привід потерпілої ОСОБА_10 , про що зазначено у скарзі, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не тягне за собою скасування вироку.
Посилання у скарзі на не прийняття судом у підготовчому судовому засіданні заходів про об`єднання цього кримінального провадження з кримінальним провадженням щодо ОСОБА_16 , яке знаходилося в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова, не є порушенням права ОСОБА_16 на захист, оскільки суд розглянув справу тільки в межах обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_16 у цьому кримінальному провадженні.
Наведені у скарзі заперечення на незаконність постановленої у ході судового провадження ухвали суду від 21.07.2014 року про звернення в дохід держави грошової застави, внесеної за ОСОБА_16 , безпідставні.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_16 , будучи належним чином повідомленим, без поважних причин неодноразово не з`явився за викликом до суду та причин не повідомив, суд першої інстанції обґрунтовано постановив зазначену ухвалу, що повністю відповідає вимогам ч.8 ст.182 КПК України (т.2 а.с.65).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права ОСОБА_16 на захист, про що захисник зазначає в скарзі, які могли бути підставою для зміни або скасування ухваленого судом вироку, не встановлено.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_16 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.
При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, що настали, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджувався, за місцем мешкання характеризується задовільно, трудовою діяльністю не займається, холостий, має на утриманні малолітню дитину, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття за епізодами пограбування ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
За таких обставин, суд призначив обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України, яке за своїм видом і розміром є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення, не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: