У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5,
суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Суворовський районний суд м. Херсона вироком від 25 листопада 2013 року засудив ОСОБА_4 за: частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк один рік; частиною другою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; частиною першої статті 364 КК (у редакції 2001 року) до покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк один рік; частиною другою статті 368 КК (у редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк три роки.

На підставі частини першої статті 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк три роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю три роки.

Цим же вироком ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 190 КК та частиною першої статті 364 КК (у редакції 2001 року) у зв'язку із закінченням строків давності.

Апеляційний суд Херсонської області вироком від 30 вересня 2014 року вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_4 покарання та застосування положень статті 49 та частини п'ятої статті 74 КК скасував, призначив ОСОБА_4 покарання за: частиною першою статті 190 КК у виді обмеження волі на строк один рік та на підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК звільнив від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; частиною першою статті 364 КК (в редакції 2001 року) у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк один рік та на підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК звільнив від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; частиною другою статті 190 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; частиною другою статті 368 КК (в редакції 2001 року) у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк три роки.

На підставі частини першої статті 70 КК ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк три роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю три роки.

У іншій частині вирок залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 16 грудня 2014 року рішення судів нижчих інстанцій залишив без зміни.

Верховний Суду України постановою Судової палати у кримінальних справах від 28 травня 2015 року зазначену ухвалу касаційного суду щодо ОСОБА_4 скасував, а справу направив на новий касаційний розгляд.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 30 вересня 2015 року вироки Суворовського районного суду м. Херсона від 25 листопада 2013 року і Апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2014 року змінив: перекваліфікував дії ОСОБА_4 з частини другої статті 368 КК (в редакції 2001 року) на частину першу статті 368 КК (в редакції Закону № 3207-VI від 7 квітня 2011 року) та призначив покарання за цим законом у виді арешту на строк шість місяців з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк три роки та на підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК звільнив від цього покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

На підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК ОСОБА_4 звільнено від призначеного судом покарання за частиною другою статті 190 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за частиною першою статті 364 КК закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року).

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за частиною першою статті 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік зі звільненням від покарання на підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

Виключено із вироків рішення про призначення ОСОБА_4 покарання на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів та про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК.

У іншій частині судові рішення залишено без зміни.

У заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього на підставі пункту 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України. На підтвердження підстав для перегляду посилається на постанову Верховного Суду України від 14 листопада 2013 року у справі № 5-30кс 13. Просить скасувати зазначені судові рішення щодо нього та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку ОСОБА_4 рішення суду про кваліфікацію його дій за частинами першою та другою статті 190 КК не відповідає висновку про відмежування шахрайства від заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем, викладеному в постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2013 року. Зазначає, що згідно з формулюванням обвинувачення, яке визнане судом доведеним, у його діях наявний склад злочинів, передбачених частинами другою та третьою статті 191 КК, а не частинами першою та другою статті 190 КК.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 447 КПК перегляд виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень з метою погіршення становища засудженого з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, допускається лише протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, але не пізніше одного року з дня постановлення такого судового рішення.

Злочини, передбачені частинами другою та третьою статті 191 КК є більш тяжкими ніж злочини, передбачені частинами першою та другою статті 190 КК, тобто ОСОБА_4 у заяві фактично порушує питання про погіршення свого становища.

Як видно із долучених до заяви документів, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 190 та частиною другою статті 190 КК у даній конкретній справі минули, у зв'язку з чим судами були прийняті відповідні процесуальні рішення про звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного за цими нормами.

Отже, перегляд судових рішень щодо ОСОБА_4 Верховним Судом України з метою погіршення його становища є недопустимим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись статтями 445, 447, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо нього Верховним Судом України.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7