Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1-226/10
Провадження № -
В И Р О К

Іменем України

03.09.2010 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - Парахіної Є.В.,

при секретарях - Жовтяк Н.В., Томілович Т.М., Салівон В.І.,

з участю прокурорів - Черновської О.О., Прокопенка Г.С.,

адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого головою Вільної Профспілки Південної залізниці, військовозобовязаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 01 грудня 2008 року близько 8 год. 30 хв. поряд з приміщенням резерву провідників Полтавської вагонної дільниці (ВЧ-4) по площі ОСОБА_2, 1, в м. Полтаві на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесного конфлікту, тримаючи руками за верхній одяг ОСОБА_4, здійснив три поштовхи останнього від себе, від яких потерпілий ОСОБА_4 вдарився ліктем правої руки об цегляну стіну будівлі, поряд з якою стояв.

Внаслідок вказаних дій підсудного ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: травматичного ураження правого ліктьового нерва на рівні ліктьової борозни, забою, крововилива в шкіру правого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1292 від 30.06.2009 року відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що 28.11.2008 року близько 20 год. йому зателефонувала працівник Полтавської вагонної дільниці ВЧ-4 ОСОБА_5, яка є членом Вільної профспілки Південної залізниці та повідомила як керівнику профспілкової організації, що змінний провідник не приймає у неї вагони, погрожує фізичною розправою та розукомплектацією вагонів, її звільненням. Він запропонував їй повідомити про все адміністрацію ВЧ-4 та написати відповідний рапорт на імя керівництва та його імя як голови профспілкової організації. 01.12.2008 року о 8 год. він зустрівся з ОСОБА_5 для того, щоб сходити до начальника ВЧ-4 ОСОБА_6 для вирішення конфліктної ситуації з ОСОБА_4, та разом з ОСОБА_7, з яким вони мали вирішувати питання ПЧ-11 з охорони праці, пішли до керівника ВЧ-4. Після того, як секретар повідомила, що начальник ВЧ-4 на нараді та необхідно зачекати, вони втрьох вийшли на подвіря.

Приблизно о 8 год. 45 хв., коли він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стояли на подвірї поряд з адмінбудинком ВЧ-4, він побачив ОСОБА_4, який ішов в їх бік. ОСОБА_5 повідомила, що це саме той чоловік, який погрожував їй фізичною розправою та розукомплектуванням вагонів 28.11.2008 року. Коли він побачив, як ОСОБА_5 спілкується з ОСОБА_4, підійшов до них, представився головою вільної профспілки Південної залізниці та запропонував ОСОБА_4 обговорити ситуацію, яка виникли 28.11.2008 року між ним та ОСОБА_5 без повідомлення про це керівництва. Оскільки до них наближався трактор, вони зійшли з проїжджої частини, відійшли за ріг адміністративного будинку ВЧ-4. ОСОБА_4 стояв спиною до стіни будинку на відстані близько 1 м, а він стояв лівим боком до ОСОБА_4 на відстані до 1 м, ОСОБА_5 - поруч в 1 м від них, а ОСОБА_7 - трохи далі. Він почав спілкуватись з ОСОБА_4, який мовчки слухавйого, а потім різко розвернувшись сказав, що буде спілкуватись з ним в іншому місці при інших обставинах, та по сходах піднявся до приміщення. На цьому вказана зустріч із ОСОБА_4 була припинена.

ОСОБА_3, заперечуючи причетність до вчинення злочину, пояснив, що до потерпілого ОСОБА_4 під час розмови не торкався, не штовхав та не бив його. Він був здивований, коли з'явились працівники міліції та ОСОБА_4 вказав на нього як на особу, яка побила його.

Доводи підсудного ОСОБА_3 про непричетність до вчинення злочину суд вважає непереконливими.

Незважаючи на невизнання вини підсудним ОСОБА_3, його винність у вчиненні злочину підтверджується зібраними по справі, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 01.12.2008 року близько 8 год. 30 хв. він заступив на зміну та коли ішов до адміністративного приміщення резерву провідників ВЧ-4, помітив ОСОБА_5 та двох невідомих йому чоловіків, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 щось сказала ОСОБА_3, вказавши на нього. Коли він підійшов до приміщення резерву провідників, ОСОБА_3 загородив йому прохід та сказав, що їм необхідно поговорити з приводу інциденту між ним та ОСОБА_5 28.11.2008 року. Він спробував обійти ОСОБА_3, проте останній схопив його за ліву руку та потягнув за ріг будинку. Там ОСОБА_3 штовхнув його до стіни будівлі, при цьому він вдарився ліктем правої руки, яка на той час була в правій нижній кишені шкіряної куртки. Після цього ОСОБА_3, тримаючи його руками за куртку в районі грудей, кілька разів штовхнув, від чого він знову вдарився ліктем правої руки об стіну та відчув сильний біль. ОСОБА_3, продовжуючи тримати його за куртку, висловлювався нецензурною лайкою та висказував на його адресу погрози. В той момент, коли ОСОБА_3 замахнувся, щоб вдарити його в обличчя, він увернувся, вирвався від ОСОБА_3 та пішов з місця події. Про вказані події він одразу ж повідомив начальника Вагонної дільниці, який викликав міліцію.

Той факт, що 01.12.2008 року близько 8 год. 30 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували поруч з адміністративною будівлею резерву провідників ВЧ-4 та мали розмову один з одним, суд вважає доведеним, оскільки це не оспорювали в судовому засіданні потерпілий та підсудний, а також підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також ОСОБА_11, ОСОБА_12

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що коли 01.12.2008 року ОСОБА_3 з ОСОБА_4 розмовляли, він перебував поруч з ними та спостерігав, щоб вони не побились.

Вказані показання свідка доводять той факт, що розмова ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мала напружений характер.

Крім того, свідок ОСОБА_7 пояснив, що не бачив, щоб ОСОБА_3 штовхав або бив ОСОБА_4, проте стояв від них на відстані кількох метрів, оскільки спілкувався по мобільному телефону.

Враховуючи викладене, а також те, що безпосередньо конфлікт між підсудним та потерпілим, який виражався в штовханні ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_4, тривав невеликий проміжок часу, суд приходить до висновку, що свідок міг не бачити всіх подій, які відбувались між підсудним та потерпілим, а відтак, його твердження про те, що ОСОБА_3 не застосовував до ОСОБА_4 сили, є непереконливими та не можуть бути взяті до уваги судом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01.12.2008 року не було, відбулась лише розмова.

Між тим, до показань вказаного свідка суд ставиться критично, виходячи з наступного.

Так, безперечним є факт неприязного ставлення свідка ОСОБА_5 до потерпілого ОСОБА_4, у звязку з чим власне й відбулась 01.12.2008 року його розмова з ОСОБА_3

Вказане підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5 про те, що 28.11.2008 року провідник ОСОБА_4 відмовлявся приймати у неї вагони, погрожуючи тим, що у неї будуть проблеми, що на її зміні будуть розукомплектовуватись вагони й вона не допрацює до пенсії, у звязку з чим вона як член вільної профспілки Південної залізниці звернулась за допомогою до голови профспілки ОСОБА_3 01.12.2008 року о 8 год. вона зустрілась з ОСОБА_3 саме для того, щоб довести до відому начальника ВЧ-4 про конфлікт з ОСОБА_4

Згідно з рапортом ОСОБА_5 на ім'я голови вільної профспілки Південної залізниці від 01.12.2008 року та на ім'я начальника ВЧ-4 від 02.12.2008 року, вона доводить до відому про те, що провідник ОСОБА_4 настроєний до неї ворожо, погрожує їй написанням різних рапортів та скарг на неї, що на її зміні будуть постійно виникати неполадки, зникатимуть деталі та буде порча вагонів.

Непереконливими й сумнівними суд вважає показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_5 також і у звязку з тим, що вони є членами вільної профспілки Південної залізниці, керівником якої є підсудний ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили суду, що 01.12.2008 року о 8 год. 00 хв. домовились зустрітись з ОСОБА_3, який як лікар мав оглянути хвору дитину ОСОБА_12 На території ВЧ-4 в районі електроопори № 113 вони чекали на ОСОБА_3, який стояв з жінкою 50 років та чоловіком 30 років, перебуваючи на відстані 25-30 м від них. Десь о 8-30 год. 8-40 год. повз них пройшов чоловік, який 1 хвилину поспілкувався з ОСОБА_3, потім проїжджав трактор, у звязку з чим вся група з чотирьох чоловік відійшла в бік, ОСОБА_3 з невідомим чоловіком поспілкувались ще близько хвилини та розійшлись.

До показань вказаних свідків суд ставиться критично, оскільки про те, що вони перебували на території ВЧ-4 01.12.2008 року о 8 год. 30 хв. та нібито були очевидцями конфлікту, який відбувся між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, органи досудового слідства ОСОБА_3 повідомив в серпні 2009 року, вказані особи були вперше допитані лише у вересні 2009 року, тобто через 10 місяців після подій, при цьому, дали досить детальні пояснення з приводу дати, часу та обставин які відбувались на території ВЧ-4.

Крім того, як пояснили потерпілий ОСОБА_4 та свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, вони не памятають, щоб в день, коли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулась суперечка, на території ВЧ-4 перебували сторонні особи.

Враховуючи викладене, а також те, що показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, в деталях є непослідовними та суперечливими, суд вважає їх непереконливими. Разом з тим, виходячи зі змісту показань вказаних свідків, навіть за умови їх перебування на території ВЧ-4 01.12.2008 року о 8 год. 30 хв., вони знаходились від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на значній відстані 25-30 метрів, розмова між потерпілим та підсудним тривала спочатку перед будинком ВЧ-4, а потім за рогом будинку, між ними проїжджав трактор. Тобто сумнівним є той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно перебували в полі зору вказаних свідків, а вони, в свою чергу, постійно спостерігали за їх спілкуванням. Крім того, оскільки конфлікт між підсудним та потерпілим тривав короткий проміжок часу, суд приходить до висновку, що свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 могли не бачити та не чути в повному обсязі все, що відбувалось між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З пояснень потерпілого ОСОБА_4, які є стабільними і послідовними, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні, підтверджених ним під час відтворення обстановки та обставин події (а.с. 93), вбачається, що під час розмови ОСОБА_3 голосно розмовляв, висловлювався в його бік нецензурною лайкою та штовхав об стіну будинку, саме за вказаних обставин він і отримав тілесні ушкодження ліктя правої руки.

Той факт, що потерпілий ОСОБА_4 одразу ж після інциденту з ОСОБА_3 повідомив про все керівнику Вагонної дільниці, підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_14, яка пояснила, що працює секретарем начальника ВЧ-4 Південної залізниці, 01.12.2008 року на початку робочого дня до приймальні прийшов ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5, хотів попасти на прийом до начальника, вона повідомила, що в даний час іде оперативна нарада й вказані особі пішли. Приблизно через 20 хвилин до приймальні прийшов провідник ОСОБА_4, також хотів потрапити на прийом до начальника й повідомив, що на нього щойно напав ОСОБА_3 Десь за півгодини з'явились працівники міліції і коли вдруге прийшов ОСОБА_3 з ОСОБА_5, всі пішли з приймальні.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив той факт, що 01.12.2008 року в приймальні начальника ВЧ-4 ОСОБА_4 вказав на нього як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, після чого вони разом з працівниками міліції пройшли до ЛВ на ст. Полтава, де дали письмові пояснення.

В своїх поясненнях від 01.12.2008 року на ім'я начальника ЛВ на ст. Полтава, які він писав безпосередньо після подій (а.с. 20), ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_3 взявши його за куртку тричі штовхнув об стіну приміщення резерву провідників.

Ці пояснення потерпілий стабільно підтверджував протягом досудового та судового слідства.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 01.12.2008 року близько 8-30 год. вона ішла до свого вагону, розташованого на 68 колії поруч з приміщенням резерву провідників ВЧ-4, почула лайку, а обернувшись побачила, як невідомий чоловік, яким в подальшому виявився ОСОБА_3, тримаючи ОСОБА_4 руками за куртку, штовхнув об стіну будівлі резерву провідників, від чого останній вдарився об стіну.

Вказані показання свідка повністю узгоджуються з її поясненнями від 17.12.2008 року (а.с. 33) та даними протоколу відтворення обстановки та обставин події злочину від 13.02.2010 року за її участю (а.с. 107-108) та не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_4

З акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 2934 від 16.01.2009 року вбачається, що ОСОБА_4 03.12.2008 року звернувся до Полтавського БСМЕ та повідомив, що 01.12.2008 року біля 8-30 год. за адресою м. Полтава, площа ОСОБА_2, 1, на робочому місці на території резерву провідників до нього підійшов раніше невідомий чоловік, схопив правою рукою за лівий ліктьовий суглоб, запропонував відійти, він відмовився, потім схопив за верхню ліву кінцівку сильніше та потягнув за кут будинку, потім схопив його руками за одяг спереду та декілька разів ударив спиною об будівлю, при цьому, його права кінцівка знаходилась в кишені та він вдарився правим ліктем об будівлю. 02.12.2008 року самостійно звернувся за медичною допомогою у Відділкову клінічну лікарню станції Полтава Південної залізниці. Скарги на біль, обмеження рухів в ділянці правого ліктьового суглобу.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_4 та підсудний ОСОБА_3 підтвердили, що до 01.12.2008 року не були знайомі один з одним, й судом не здобуто будь-яких даних на підтвердження того, що у потерпілого існували підстави оговорити підсудного.

Заперечуючи свою причетність до заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, підсудний ОСОБА_3 зазначив про існування відомостей щодо отримання потерпілим травми руки в інший час та за інших обставин, ніж йому інкриміновано досудовим слідством.

Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що 30.11.2008 року ОСОБА_4 прийшов до нього додому по оголошенню з метою виконання ремонтних робіт. В той час, коли він відійшов до будинку, щоб відповісти на телефонний дзвінок, ОСОБА_4 впав чи то з драбини, чи то з чогось іншого та пошкодив руку.

Аналогічні показання свідок ОСОБА_15 давав також під час допиту в ході досудового слідства, а також на очній ставці з потерпілим ОСОБА_4 07.09.2009 року (а.с. 80-81, 82-83).

При цьому, ОСОБА_4 стабільно під час досудового слідства та в суді вказував про те, що ОСОБА_15 не знає, ремонтних робіт у нього ніколи не виконував та вперше побачив свідка під час проведення очної ставки 07.09.2009 року.

Оцінюючи достовірність показань свідка ОСОБА_15, суд враховує той факт, що його особу встановлено самим підсудним ОСОБА_3 й повідомлено органам досудового слідства про нього лише у вересні 2009 року, тобто через 9 місяців після події 01.12.2008 року.

Як пояснив підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні, вказаного свідка він виявив зателефонувавши по його приватному оголошенню про пошук робітників для виконання будівельних робіт в домогосподарстві, після того, як на підставі чуток дізнався про отримання ОСОБА_4 травми руки при виконанні будівельних робіт у якоїсь приватної особи до 01.12.2008 року.

Між тим, обставини встановлення особи свідка ОСОБА_15, про які повідомив підсудний ОСОБА_3, на думку суду, є сумнівними. Про їх непереконливість вказують, зокрема, показання свідка ОСОБА_15 про те, що він давно знайомий з ОСОБА_3

Крім того, свідок ОСОБА_15, будучи вперше допитаний під час досудового розслідування справи 07.09.2009 року (а.с. 80-81), в своїх показаннях точно вказує прізвище та ім'я потерпілого ОСОБА_4 (якого бачив єдиний раз в своєму житті короткий проміжок часу), дату та час їх зустрічі - 30.11.2008 року о 16-00 год., а також детально описує обставини спілкування з ним та отримання потерпілим тілесних ушкоджень, що викликає сумніви в достовірності та неупередженості зазначених свідчень.

А враховуючи те, що показання свідка ОСОБА_15 потерпілий ОСОБА_4 категорично заперечує, іншими доказами (в тому числі обєктивними медичними даними) не підтверджуються, суд вважає показання свідка ОСОБА_15 такими, що не можуть бути взяті до уваги судом.

Непереконливими , на думку суду, є також показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_16, згідно яких в червні 2010 року вона випадково зустрілась з гр-ном ОСОБА_17, який повідомив їй, що написав рапорт на ім'я ОСОБА_3 як голови профспілкової організації. де вказав, що нібито достовірно знав про отримання ОСОБА_4 травми руки до дати виникнення конфлікту з ОСОБА_3, та просив, щоб останній представляв його інтереси під час розгляду судом цивільної справи.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні заперечив вказані обставини, вказавши, що про отримання ОСОБА_4 травми правої руки до дати, коли у нього виник конфлікт з ОСОБА_3, йому нічого не відомо, раніше він був членом Вільної профспілки Південної залізниці і рапорт на ім'я ОСОБА_3 як голови профспілкової організації, де вказував про отримання ОСОБА_4 травми руки напередодні 01.12.2008 року, писав на прохання самого ОСОБА_3

Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку про доведеність того факту, що 01.12.2008 року близько 8 год. 30 хв. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник конфлікт, під час якого останній кілька разів штовхнув ОСОБА_4, від чого потерпілий вдарився ліктем правої руки об стіну будівлі, поряд з якою стояв.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1292 від 30.06.2009 року, проведенням експертизи гр-на ОСОБА_4, на основі медичної документації на його імя, враховуючи відомі обставини справи встановлене тілесне ушкодження у вигляді травматичного ураження правого ліктьового нерва на рівні ліктьової борозни, забою, крововилива в шкіру правого ліктьового суглобу, яке кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. Дане тілесне ушкодження могло утворитись в строк і за обставин, на які посилається підекспертний. Утворилось від дій тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, з силою, достатньою для утворення даного тілесного ушкодження, що можливо і від удару об стіну чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою (а.с. 62).

З висновку додаткової судово-медичної експертизи № 2290 від 11.11.2009 року вбачається, що показання ОСОБА_4, дані ним 07.09.2009 року під час відтворення обстановки та обставин події, не протирічать обєктивним судово-медичним даним судово-медичної експертизи відносно нього.

Не погоджуючись з висновками судово-медичних експертиз, підсудний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_18 в судовому засіданні послались на те, що експертом дослідження проведено з порушенням вимог "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.11.1995 року, висновки експертом зроблені на підставі медичних документів потерпілого, оформлених неналежним чином, зокрема, з урахуванням даних медичної картки на його ім'я, записи в якій не засвідчені підписом та печаткою лікаря та з яких не можливо зрозуміти яким саме фахівцем вони виконані. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_4, змінено експертом у звязку з встановленням діагнозу "травматичне ураження правого ліктьового нерва", що згідно медичних документів відбулось 11.12.2008 року, тобто значно пізніше подій, до яких причетний підсудний. При цьому, відсутні дані про причинний зв'язок між діями, вчиненими згідно обвинувального висновку ОСОБА_3 01.12.2008 року, та наслідками у вигляді спричинення зазначених тілесних ушкоджень.

Разом з тим, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про непереконливість вищенаведених доводів підсудного та його захисника, ставиться до них критично, розцінює як спосіб захисту від предявленого обвинувачення, виходячи з наступного.

Як вбачається з акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 2934 від 16.01.2009 року, експертом Полтавського БСМЕ внаслідок огляду ОСОБА_4, на підставі медичної документації на його ім'я - довідки Державного закладу Відділової клінічної лікарні ст. Полтава СТГО Південної залізниці, рентгенографії в двох проекціях правового ліктьового суглоба з биркою Державний заклад Відділова клінічна лікарня ст. Полтава СТГО Південної залізниці встановлене тілесне ушкодження у вигляді забою. крововилива в шкіру правового ліктьового суглобу, яке утворилось від дії тупого предмету, можливо в строк та при обставинах, про які вказав підекспертний, кваліфікується як легке тілесне ушкодження на момент обстеження (а.с. 54).

Згідно акту додаткового судово-медичного дослідження (обстеження) № 203 від 10.03.2009 року гр. ОСОБА_4, медичної документації на його ім'я, встановлене тілесне ушкодження у вигляді: травматичного ураження правого ліктьового суглобу на рівні ліктьової борозни; забою, крововилива в шкіру правого ліктьового суглобу, яке утворилось від дії тупого предмету, можливо в строк та при обставинах, про які вказав підекспертний, та кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я (а.с. 55-57).

Під час додаткового обстеження експертом досліджувалась медична документація на ім'я ОСОБА_4 - надана ним амбулаторна медична картка з поліклініки та медична карта № 20341 стаціонарного хворого ОСОБА_4 з нейрохірургічного відділення Полтавської обласної клінічної лікарні. Саме дослідження даних у зазначених медичних документах дало експерту підстави більш точно визначити обсяг отриманих ОСОБА_4 01.12.2008 року тілесних ушкоджень та оцінивши відомості про термін його лікування - амбулаторного та стаціонарного - зробити висновок про наявність у нього ушкоджень середнього ступеню тяжкості та необхідність зміни ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, порівняно з актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 2934 від 16.01.2009 року.

В подальшому при проведенні судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_4 № 1292 від 30.06.2009 року, додаткової судово-медичної експертизи № 2290 від 11.11.2009 року експертом було підтверджено обсяг та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, визначені в акті обстеження потерпілого № 203 від 10.03.2009 року, встановлено, що всі виявлені у нього тілесні ушкодження, в тому числі, й травматичне ураження правого ліктьового суглобу на рівні ліктьової борозни, могло утворитись в строк і за обставин, на які посилається підекспертний. А тому твердження підсудного й захисника про недоведеність факту наявності причинного звязку між подіями 01.12.2008 року та наслідками у вигляді тілесного ушкодження - травматичного ураження правого ліктьового суглобу на рівні ліктьової борозни - є безпідставними, у звязку з чим не можуть бути взяті до уваги судом.

При цьому, як пояснила допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_19, будь-яких сумнівів в достовірності предявлених потерпілим ОСОБА_4 медичних документів у неї не виникло, жодних обєктивних судово-медичних даних на підтвердження того, що підекспертний отримав виявлені у нього тілесні ушкодження в інший період часу чи то за інших обставин, ніж ті, про які він їй повідомив, здобуто не було.

Той факт, що медична картка на ім'я ОСОБА_4 зберігається у нього, на огляд експерту надана ним особисто, є встановленим та не оспорюється самим потерпілим.

Відомості, викладені в амбулаторній медичній картці ОСОБА_4, повністю узгоджуються з медичними даними в інших медичних документах на його ім'я, в тому числі, в лікарняних листках, дублікатах лікарняних листків, в результатах обстежень, в медичній карті Полтавської обласної клінічної лікарні № 20341 (оригінал якої отриманий експертом на запит з лікувального закладу).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що жодним чинним нормативно-правовим актом не встановлено обовязок лікаря завіряти кожен запис в амбулаторній медичній картці хворого особистою печаткою, беручи до уваги той факт, що судом не отримано будь-яких переконливих та достовірних даних, що дають підстави стверджувати про фальсифікацію медичних документів ОСОБА_4, суд приходить до висновку про безпідставність відповідних доводів підсудного та його захисника.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження кваліфіковано як середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я, що підтверджується записами в лікарняних листках та інших медичних документах на його ім'я.

Аналізуючи зібрані по справі докази та досліджені судом докази, беручи до уваги стабільність та послідовність показань потерпілого ОСОБА_4 про обставини отримання тілесних ушкоджень, відсутність будь-яких обєктивних даних про те, що у ОСОБА_4 були підстави оговорити підсудного ОСОБА_3, а також доведеність того факту, що всі виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись в строк та за обставин, на які він вказує, зважаючи на те, що судом не здобуто жодних переконливих та достовірних доказів і судово-медичних даних на підтвердження того, що виявлені тілесні ушкодження потерпілий міг отримати в інший час та за інших обставин, ніж це встановлено досудовим слідством, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що тілесні ушкодження у вигляді травматичного ураження правого ліктьового нерва на рівні ліктьової борозни, забою, крововилива в шкіру правого ліктьового суглобу отримані ОСОБА_4 саме 01.12.2008 року о 8-30 год. внаслідок дій підсудного ОСОБА_3

Разом з тим, вирішуючи питання щодо кваліфікації дій підсудного ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Як встановлено в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи" N 2 від 07.02.2003 року, у випадках, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати за ст. 128 КК України.

Враховуючи викладене, обставини та механізм спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, суд приходить до переконливого висновку про те, що коли ОСОБА_3 штовхав потерпілого, утримуючи руками за верхній одяг, він не мав наміру бити його спиною чи то рукою об стіну будівлі, тобто обєктивно не мав на меті спричинення йому будь-яких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, з висновку судово-медичного експерта № 1292 від 30.06.2009 року, виявлене у ОСОБА_4 тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, з силою, достатньою для його утворення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 штовхаючи потерпілого ОСОБА_4, діяв з силою, достатньою для утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, усвідомлював, що ОСОБА_4 стоїть поряд з будівлею та внаслідок поштовхів ударяється об неї, він повинен був та як особа з вищою медичною освітою та тривалим стажем роботи на посаді лікаря міг передбачити можливість настання наслідків у вигляді тілесного ушкодження, тобто проявив злочинну недбалість.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій підсудного ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При обранні міри покарання суд, виходячи з вимог статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставин, що помякшують та обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3, судом не встановлено.

Обираючи міру покарання підсудному ОСОБА_3, суд враховує, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, бере до уваги його позитивні характеристики, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також конкретні обставини справи, в звязку з чим приходить до висновку про можливість призначення йому покарання у вигляді обмеження волі з застосуванням статті 75 КК України.

Судових витрат по справі немає.

Заявлений по справі потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування завданої злочином шкоди підлягає частковому задоволенню.

На користь потерпілого підлягає стягненню 53 грн. 55 коп. як відшкодування матеріальної шкоди, що виразилась у витратах, понесених на придбання ліків, та підтверджених відповідними квитанціями і чеками, (при цьому, суд не знаходить підстав для стягнення з підсудного благодійних внесків, сплачених ОСОБА_4 з власної ініціативи до закладів охорони здоров'я, оскільки вказані витрати не є за своєю суттю матеріальною шкодою), а також 1000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка виразилась в стражданнях ОСОБА_4 через біль внаслідок отриманих травм, та переживаннях, повязаних з подією злочину, перебуванням на стаціонарному лікуванні, з врахуванням ступеню тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень, а також того факт, що злочин вчинений ОСОБА_3 відносно нього з необережності (а.с. 116-120).

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 в рахунок матеріальної шкоди, завданої злочином, 53 грн. 55 коп., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп., а всього 1053 грн. 55 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 15 діб з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Полтави.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_20