Справа №592/7234/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/585/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали за апеляційною скаргою адвоката засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
До Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся з клопотанням захисник ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , обґрунтовуючи своє подання тим, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12.01.2015 р. ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч.5 ст. 27,ч.2 ст. 262, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 357, ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання у виді 2 місяців обмеження волі призначеного вироком Сумського районного суду Сумської області від 19.10.2011 року і остаточно призначено до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі. В строк відбуття покарання зараховано знаходження ОСОБА_6 під вартою з 28.12.2012 року по 04.01.2013 року та з 27.08.2013 року по 13.05.2014 року включно. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми виправлено описку у вироку дату 28.12.2012 року з якої строк відбування покарання зараховано на 28.12.2011 року. На цей час ОСОБА_6 знаходиться в СІЗО м. Суми і станом на 03.08.2015 року відбута частина покарання становить 2 роки 1 місяць 11 днів, не відбута частина строку становить 11 місяців 20 днів. Злочин за який засуджено ОСОБА_6 відноситься до тяжкого злочину. На даний час ОСОБА_6 за час перебування в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, не конфліктний, свідомо дотримується вимог режиму відбуття покарання, довів своє виправлення. Просив суд звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми умовно-достроково на не відбутий строк покарання 11 місяців 20 днів.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року вказане клопотання було залишено без задоволення.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 за час перебування у Сумському СІЗО заохочень та стягнень не мав, характеризується позитивно, до праці не залучався, проте, Сумський слідчий ізолятор не є місцем відбування покарання засудженим ОСОБА_6 , в установі останній перебуває у зв`язку з подачею ним заяви про ознайомлення з матеріалами справи та протоколом судового засідання, до участі у програмах диференційованого виховного впливу не залучався, з відповідними заявами про залучення до участі у зазначених програмах та про залучення до праці не звертався, а посилання захисника ОСОБА_7 на поганий стан здоров`я засудженого не є обставиною, яка враховується при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .

Свої вимоги мотивує тим, що:

- висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також суд не застосував закон, який підлягає застосуванню;

- ОСОБА_6 відбув більше 2/3 частини призначеного судом покарання, увесь час він знаходився у СІЗО під вартою, до виправної колонії не направлявся, при цьому суд не звернув увагу на пояснення представника СІЗО, який зазначив, що у даній установі не передбачено залучення засуджених до праці і ніяких виховних програм для них не існує, а також те, що представник СІЗО висловив свою думку про можливість звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково, надавши позитивну характеристику на ОСОБА_6 ;

- сам ОСОБА_6 суд запевнив про усвідомлення вчиненого ним злочину, зробив належні висновки і виправився, бажає вийти на волю працювати і допомагати хворому батькові, а те, що він фактично був позбавлений можливості працювати і приймати участь у програмах виховного впливу не його вина.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, думку засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що вирок відносно ОСОБА_6 набрав законної сили 31.01.2015 року, про те, по теперішній час він перебуває в СІЗО м. Суми у зв`язку з поданням ним заяви про ознайомлення з матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Згідно п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 КПК України, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З урахуванням положень п.1 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Як вбачається з протоколу №8 від 24 березня 2015 року, засудженому вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2015 року ОСОБА_6 рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, було встановлено середній рівень безпеки вперше та визначено місце відбування покарання, а саме виправну колонію №116 м. Суми, яка знаходиться на території Ковпаківського району м. Суми.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що Сумській слідчий ізолятор відповідно до ч.2 ст. 11, ч.3 ст.18, ст.89 Кримінально-виконавчого кодексу України не є місцем відбування покарання для засудженого

Однак, з урахуванням того, що СІЗО м. Суми також знаходиться на території Ковпаківського району м. Суми підсудність клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 за Ковпаківським районним судом м. Суми формально дотримано, при наявності того, що до місця відбуття покарання ОСОБА_6 ще не прибув.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що судом при постановленні ухвали про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 не враховано, що у СІЗО м. Суми не передбачено залучення засуджених до праці і ніяких виховних програм для них не існує, а також не враховано думку представника слідчого ізолятора про можливість звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково, оскільки він позитивно характеризується, колегія суддів з урахуванням вищезазначених обставин, вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням положень п.1 ч.2 ст.539 КПК України, з клопотанням про застосування ст. 81 КК України, щодо умовно дострокового звільнення, необхідно звертатись не за місцем тимчасового утримання (яким є Сумський СІЗО), а за місцем відбування покарання, крім того сам факт відбуття 2/3 строку покарання не є безумовною підставою для застосування ст. 81 КК України.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 та ухвалюючи рішення про відмову у його задоволенні, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що Сумський слідчий ізолятор, де знаходиться засуджений ОСОБА_6 , відповідно до ч.2 ст. 11, ч. 3 ст. 18, ст. 89 Кримінально-виконавчого кодексу не є місцем відбування покарання для засудженого.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що перебуваючи в СІЗО м. Суми ОСОБА_6 до участі у програмах диференційованого виховного впливу не залучався, з відповідними заявами про залучення до участі у зазначених програмах та про залучення до праці не звертався, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався, в той час як відповідно до положень ст.6 КВК України основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно технічне навчання, громадський вплив.

Засудженим ОСОБА_6 фактично відбуті 2/3 частини призначеного покарання, він позитивно характеризується, що підтверджується матеріалами наданими СІЗО, проте, вказаних підстав, на думку колегії суддів, не достатньо для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки, як зазначено вище, сам факт відбуття засудженим 2/3 частини покарання не є безумовною підставою для застосування відносно нього ст. 81 КК України, в той час як суд, за таких обставин, фактично позбавлений можливості з урахуванням положень ч. 2 ст. 81 КК України зробити висновок про те, що засуджений своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

З урахуванням зазначеного, посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на те, що засуджений ОСОБА_6 фактично був позбавлений можливості працювати і приймати участь у програмах виховного впливу, оскільки в СІЗО, де перебуває засуджений, цього не передбачено, а також те, що засуджений ОСОБА_6 запевнив про усвідомлення вчиненого ним злочину, зробив належні висновки і виправився, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року щодо відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_6 - залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2