Справа № 639/9789/15-к 1-кс/639/1381/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2015 року м.Харків
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові провадження за скаргою підсудного ОСОБА_5 про визнання незаконним тримання під вартою та звільнення з під варти,
встановив:
12.11.2015 року підсудний по кримінальній справі ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою про визнання незаконним його тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 та звільнення з під варти.
В обґрунтування скарги ОСОБА_5 посилається на те, що вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року він визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України та йому призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 09.04.2013 року. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно нього судом залишений без змін у вигляді тримання під вартою у Харківському СІЗО №27.
Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року він визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.355 та із застосуванням ч.ч.ч.1, 2, 4 ст.70 КК України засуджений до 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок не набрав законної сили. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно нього судом залишений без змін у вигляді тримання під вартою у СІЗО №27 УДПтСУ в Харківській області.

Постановою Верховного Суду України від 19.10.2015 року, заява захисника ОСОБА_3 в його інтересах задоволена частково. Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2013 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2014 року відносно нього скасовано, кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

02.11.2015 року він звернувся до начальника Харківської установи виконання покарань №27 УДПтСУ в Харківській області з вимогою про його негайне звільнення з під варти, оскільки відповідно до «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально виконавчої служби України» (надалі «Правила»), а саме п.п. 1.1. п.1 Розділу ІІ «Правил», підставами для тримання у СІЗО ув`язнених і засуджених є: ухвала слідчого судді, суду, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; вирок суду, який набрав законної сили, про засудження до покарання у вигляді позбавлення волі; ухвала суду про тимчасове залишення засудженого у СІЗО; ухвала суду про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням … .».

Таким чином ОСОБА_5 вважає, що єдиною підставою для його тримання під вартою був вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року, який набрав законної сили 09.04.2013 року, але був скасований відповідно до Постанови Верховного Суду України від 19.10.2015 року.

09.11.2015 року він отримав відповідь на його звернення до начальника ХУВП №27 відповідно до якої, він утримується під вартою в установі на підставі вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року, який набрав законної сили та вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року, на який подана апеляційна скарга. Станом на 06.11.2015 року до адміністрації установи не надходила Постанова Верховного Суду України від 19.10.2015 року, на яку він посилався у заяві, щодо скасування судових рішень по справі у тому числі вироку суду першої інстанції від 30.01.2012 року.

Так саме ОСОБА_5 вважає незаконним його тримання під вартою на підставі вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року, який не набрав законної сили і на його думку не має виконуватись.

Також, на думку ОСОБА_5 , у цьому випадку має місце порушення ст.5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» з боку адміністрації ХУВП №27, та вважає, що строк його тримання під вартою закінчився 19.10.2015 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтримали вимоги скарги посилаючись на зазначені вище обставини.

Прокурор та представник адміністрації ХУВП №27 заперечували проти задоволення скарги посилаючись на безпідставність її вимог.

Суд, вислухавши пояснення осіб учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані адміністрацією Харківської установи виконання покарань №27 матеріали особової справи ОСОБА_5 , на підставі яких останній тримається під вартою, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
В судовому засіданні встановлено, що Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2011 року по кримінальній справі № 1-781/11, відносно обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_5 , змінено міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на утримання під вартою в умовах СІЗО №27.

ОСОБА_5 вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року по справі № 1-781/11 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України та йому призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишений без змін у вигляді тримання під вартою у Харківському СІЗО №27. Початок строку відбування ОСОБА_5 покарання рахується з 04 квітня 2011 року.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2013 року вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року відносно ОСОБА_5 залишений без змін та набрав законної сили - 09.04.2013 року.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2014 року вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року та Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2013 року відносно ОСОБА_5 залишені без змін.
Рішенням Європейського Суду з прав людини від 12.02.2015 року у справі «Подвезько проти України» констатовано порушення пунктів 1 і 3 статті 5 та пункту 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тримання ОСОБА_5 під вартою не ґрунтувалося на належних і достатніх підставах.
Постановою Верховного Суду України від 19.10.2015 року, заява захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задоволена частково. Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2013 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2014 року відносно ОСОБА_5 скасовано, кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року по кримінальній справі № 20100121, відносно обвинуваченого за ч.4 ст.190, ч.2 ст.355 КК України ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.148, 150, 155, 165-1, 165-2 КПК України (в ред. 1960 року) обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО №27.

Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Харківської області від 06.02.2012 року постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2012 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишена без змін.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.03.2012 року по кримінальній справі, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 дія міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО №27 продовжена до 4 місяців, - до 30.05.2012 року.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року по справі № 638/3123/13к, ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.355 та на підставі ч.1, ч.2, ч.4 ст.70 КК України засуджений до 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишений без змін у вигляді тримання під вартою у СІЗО №27, строк рахується з 04.04.2011 року.

Вказаний вирок не набрав законної сили, через подачу учасниками процесу апеляцій.

Відповідно до п.9 Перехідних Положень КПК України в редакції 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 156 КПК України в редакції 1960 року передбачено, що тримання під вартою під час досудового розслідування не повинно тривати більше двох місяців.

Строк тримання під вартою обчисляються з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, - з моменту затримання. У разі повторного взяття під варту особи у тій самій справі, а також по приєднаній до неї або виділеної з неї справи або пред`явлення нового обвинувачення строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

При розгляді скарги суд виходить з вимог ч.ч.3, 4 ст.165 КПК України (в ред. 1960 року), згідно яких, звільнення з під варти у кримінальних справах, що знаходяться в судовому провадженні, здійснюється лише за рішенням суду або судді.
Запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше обраному запобіжному заході.
Зазначені норми кримінально процесуального закону стосуються проведення досудового слідства по кримінальній справі та судового розгляду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.335 КПК України (в ред. 1960 року), в резолютивній частині вироку зокрема зазначається рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Строки тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили вказаним вище кримінально процесуальним законодавством не встановлені.
Як встановлено в судовому засіданні вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року відносно ОСОБА_5 законної сили не набрав оскільки оскаржений сторонами в апеляційному порядку.
Згідно з матеріалами наданими адміністрацією ХУВП №27, ОСОБА_5 утримується під вартою на підставі вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року до набранням вироком законної сили. Підсудним на вказаний вирок суду подана апеляційна скарга, розгляд якої в суді апеляційної інстанції призначений на 26.11.2015 року.
Таким чином, згідно вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 року на теперішній час стосовно ОСОБА_5 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід може бути змінено чи скасовано судом апеляційної інстанції, на розгляді якого знаходяться апеляції на вирок суду першої інстанції від 25.09.2014 року, яким за даною справою є апеляційний суд Харківської області. Дані про таку зміну або скасування запобіжного заходу матеріали особової справи ОСОБА_5 не містять, при розгляді скарги не надано таке рішення і учасниками процесу. Зазначене вище свідчить про те, що слідчий суддя, при розгляді справ, зокрема такої категорії, не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог п. а) ст.5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема - законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що тримання ОСОБА_5 під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 у період з 30.01.2012 року по теперішній час є законним, підстав для звільнення останнього з - під варти не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 372 КПК України в редакції 2012 року, Перехідними Положеннями КПК України в редакції 2012 року, ст. 156, 165, 335 КПК України в редакції 1960 року,
ухвалив:
У задоволені скарги підсудного ОСОБА_5 , 1976 року народження про визнання незаконним тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 та звільнення з під варти, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення, ОСОБА_5 , який перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Слідчий суддя: ОСОБА_1

ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ХАРКОВА

ід.код 02893738 61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях 45

23.11.2015р. К 11

639/9789/15-К

Начальнику Харківської установи

Виконання покарань №27

м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99

Жовтневий районний суд м. Харкова направляє для відома та вручення підсудному ОСОБА_5 , 1976 року народження, дві копії ухвали слідчого судді від 23.11.2015 року по справі 639/9789/15-К.

Підтвердження вручення копії ухвали прошу направити на адресу суду.

Додаток: за текстом на 8 арк.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Вик. ОСОБА_2

712-24-07