Справа № 465/309/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/553/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003886 від 16.12.2014р. за апеляційної скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2015р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Літин Літинського району Вінницької області, українця, громадянина України, раніше не судимого, із середньою освітою, курсанта Львівської академії Сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лісове Братського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, із середньою освітою, курсанта Львівської академії Сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком визнано винним та засуджено:

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.ст. 76, 104 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язок періодично реєструватись в органах кримінально виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язок періодично реєструватись в органах кримінально виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. з кожного.

Речові докази у справі, а саме: один невідомий предмет, ззовні схожий на зброю, чорного кольору, що знаходиться на зберіганні Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області відповідно до квитанції № 003411 (а.с. 28) постановлено знищити.

За вироком суду, 16 грудня 2014р. близько 20 год. 20 хв. неповнолітній ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, намагались відкрито заволодіти майном ОСОБА_11 , а саме: ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_7 зустріли ОСОБА_11 на стежці в парку «Горіховий Гай», що по вул. Бойківській у м. Львові, після чого, ОСОБА_8 обхопивши руками останню ззаду, притиснув її вагою свого тіла до перил, при цьому прикриваючи долонею лівої руки рот ОСОБА_11 , а неповнолітній ОСОБА_7 в свою чергу намагався заволодіти сумкою потерпілої. Однак, ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_7 , виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, проте його не закінчили з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки були викриті та затримані свідками даної події.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із змінами та доповненнями, у яких просить змінити судове рішення в частині визначення обвинуваченим тривалості іспитового строку, встановивши такій по одному року кожному, а також змінити вирок в частині задоволення цивільного позову та стягнути із обвинувачених на користь потерпілої по 2500 грн. з кожного обвинуваченого.

В обґрунтування покликається на те, що встановлений обвинуваченим іспитовий строк терміном в 2 роки є несправедливим внаслідок суворості. Судом першої інстанції, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, визнання обвинуваченими вини, їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове визнання спричиненої потерпілій моральної шкоди, те, що обвинувачені раніше до відповідальності не притягувались, позитивно характеризуються за місцем проживання, реєстрації та навчання.

Вважає, що судом безпідставно задоволено у повному обсязі цивільний позов потерпілої, оскільки, останньою не було представлено будь яких доказів, у тому числі і медичних документів на підтвердження наведених нею обставин.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та в їх інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Винність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, при вказаних у вироку обставинах, повністю доведена, стверджується матеріалами кримінального провадження і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Призначаючи неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, курсантом Львівської академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю навчання та проживання, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обираючи неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у вигляді позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість застосування положень ст. 104 КК України та звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням двох річного іспитового строку, оскільки таке, на переконання колегії суддів буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, курсантом Львівської академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю навчання та проживання, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у вигляді позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням двохрічного іспитового строку, оскільки таке, на переконання колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 призначено із дотриманням вимог ст. 65 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності зменшення терміну встановленого обвинуваченим іспитового строку, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Щодо визначення судом першої інстанції розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди, то такий вірно визначено судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст. 23, 1166 ЦК України та роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із наступними змінами. В результаті наведених у вироку неправомірних дій обвинувачених, потерпілій заподіяно моральну шкоду, а тому з урахуванням конкретних обставин при яких скоєно злочин, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, та у своєму рішенні навів відповідні мотиви.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність постановленого рішення колегія суддів не знаходить.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду 1 інстанції є законним та обґрунтованим, а тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 76 КК України контроль за виконанням, покладених на обвинувачених обов`язків здійснюється кримінально -виконавчою інспекцією, а не органами кримінально виконавчої системи, як зазначено в оскаржуваному вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2015р. щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Вважати, що контроль за виконанням покладених на обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4