Справа № 344/5530/15-к
Провадження № 1-кс/344/1557/15
У Х В А Л А
23 квітня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Івано-Франківської області щодо невнесення повідомлення про злочин до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_3 із скаргою щодо невнесення повідомлення про злочин до ЄРДР. В скарзі вказано, що кримінальне провадження №0000182 щодо вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених в ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України розслідувалось слідчим прокуратури, що є порушенням Прикінцевих та перехідних положень КПК України 2012 р., оскільки ОСОБА_5 не є спеціальним суб`єктом і не вчинив злочин, який підлягає розслідуванню відповідно до зазначених положень КПК України. Відповідно до зазначеного вказане провадження підлягало розслідуванню слідчим органу внутрішніх справ. Скаржник просив суд визнати незаконною бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про вчинення слідчим прокуратури злочину, зобов`язати прокуратуру Івано-Франківської області внести відомості в ЄРДР про вчинення злочину слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 за ч.1 ст.365 КК України; зобов`язати прокуратуру Івано-Франківської області внести відомості в ЄРДР про вчинення злочину старшим прокурором відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК України.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та просив суд задовольнити її з підстав, що в ній зазначені.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу та надав суду пояснення про те, що скарга позбавлена правових підстав з огляду на невірне тлумачення скаржником Прикінцевих та перехідних положень КПК України 2012 р., а аналогічну скаргу вже було розглянуто судом і вирішено цей спір.

Судом встановлено наступні обставини.

17/03/2015 р. скаржник подав прокурору Івано-Франківської області заяву за ст. 214 КПК України про те, що під час його ознайомлення із матеріалами кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених в ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України він довідався про надходження слідчому ОСОБА_6 заяви про вчинення злочину, а прокурором ОСОБА_7 затверджено обвинувальний акт.

03/04/2015 р. Прокуратурою Івано-Франківської області надано скаржнику відповідь про розгляд його заяви від 17/03/2015 р., відповідно до якої підслідність в справі визначено за слідчим прокуратури, а обвинувальний акт в кримінальному провадженні передано до Івано-Франківського міського суду.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні 0000182 від 25/01/2014 р. складено ОСОБА_6 та затверджено прокурором ОСОБА_7 .

Відповідно до постанови прокурора Івано-Франківської області від 25/04/2013 р. слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України ОСОБА_8 26/11/2012 р. розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000182. До вказаного кримінального провадження об`єднано інші кримінальні провадження і визначено підслідність досудового розслідування №0000182 за прокуратурою м. Івано-Франківськ.

14/10/2013 р. постановою заступника прокурора Івано-Франківської області визначено групу прокурорів в кримінальному провадженні №0000182, до якої включено ОСОБА_7

14/10/2013 р. постановою заступника прокурора Івано-Франківської області визначено підслідність в кримінальному провадженні №0000182 за слідчим прокуратури Івано-Франківської області.

В ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі Танрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі Коробов проти України (Заява № 39598/03) від 21 липня 2011 року в доказуванні використовується принцип раціонального сумніву, коли провина доводиться поза розумним сумнівом, що в даному спорі означає необхідність обґрунтування відмови у невнесенні інформації до ЄРДР у разів відсутності в повідомленні інформації про злочин.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Скаржник надав суду пояснення про те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 365 КК України та ч. 1 ст. 367 КК України.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97). Таким чином, твердження скарги є несумісною ratione materiae з положеннями Конвенції і підлягає відхиленню відповідно до пунктів 3 та 4 статті 35 Конвенції.

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже, скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Підставою скарги є відмова у внесенні відомостей прокурором Івано-Франківської області за заявою ОСОБА_3 від 17/03/2015 р. про вчинення злочину до ЄРДР за ч. 1 ст. 365 КК України слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 та за ч. 1 ст. 367 КК України старшим прокурором ОСОБА_7

10/04/2015 р. ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду розглянуто скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Івано-Франківської області щодо не внесення відомостей про злочин до ЄРДР, в якій вказано, що ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність прокурора Івано-Франківської області, яка полягала у невнесенні відомостей за його заявою про вчинення злочину до ЄРДР за ч. 1 ст. 365 КК України слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 та за ч. 1 ст. 367 КК України старшим прокурором ОСОБА_7 . В задоволенні скарги з підстав бездіяльності прокурора щодо не внесення заяви в ЄРДР відмовлено.

Органом досудового слідства повідомлено скаржника про те, що вказані в його скарзі дії учасників кримінальних процесуальних відносин не належать до повідомлень, які б за формою чи змістом підлягали реєстрації в ЄРДР.

За вказаних обставин відсутня бездіяльність органу досудового слідства. Вказаним органом повідомлено скаржника про відмову у внесенні в ЄРДР відомостей за його заявою.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Відповідно до ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже після оголошення про підозру і у разі передання обвинувального акту до суду кримінально-правова оцінка обвинувального акту щодо вчинення злочину і належності здійснення обвинувачення належить суду, якому передано обвинувальний акт.

Підтримання обвинувачення в суді здійснюється прокурором.

В ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

До завершення судового розгляду обвинувального акту, складеного слідчим і затвердженого прокурором вплив на них з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення в будь-якій формі заборонений, оскільки розпочате кримінальне провадження не завершено.

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Доказу такого повернення суду не надано.

Отже, рішення за спірним провадженням підлягають прийняттю у процесуальній формі судом, на розгляді якого перебуває відповідне кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію. Тому процесуальним законом не гарантується право скаржника на визнання дій прокурора чи слідчого незаконними.

Відповідно до п. 5 ст. 36 КПК України прокурори областей і прирівняні до них прокурори своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

25/04/2013 р. постановою прокурора області було визначено орган слідства в порядку, встановленому в ч. 5 ст. 36 КПК України. Вплив цієї обставини на формування обвинувачення належить здійснити суду, який розглядає відповідний обвинувальний акт, оскільки таке повноваження не належить слідчому судді.

Таким чином, судом встановлено, що скарга позбавлена правових підстав, спрямована на незаконний вплив на слідчого і прокурора в кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді суду. Однак суд не є засобом для сторін, не толерує і не сприяє сторонам у зловживанні їх правами. Пояснення скаржника щодо заперечення компетенції органу слідства в справі, в якій він є захисником обвинуваченого не є заявою в розумінні ст. 214 КПК України і не може бути внесена до ЄРДР в якості повідомлення про злочин. Такого права обвинуваченому або його захиснику в КПК України не гарантовано, а тому воно не підлягає захисту.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 7,22, 110 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 щодо не внесення Прокуратурою Івано-Франківської області до ЄРДР повідомлення про злочин за його заявою від 17/03/2015 року відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1