Справа № 573/1904/15-к
Номер провадження 1-кп/573/146/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06 серпня 2015 року за №0000465, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Горпин Кам`янка -Бузського району Львівської області, фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, вдови, не працюючої, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, не інваліда, раніше судимої:

1) 19 січня 2000 року Конотопським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції закону 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

2) 24 жовтня 2001 року місцевим судом Конотопського району Сумської області за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

3) 30 липня 2009 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 6 місяців арешту;

4) 14 квітня 2010 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

5) 18 липня 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту;

6) 14 серпня 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

7) 21 листопада 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 297 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

8) 26 лютого 2013 року з Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, звільнена 17 квітня 2015 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 13 днів, судимості не зняті і не погашені,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
28 липня 2015 року близько 12 години ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , з яким познайомилась у точно невстановлений час на залізничній станції в м. Ворожба Білопільського району Сумської області, прибули до господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , з метою спільного розпивання спиртних напоїв, які заздалегідь придбав ОСОБА_5 .

В цей же день, приблизно о 18 годині, коли ОСОБА_5 пішов відпочивати до приміщення літньої кухні вищевказаного господарства, у ОСОБА_4 виник умисел скоїти крадіжку грошей у останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_5 зберігає гроші у кишені куртки, яку він залишив у бесідці, шляхом вільного доступу, таємно викрала з кишені куртки останнього грошові кошти в сумі 500 грн., після чого разом з викраденим залишила місце події.

В подальшому ОСОБА_4 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 500 грн.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлювала їх суспільно небезпечний характер, передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання майнової шкоди та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, дала покази, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердила, що 28 липня 2015 року близько 12 години вона разом із ОСОБА_5 , з яким познайомилась на залізничній станції м. Ворожба Білопільського району Сумської області, прийшла до господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , для того, щоб разом вживати спиртні напої, які придбав ОСОБА_5 . В цей же день, близько 18 години, коли потерпілий пішов відпочивати до літньої кухні, вона скориставшись тим, що її дії ніхто не бачить, викрала з кишені куртки останнього грошові кошти в сумі 500 грн., які в подальшому використала у власних цілях. Через місяць вона повернула ОСОБА_5 викрадені кошти у повному обсязі, у зв`язку з чим останній до неї претензій не має.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними вище умисними діями ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує наступне.

Ступінь тяжкості скоєного злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих злочином збитків.

На підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд враховує також особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за скоєння умисних злочинів проти власності (всього вісім судимостей), скоїла злочин під час умовно-дострокового звільнення, постійного місця проживання не має, за місцем останнього мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інвалід, вдова, не працює (а. с. 22-42).

Суд також враховує думку потерпілого ОСОБА_5 , який подав до суду письмову заяву про те, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої не має, просив суворо останню не карати (а. с. 20).

Обставиною, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , особу обвинуваченої, суд вважає, що за вчинення останньою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд також враховує, що остання скоїла злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2013 року, у зв`язку з чим остаточне покарання їй необхідно призначити із застосуванням положень ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив обрати обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи особу ОСОБА_4 , відсутність у останньої постійного місця мешкання і роботи, сталих соціальних зв`язків, наявність попередніх восьми незнятих і непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів проти власності, а також вчинення обвинуваченою злочину в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, суд приходить до висновку про існування ризиків того, що ОСОБА_4 може ухилятись від відбування покарання за даним вироком, скоїти нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим клопотання прокурора необхідно задовольнити і обрати відносно ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою із залу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2013 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців.

Обрати ОСОБА_4 міру запобіжного у виді тримання під вартою із залу суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту затримання, з 22 вересня 2015 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: