Справа №639/9162/15-к
Провадження №1-кп/639/503/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0000515 від 13.06.2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, призваного на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 15.04.2013 року на посаду військовослужбовця військової частини № НОМЕР_2 , молодшого сержанта, командира відділення 2 патрульного взводу патрульної роти на автомобілях, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
15.04.2013 року молодший сержант ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на строкову військову службу та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №82 від 17 квітня 2014 року останній зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначений на посаду командира відділення 2 патрульного взводу патрульної роти на автомобілях військової частини НОМЕР_2 .
Розпорядженням начальника управління Східного ОТО від 10 червня 2014 року №6/2-434 військова частина НОМЕР_2 тимчасово передислокована у місто Харків та визначено, що особовий склад повинен був прибути до м. Харкова у термін до 12 червня 2014 року.
Відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст.2, 9, 11, 16, 125, 126, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом.
Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, 12 червня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_5 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 12 червня 2014 року без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , до 13 серпня 2015 року до військової частини не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників 12 червня 2014 року не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та до 13 серпня 2015 року до військової частин не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
19 жовтня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно із умовами вказаної угоди ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину в обсязі пред`явленого обвинувачення, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненні злочину за ч.3 ст.407 КК України визнав у повному обсязі, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання.

Прокурор та захисник у судовому засіданні вважали за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, проти призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання не заперечували.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступних обставин.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Потерпілих у кримінальному провадження немає, вчиненим злочином шкода завдана лише державним та суспільним інтересам. Таким чином, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час проведення підготовчого провадження.

Обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що підтверджено прокурором, обвинуваченим та його захисником під час судового розгляду.

Суд зазначає, що зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Таким чином, дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.3 ст.407 КК України, тобто нез`явлення на військову службу до військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину.

На підставі ч.2 ст.66 КК України судом визнається пом`якшуючою покарання обставиною - відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, про що зазначено і в обвинувальному акті від 13.10.2015 року.

Згідно ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за місцем проходження служби характеризується виключно з позитивного боку, не одружений, має постійне місце мешкання, за яким проживає разом із батьками, раніше не судимий (к/п а.с.30-61).

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Враховуючи наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи винного, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 узгоджене покарання у виді штрафу, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції за ч.3 ст.407 КК України.

Процесуальні витрати та речових доказів по кримінальному провадженню не має.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 жовтня 2015 року по кримінальному провадженню за №0000515 від 13 червня 2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому узгоджене покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 3400 грн. (три тисячі чотириста гривень).

Відповідно до ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право впродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1