Дата документу Справа № 328/4205/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1272/15
Єдиний унікальний № 328/4205/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001343 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, є інвалідом І групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 03.12.2012 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у його вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цього злочину, добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, вчинив злочин через збіг тяжких сімейних обставин, т.я. не мав можливості самостійно працевлаштуватись, добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, внаслідок чого остання не настоювала на призначені суворого покарання, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ», виховується однією матір`ю, оскільки батько - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернення гр. США ОСОБА_10 , згідно до якого останній бере на себе обов`язок щодо забезпечення обвинуваченому кращих умов проживання, з 29.11.2012 року є інвалідом першої групи (інвалідом дитинства) безстроково, має невиліковну хворобу ампутаційні культі верхньої третини лівого і правого плеча, внаслідок ураження електричним струмом, електроопіки 4 ступеню, опікова хвороба в стадії реконвалесценції, а з 27.01.2015 року по 05.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Токмацької ЦРЛ з діагнозом «фантомні болі», потребує постійного стороннього догляду та внаслідок зазначеного захворювання підпадає під дію Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року № 990/25767, внаслідок чого безпідставно не застосував до обвинуваченого положення ст. ст. 69, 84 КК України.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 510 грн. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 510 грн. Згідно до ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. Відповідно до ст. 84 КК України звільнити ОСОБА_6 , як особу, що захворіла на тяжку хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що вирок по наведеним у скарзі доводам зміні чи скасуванню не підлягає; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 03.12.2012 року, і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 від покарання відмовлено. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту взяття під варту. До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Також вказаним вироком засуджено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно яких вирок не оскаржується.
Згідно з вироком, в період часу з 17 по 23 жовтня 2014 року неповнолітній ОСОБА_6 за попередньою змовою в групі з неповнолітнім ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою крадіжки особистого майна, пройшли через відсутню частину огорожі у двір домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки шляхом вільного доступу таємно викрали металевий лист розміром 1,1 x 2,15 м товщиною 2 мм вартістю 222, 80 грн., лист розміром 0,5 х 1,7 м товщиною 4 мм вартістю 160,15 грн. та металевий куток довжиною 1900 мм з шириною полички 70 мм та товщиною 8 мм вартістю 95,47 грн., що належить ОСОБА_13 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 478, 42 грн.

Висновки місцевого суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевий суд врахував, що останній щиро покаявся, добровільно відшкодував завдану ним шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 1 групи, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі, близьке до мінімального, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Однак вид покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції був визначений без врахування вищевказаних вимог закону та без врахування всіх обставин справи, хоча більшість із них і наведена у вироку.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у його вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цього злочину, добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, вчинив злочин через збіг тяжких сімейних обставин, т.я. не мав можливості самостійно працевлаштуватись, добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, внаслідок чого остання не настоювала на призначені суворого покарання, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ», виховується однією матір`ю, оскільки батько - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.11.2012 року є інвалідом першої групи (інвалідом дитинства) безстроково, у зв`язку з чим отримує пенсію у розмірі 1 660 грн., гр. США ОСОБА_10 звернувся до суду із проханням, з якого вбачається, що останній бере на себе обов`язок щодо забезпечення обвинуваченому кращих умов проживання.

Тому, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, у виді штрафу, оскільки ряд обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди, внаслідок чого остання не настоювала на призначені тому суворого покарання, а також дані про особу винного, який зокрема є інвалідом першої групи, у зв`язку з чим отримує дохід у виді пенсії в розмірі 1 660 грн., істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Між тим, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд безпідставно не застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 84 КК України, оскільки останній є інвалідом першої групи (інвалідом дитинства) безстроково, має невиліковну хворобу ампутаційні культі верхньої третини лівого і правого плеча, внаслідок ураження електричним струмом, електроопіки 4 ступеню, опікова хвороба в стадії реконвалесценції, а з 27.01.2015 року по 05.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Токмацької ЦРЛ з діагнозом «фантомні болі», потребує постійного стороннього догляду та внаслідок зазначеного захворювання підпадає під дію Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року № 990/25767, є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішити питання про звільнення від покарання за хворобою.

Враховуючи вимоги вищевказаних законів, колегія суддів не може погодитися з доводами захисника про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із його захворюванням на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання (ст. 84 КК України), оскільки наявність такої хвороби сама по собі не є обов`язковою (імперативною) підставою для звільнення його від покарання. Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України рішення про звільнення від покарання у зв`язку з тяжкою хворобою є дискреційним (можливим) і за наявності для цього підстав та приводів, ухвалюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Крім того, колегія суддів, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, не вбачає правових підстав для прийняття рішення на користь обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в інтересах яких апеляційні скарги не подавались, оскільки вирок місцевого суду по відношенню до них є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 510 гривень та покарання призначене вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 03.12.2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, виконувати самостійно.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4