АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1143/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, згідно з яким, -

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прип`ять Київської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, працюючий робітником у ТОВ «Строй-Вектор Плюс», одружений, який має на утриманні неповнолітню доньку, 2007 року народження, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 16.11.2012 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 10.06.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», -
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання за цим кримінальним законом у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ст. 76 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні повторних таємних викрадень чужого майна (крадіжок) за таких обставин.

Так, 18 вересня 2014 року, приблизно о 00 год. 30 хвил., ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля автомобіля «Мітсубіші Лансер», д. н. з. НОМЕР_1 , який був припарковий біля будинку 9-Є по вул. Вербицького у м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки та ножиць, шляхом демонтажу, таємно викрав належне ОСОБА_10 майно: задні ліхтарі автомобіля, загальною вартістю 2.000 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, в цей же день, приблизно о 02 год., ОСОБА_8 з метою повторного таємного викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля автомобіля «Мітсубіші Лансер», д. н. з. НОМЕР_2 , який був припарковий біля будинку 29 по вул. Ревуцького у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки та ножиць, шляхом демонтажу, таємно викрав належне ОСОБА_11 майно: задні ліхтарі автомобіля, загальною вартістю 2.400 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційні скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованих правопорушень та доведеність його винуватості, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, а саме застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, безпідставно звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та призначив йому м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. При цьому, за твердженнями прокурора, суд першої інстанції не врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин справи та обсяг злочинних дій обвинуваченого, а також дані про особу ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічного злочину, має непогашену у встановленому законом порядку судимість, раніше відбував покарання у місцях позбавлення волі, після звільнення з яких належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову, протягом незначного часу після звільнення, вчинив умисний злочин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 травня 2015 року ухвала Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора скасована з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у повторних таємних викраденнях чужого майна за обставин, викладених у вироку, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими сторонами провадження доказами, які не досліджувались судом в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, та на даний час усіма учасниками провадження, у тому числі обвинуваченим та його захисником не оспорюються.
При, цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_8 та іншими учасниками процесу змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у інкримінованих йому злочинах, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та юридична кваліфікація його дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки не оспорюються будь-ким із учасників процесу.

Що ж стосується судового рішення в частині визначення виду та строку покарання за вчинені злочини, а також в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування з випробуванням, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання відповідно до положень ст. 65 КК України, як це зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який згідно із положеннями ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При цьому свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, суд мотивував тим, що обвинувачений не перебуває на спецобліках, працює, має на утриманні неповнолітню дитину та позитивно характеризується за місцем проживання, а також відсутністю будь-яких претензій матеріального характеру зі сторони потерпілих.
Разом з тим залишив фактично без належної оцінки такі обставини, як кількість епізодів злочинної діяльності, вчинення кримінального правопорушення через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, під час непогашеної та незнятої у встановленому законом порядку судимості за попередній аналогічний злочин, що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_8 відповідних висновків для себе не зробив та шлях виправлення не став, а відтак посилання у вироку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України не можна визнати вмотивованими, про що зазначив і суд касаційної інстанції, вказівки якого відповідно до закону після скасування судових рішень є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанції.
А тому апеляційна скарга прокурора в цій частині, як обґрунтована підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 слід визначити покарання, яке слід відбувати реально.

Крім того, перевіряючи доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді 4 років позбавлення волі, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, з огляду на санкцію ч. 2 ст. 185 КК України, яка передбачає альтернативні покарання, при визначенні конкретного виду та терміну покарання, яке слід призначити обвинуваченому та яке йому слід відбувати реально, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 65 КК України окрім вже зазначених судом першої інстанції обставин також враховує, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 працевлаштувався, займається суспільно-корисною працею, за місцем роботи характеризується виключно позитивно та будь-яких правопорушень за цей період не вчиняв. Більш того на утриманні обвинуваченого перебуває не тільки неповнолітня дитина, а й мати похилого віку, яка страждає на ряд захворювань та потребує відповідного догляду, що згідно із 2 ст. 66 КК України визнається колегією суддів обставинами, що пом`якшують покарання, а відтак приходить до висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_8 найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, та про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.
Саме таке покарання з урахуванням усіх наведених раніше обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 4 років обмеження волі.
Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного виконання вироку.
В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту оголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4