В И Р О К
іменем України
"09" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Києві кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007146 від 17 травня 2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, студента ІV-го курсу заочного відділення Національного Університету Кораблебудування ім. адмірала Макарова, неодруженого, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:
Під час досудового розслідування, на підставі положень ст. 468 КПК України, 23 червня 2015 року між ОСОБА_7 та потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурором, на виконання вимог ч. 1 ст. 474 КПК України, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою.

Ухвалою суду, згідно ч. 1 ст. 314 КПК України, призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316, 474 КПК України та безпосередньо можливості затвердження укладеної угоди.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, просив суд затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 185 КК України в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 розуміючи наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, вважав за необхідне угоду затвердити.

Потерпіла ОСОБА_5 розуміючи наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, вважала за необхідне угоду затвердити.

Прокурор ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені заходи.

Суд, заслухавши думку сторін угоди, прокурора та захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України(далі - КПК України) та закону приходить до наступного.

Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України визнаючи, шляхом її укладення доведеним, що останній 17 травня 2015 року приблизно о 01 годині 20 хвилин, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи по вул. Попудренко, 1 в м. Києві, де помітили припаркований автомобіль Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , та у них виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в салоні вказаного автомобіля.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, заздалегідь розділивши ролі, відповідно до яких невстановлена досудовим розслідуванням особа за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету, розбила скло правих правих задніх дверей автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 в цей час спостерігав за навколишнім середовищем з метою попередження невстановленої досудовим розслідуванням особи про можливу небезпеку та про появу сторонніх осіб.

Продовжуючи свої злочинні наміри, діючи згідно розподілених ролей, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження через розбите скло задніх правих дверей проникла до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрала майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: рюкзак спортивний, вартістю 100 грн, гаманець Mon Blanc, вартістю 6500 грн, грошові кошти в розмірі 2000 грн., дві банківські картки ПІБ «Приватбанк» та «Аваль», які матеріальної цінності не представляють - а всього на загальну суму 9600 грн, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 на вказану суму.

Крім того, невстановлена досудовим розслідуванням особа матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, таємно викрала із салону автомобіля майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: жіночу сумку, вартістю 1000 грн; гаманець, вартістю 500 грн; грошові кошти в розмірі 1000 грн; мобільний телефон «Самсунг», вартістю 200 грн, в якому знаходилась сім-карта оператору МТС, яка матеріальної цінності не представляє, грошових коштів на рахунку не було; навушники для мобільного телефону, вартістю 200 грн; зв`язку ключів, які матеріальної цінності не представляють; студентський квиток на ім`я ОСОБА_5 , який також не представляє матеріальної цінності; зарядний пристрій до мобільного телефону, вартістю 500 грн; банківська картка ПІБ «Приватбанк» та банку «Ukreximbank», які матеріальної цінності не представляють; жіночі кеди, вартістю 700 грн; жіночу кофту, вартістю 800 грн - а всього на загальну суму 4900 грн, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 9600 грн та потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 4900 грн.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою группою осіб.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_7 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме один рік обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на один рік.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у підготовчому судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в самій угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди прокурор не вказував та судом не виявлено.

Таким чином, судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України,Кримінального кодексу України та закону.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Процесуальні витрати у провадженні, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, відсутні, завдана шкода відшкодована в повному обсязі, запобіжний захід обвинуваченому слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про примирення, укладену 23 червня 2015 року між ОСОБА_7 та потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007146 від 17 травня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з"являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді домашнього арешту відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Київа від 21 травня 2015 року - залишити без змін до набрання вироком законної сили

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 1 ст. 473 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження.

Суддя: