Номер провадження: 11-сс/785/1919/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.12.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року,
встановив:
Слідчий СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 , на підставі кримінального провадження №0006470 від 15.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль «Opel Omega» 1999 модельного року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; комплект ключів від автомобілю «Opel Omega» 1999 модельного року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Своє клопотання слідчий мотивував тим, що зазначені предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та, ймовірно, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, оскільки експертом встановлено, що ідентифікаційний номер кузова змінений шляхом видалення фрагмента номерної деталі з первинним ідентифікаційним номером та послідуючим вварюванням аналогічної ділянки не в заводських умовах з номером VINW0L0VBM69X1108857 в кузов автомобілю-реціпієнта.
Ухвалою слідчого судді, клопотання слідчого задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначив, що з ухвалою слідчого судді не згоден, оскільки вона постановлена з порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, слідчий суддя не повідомив його про час та дату судового розгляду, хоча він є особою, яка фактично розпоряджається і користується майном.

Накладаючи арешт на майно, суддя послався на ст. 170 КПК України, але таке посилання є безпідставним, оскільки у зазначеному кримінальному провадженні жодній особі не оголошено про підозру.

На теперішній час арештоване майно не можна вважати предметом виконання завдань кримінального провадження, оскільки усі необхідні процесуальні дії, а також експертне дослідження вже проведені.

За таких підстав ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді.

В судове засідання ОСОБА_6 та прокурор не з`явились, хоча про час та дату апеляційного розгляду були повідомлені своєчасно у телефонному режимі, що підтверджується довідкою канцелярії суду.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку, явка сторін у судове засідання не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК Україїни, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
У звязку з цим,оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, хоча про час та дату розгляду подання були повідомлені своєчасно, фіксація процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Так, відповідно до змісту клопотання слідчого, документи та речі, перелік яких наведений вище, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи також випливає, що автомобіль, на який накладено арешт, ймовірно, набутий в результаті вчинення кримінального правопорушення, а факт зміни ідентифікаційного номера кузова шляхом видалення фрагмента номерної деталі з первинним ідентифікаційним номером та послідуючим вварюванням аналогічної ділянки не в заводських умовах з номером VINW0L0VBM69X1108857 може свідчити про те, що сам автомобіль є предметом злочину.

Частиною першою статті 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, яка передбачає, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до приписів п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Як видно з матеріалів справи, вилучені документи та речі, перелік яких наведений вище,є речовими доказами у кримінальному провадженні, які потребують дослідження, тому у слідчого судді були законні підстави для накладення арешту на них.

Доводи ОСОБА_6 про те, що у зазначеному кримінальному провадженні жодній особі не оголошено про підозру, а арештоване майно не можна вважати предметом виконання завдань кримінального провадження є безпідставними за мотивами, наведеними вище.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суперечать фактичним обставинам справи, тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року про накладення арешту на речі, перелік яких наведений у мотивувальній частині ухвали, - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4