Провадження № 1-кп/750/432/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2015 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Жемчужне, Юр`ївського району,
Дніпропетровської області, українця, громадянина
України, з професійно-технічною освітою, перебуває
у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні
двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця військової частини
НОМЕР_1 , не судимого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за
адресою:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», № 15/2015 від 13.05.2015 року молодшого сержанта ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 17 червня 2015 року призначено на посаду командира евакуаційного ремонтного взводу та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Згідно рапорту від 30 липня 2015 року молодшому сержанту ОСОБА_5 надано звільнення від виконання службових обов`язків з 30.07.2015 року по 03.08.2015 року.
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації.
В свою чергу, військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період молодший сержант ОСОБА_5 грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 04 серпня 2015 року, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) діючи з прямим умислом, направленим на не з`явлення без поважних причин на службу до військової частини зі звільнення, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та після закінчення звільнення 04 серпня 2015 року до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, до виконання обов`язків військової служби не приступив.
22.10.2015 року військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_5 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та приступив до виконання своїх обов`язків з військової служби.
Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України.
13.11.2015 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, у вигляді одного місяця арешту з відбуванням його на гауптвахті. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 ч. 2 КПК України, а також наслідки її невиконання.
Прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, прокурор та обвинувачений добровільно уклали угоду про визнання винуватості, а зміст угоди відповідає вимогам ст. 470 КПК України та закону.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 470 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Покарання, яке пропонується в угоді, відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого. Тому, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду від 13 листопада 2015 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України узгоджене сторонами покарання у вигляді одного місяця арешту з відбуванням арешту на гауптвахті.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з моменту поміщення його на гауптвахту.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1