Справа № 206/5835/15-к
Провадження № 1-в/206/584/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" листопада 2015 р. м.Дніпропетровськ
Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
представника адміністрації ІВЦ №133 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпропетровську справу за сумісним поданням ІВЦ -133 та міської спостережної комісії стосовно -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровська область, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одружений, до засудження працював на ПАО «МГЗК», мешкав за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1.03.12.2002 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 296 ч.2, 357 ч.3 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
2.23.08.2006 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
3.21.04.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 186 ч.2, 71 КК України 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Засудженого: 30.08.2012 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 189 ч.2, 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 71 КК України частково приєднати не відбутий строк за вироком від 21.04.2009 року. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 10.07.2015 року не відбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України.
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , засуджений: 30.08.2012 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 189 ч.2, 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 71 КК України частково приєднати не відбутий строк за вироком від 21.04.2009 року. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 10.07.2015 року не відбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України.
Представник ІВЦ №133 не підтримав подання, оскільки після направлення подання до суду ОСОБА_5 , створив конфліктну ситуацію, за що отримав стягнення, яке на даний час не не знято та не погашено, а також надав копію вироку, та особову справу на засудженого для огляду.
Засуджений ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав подання та наполягав на його задоволені.
Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення подання.
Розглянувши клопотання, особову справу засудженого ОСОБА_5 , заслухавши засудженого, прокурора та представника установи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
В силу ст. 81 Кримінального кодексу України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України. покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 , відбув більш 3/4 строку призначеного покарання, за час відбування покарання в СІЗО м.Дніпропетровська, з 29.04.2012 року режим утримання порушував, мав 2 стягнення, заохочень не мав. З 12.11.2012 року відбував покарання у ВК-94, характеризувався негативно, заохочень не мав та мав 1 стягнення. В Ігренському ВЦ (133) відбуває покарання з 21.07.2015 року, заохочень та стягнень не має. (а.с.2).
Згідно постанови про поміщення засудженого до ДІЗО, установи ОСОБА_5 , 28.10.2015 року допустив конфліктну ситуацію, за що був поміщений на 1 добу до ДІЗО (а.с.20).
ОСОБА_5 , неодноразово судимий за тяжкі злочини, що свідчить про схильність засудженого ОСОБА_5 , до вчинення кримінальних правопорушень.
Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно дострокове звільнення, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_5 , своєю поведінкою виправлення не довів.
Отже, враховуючи особу засудженого, який неодноразово судимий, а також порушення порядку та режиму утримання, у суду відсутні підстави вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 , під час відбування покарання являється зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі. Посилання цієї норми закону повинне застосуватись до засуджених, яким відповідною ухвалою було скасоване звільнення від відбування покарання із випробуванням, наслідком чого стало їх направлення у місця позбавлення чи обмеження волі.
Як вбачається із матеріалів справи, постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 10.07.2015 року ОСОБА_5 , не відбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України.
Тобто на момент розгляду подання рік не сплинув.
Керуючись ст.81 КК України, ст.154 КВК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені клопотання за сумісним поданням ІВЦ -133 та міської спостережної комісії стосовно ОСОБА_6 - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом семи днів з дня проголошення ухвали.
Суддя ОСОБА_1