печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2014 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000438 від 27.05.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №00000438 від 27.05.2014, на бездіяльність уповноваженого прокурора у цьому кримінальному провадженні, допущену ним під час його досудового розслідування. У поданій скарзі захисник ОСОБА_5 просить суд зобов`язати уповноваженого прокурора ОСОБА_3 вчинити дії, передбачені ч. 2 ст. 283 КПК України, ч. 3 ст. 174 КПК України, а також скасувати обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подану ним скаргу в інтересах ОСОБА_4 підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи й правові підстави, та просив слідчого суддю задовольнити її в повному обсязі. Захисник ОСОБА_5 , мотивуючи подану ним скаргу на бездіяльність прокурора, допущену ним під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014, вказав на наступне.

Так, 21.11.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 внесено відомості про вчинення ОСОБА_4 у співучасті заволодіння та привласнення коштів ПАТ «Родовід Банк» в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами цього банку своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

24.12.2012 старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 складено повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

09.03.2014 постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 від 21.12.2012 доручено групі слідчих Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та старшим слідчої групи визначено старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 .

27.05.2014 старшим прокурором першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 від 21.12.2012 відносно ОСОБА_4 виділені в окреме провадження та 27.05.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000438.

Сторона захисту зазначила, що у зв`язку з неналежним здійсненням своїх обов`язків прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000438 від 27.05.2014, в силу вимог ст.ст. 3, 8, 19, 62, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 28 КПК України не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування вказаного кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Сторона захисту у цьому кримінальному провадженні вважає, що внаслідок сукупності порушень вимог та положень норм міжнародного права, Конституції України, чинного кримінального процесуального законодавства України бездіяльність уповноваженого у цьому кримінальному провадженні прокурора є незаконною, оскільки наявні у цьому кримінальному провадженні докази в повній мірі свідчать про відсутність в діях ОСОБА_4 об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого їй складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Сторона обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, прокурор ОСОБА_3 , проти обставин, викладених у скарзі захисника ОСОБА_5 , заперечував і просив суд відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості.

Слідчий суддя, на підставі дослідження наявних доказів, що надані учасниками судового розгляду, дослідивши обставини справи та матеріали кримінального провадження, отримавши пояснення сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до принципів і засад, визначених ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 і 6ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Слідчим суддею із матеріалів кримінального провадження встановлено, що 24.12.2012 старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 000029 від 24.11.2012 склав письмове повідомлення ОСОБА_4 про підозру у співучасті в заволодінні та привласненні коштів ПАТ «Родовід Банк» в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами цього банку своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У відповідності до положень ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Положеннями ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається слідчим суддею із матеріалів провадження, в основу вказаного повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,слідчий поклав обставини, які нібито були встановлені у кримінальному провадженні, а саме факт розкрадання та привласнення ОСОБА_4 коштів ПАТ «Родовід Банк», вчинені за попередньою змовою з ОСОБА_9 та службовими особами цього банку, що спричинили тяжкі наслідки у вигляді заподіяння ПАТ «Родовід Банк» матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Зокрема, в повідомленні ОСОБА_4 про підозру від 24.12.2012 зазначено, що 17.06.2009 постановою Правління Національного банку України № 356 тимчасовим адміністратором ПАТ «Родовід Банк» призначено ОСОБА_10 .З цього часу ОСОБА_10 був наділений правомочністю щодо розпорядження та управління майном, у тому числі і грошовими коштами банку, тобто був службовою особою.

В липні 2009 року ОСОБА_9 , будучи організатором вчинення злочину, вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 та ОСОБА_4 з метою розтрати чужого майна коштів ПАТ «Родовід Банк», яке було ввірено ОСОБА_10 і перебувало у його віданні, в особливо великих розмірах, шляхом оплати, зловживаючи своїм службовим становищем, коштів банку на особистий рахунок ОСОБА_4 під виглядом оренди ПАТ «Родовід Банк» офісних приміщень у будинку № 4 по провулку Рильського в м. Києві.

Під час досудового розслідування були допитані як свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , отримані висновки експертиз, зібрані письмові докази.

Слідчим суддею із протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вбачається, що показання цих свідків не містять фактичних даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_4 об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Разом з тим, як вбачається з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , ОСОБА_4 участі в правовідносинах ТОВ «РЕД» з ПАТ «Родовід Банк» щодо оренди приміщень в будівлі по пров. Рильський, 4 в м. Києві за попереднім договором від 03.04.2007, за договором комісії від 26.12.2008, за договором оренди від 18.02.2009, за додатковою угодою №2 від 25.02.2009, за актом приймання-передачі від 25.02.2009, за додатковою угодою №3 від 03.09.2009 не приймала, а тільки виконувала договір комісії від 21.05.2009, укладений нею з ТОВ «РЕД» та ОСОБА_20 . Таким чином, зазначеними вище доказами у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні достатньо і беззаперечно підтверджується відсутність участі ОСОБА_4 у правовідносинах ТОВ «РЕД» з ПАТ «Родовід Банк» з приводу оренди приміщень в будівлі по пров. Рильський, 4 в м. Києві, виконання ОСОБА_4 дій виключно на підставі договору комісії від 21.05.2009, укладений нею з ТОВ «РЕД» та ОСОБА_20 , що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_4 умислу на незаконне заволодіння грошовими коштами ПАТ «Родовід Банк», а також будь-яку її співучасть у вчиненні відносно грошових коштів ПАТ «Родовід Банк» протиправних дій.

Зазначені вище фактичні обставини в повній мірі підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , а також зібраними письмовими доказами, зокрема договором дарування від 21.05.2009, меморіальними ордерами про зняття готівки в ПАТ «ЄБРФ» за період з вересня 2009 року по березень 2010 року, а також показаннями підозрюваної ОСОБА_4 .

Висновки судово-почеркознавчої експертизи №7075/11-11 від 20.09.2011, судово-технічної експертизи документів №5648/10 від 30.07.2010, №6357/10-11 від 17.08.2010, №6511/10-11 від 31.08.2010 та №6904/10-11 від 03.09.2010, не можуть бути покладені в основу підозри ОСОБА_4 ,оскільки містять відомості про порядок підписання договорів між ТОВ «РЕД», ПАТ «ЄБРФ», ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_20 та ОСОБА_4 , справжність підписів і відтисків печаток на укладених договорах та не містять фактичних даних про наявність в діях ОСОБА_4 об`єктивної і суб`єктивної сторони інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Разом з тим, наявний в матеріалах кримінального провадження, складений Головним контрольно-ревізійним управлінням України Акт ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «Родовід Банк» від 27.04.2010 №05-21/59, також не містить фактичних даних про наявність в діях ОСОБА_4 об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки відповідно до цього акту ПАТ «Родовід Банк» завдані збитки на суму 40957998,93 гривень саме діями ОСОБА_10 , а не будь-якою іншою особою, зокрема ОСОБА_4 .

Крім цього, наявні в матеріалах цього кримінального провадження інвентаризаційні акти щодо перевірки станом на 01.03.2009 та 01.06.2009 усіх наявних договорів оренди, листи Національного банку України та Міністерства фінансів України про те, що цими установами бізнес-план про банківські операції з оренди ПАТ «Родовід Банк» приміщень не погоджувався, не містять фактичних даних про наявність в діях ОСОБА_4 об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Диспозицією статті 191 КК України передбачено кримінальну відповідальність за привласнення, розтрату майна або заволодіння ним, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні шляхом зловживання службовим становищем. Службовою особою є особа, яка постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймає постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконує такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноваженою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 не є службовою особою, а отже суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування за тривалий час досудового розслідування кримінального провадження №00000438 від 27.05.2014не встановлено причетності ОСОБА_4 до розкрадання та привласнення коштів ПАТ «Родовід Банк», а отже встановлено відсутність в діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За правилами, установленими ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Згідно ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

У відповідності до положень ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як вбачається із матеріалів цього кримінального провадження, органом досудового розслідування вичерпані усі можливі заходи, відповідно до чинного в Україні кримінального процесуального законодавства,для збирання доказів для встановлення обставин, що мають значення для цього кримінального провадження. Враховуючи, що відповідно до обсягу повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, діяння ОСОБА_4 полягало виключно нібито у тому, що остання як власник майна, а саме будівлі, розташованої в АДРЕСА_1 причетна до укладених договорів оренди приміщень між ТОВ «Ред» та ПАТ «Родовід Банк», слідчий суддя приходить до висновку про неможливість органу досудового розслідування іншими, окрім зібраних доказів, встановити причетність ОСОБА_4 до розкрадання та привласнення коштів ПАТ «Родовід Банк». Разом з тим, інших доказів, якими можливо було встановити обставини, що мають значення для кримінального провадження, в частині підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, стороною обвинувачення не надано та в суді підтверджено неможливість віднайти і зібрати нові належні та допустимі докази.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що складене слідчим повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, не ґрунтується на належних і допустимих доказах та спростовується зібраними у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014 доказами.

Відповідно до ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

За таких обставин кримінальне провадження № 00000438 від 27.05.2014, в частині підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, підлягало закриттю прокурором в порядку, визначеному п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України у строк, визначений ч. 1 ст. 283 КПК України.

Як вбачається із матеріалів провадження, станом на 24.09.2014 така постанова уповноваженим прокурором у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014 не винесена.

В сукупності, вказана вище бездіяльність прокурора не узгоджується із ст.ст. 8, 19 та 62 Конституції України, вимогами ст.ст. 7, 9, 283 і 284 КПК України, та призводить до порушення конституційних прав, свобод і законних інтересів ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження № 00000438 від 27.05.2014.

У відповідності до визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, визначених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України повноважень слідчого судді як судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, з метою дотримання у відповідності до ст.ст. 7-9 загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права та законності, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість скарги захисника ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №00000438 від 27.05.2014, яка виразилась у нездійсненні ним дій, визначених п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у нездійсненні ним дій, визначених ч. 3 ст. 174 КПК України в частині майна, на яке був накладений арешт.

Що стосується вимоги по скарзі щодо скасування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави та її повернення, то дана вимоги задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2012 відносно підозрюваної ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 6116100,00 (шість мільйонів сто шістнадцять тисяч сто) гривень, яка була внесена згідно платіжного доручення №1 від 09.07.2013 на рахунок УДКСУ в Печерському районі ГУДКСУ в м. Києві.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Оскільки на даний час кримінальне провадження не закрито, запобіжний захід зберігається до вирішення питання про його закриття. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, що передбачено ч.11 ст. 182 КПК України. Оскільки дія запобіжного заходу не припинена, відсутні підстави для повернення застави.

За правилами, установленими ч. ч. 1 і 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора;зобов`язання припинити дію;зобов`язання вчинити певну дію;відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014, вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяння підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування решту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

Згідно ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно із винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

У зв`язку з тим, що слідчий суддя за результатами розгляду скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 приходить до висновку про необхідність зобов`язання прокурора вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України, скарга захисника ОСОБА_5 в частині зобов`язання прокурора вчинити дії, визначені ч. 3 ст. 174 КПК України, підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 79, 303, 304, 306 і 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014 вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, Донецької області, громадянки України, не працюючої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 00000438 від 27.05.2014 вчинити дії, визначені ч. 3 ст. 174 КПК України, в частині майна, на яке був накладений арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1