Справа №11-532/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Ященка В.А.

суддів - Борсая В.М., Моїсеєнко Т.М.

з участю прокурора Ворфоломеєвої Н.П.

адвоката ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

представника цивільного позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 12 серпня 2010 року, якою провадження у справі про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого,

закрито за недоведеністю його участі у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 квітня 2010 року кримінальна справа відносно ОСОБА_5 була направлена органами досудового слідства до суду для вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру як до особи, що за умови, коли не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, вчинила суспільно-небезпечні діяння, передбачені ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 1 КК України.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області 12 серпня 2010 року за недоведеністю участі ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, провадження у справі було закрито.

Суд прийшов до висновку, що за матеріалами кримінальної справи відсутні дані того, що саме ОСОБА_5 вчинив вбивство ОСОБА_6 та викрав гроші з її будинку.

У апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить постанову суду скасувати та справу направити на новий судовий розгляд, мотивуючи це тим, що зібраними по справі доказами доведена участь ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь по відношенню до потерпілої ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді про обставини справи та доводи апеляції, адвоката ОСОБА_2, який не бачить підстав для скасування судового рішення, потерпілого ОСОБА_3 та представника цивільного позивача ОСОБА_4, представника цивільного відповідача ОСОБА_7, які з рішенням суду згодні, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обовязкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно-небезпечних діянь.

Висновок суду про недоведеність участі ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 1 ст. 185 КК України грунтується на матеріалах кримінальної справи, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні і оцінені в сукупності, як того вимагає ст. 419 КПК України.

З викладеними в апеляції прокурора доводами про безпідставність закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_5, колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 25 липня 2009 року біля 21 години ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем проживання потерпілої у її будинку в м. Лебедин Сумської області по вулиці Покрівській, 51, розпивали спиртні напої. Після чого між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 кухонним ножем, що взяв тут же, з метою позбавлення життя ОСОБА_6, наніс їй десять ударів у грудну клітину та спину. Потім ОСОБА_5 зіштовхнув ОСОБА_6 з ліжка, при цьому остання вдарилася грудною клітиною об коліна ОСОБА_5 та спинку ліжка. Продовжуючи неправомірні дії, ОСОБА_5 вдарив потерпілу ножем у грудну клітину та вчинив розріз грудної клітини зверху донизу. Від отриманих ножових поранень ОСОБА_6 на місці померла. Не зупинившись на скоєному, ОСОБА_5 з під матрацу ліжка таємно викрав належні ОСОБА_6 гроші в сумі 60 грн., а також кухонний ніж, вартістю 15 грн. та з місця скоєння злочину зник.

На досудовому слідстві ОСОБА_5, допитаний в якості підозрюваного та під час відтворення обстановки і обставин події, підтвердив вчинення ним вбивства потерпілої ОСОБА_6 та викрадення її майна за обставин, викладених у постанові суду. При цьому ОСОБА_5 пояснив, що одяг, у якому вчинив вбивство, спалив на території інтернату, а ніж, яким вчинив вбивство ОСОБА_6, на його прохання заховав ОСОБА_8, який також є підопічним Лебединського психоневрологічного інтернату.

ОСОБА_8 пояснив слідчому, що 25 липня 2009 року ОСОБА_5 заходив до будинку ОСОБА_6, крім того вранці 26 липня 2009 року ОСОБА_5 попросив його заховати ніж, при цьому повідомив, що вбив ОСОБА_6 Він також бачив, як ОСОБА_5 ніс верхній одяг, щоб спалити за туалетом інтернату. (а.с. 123 т. 2).

Потерпілий ОСОБА_3 пояснив у судовому засіданні, що 26 липня 2009 року виявив матір мертвою у будинку, при цьому з будинку зникли 60 грн. та два кухонні ножі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка працює молодшою медичною сестрою Лебединського психоневрологічного інтернату, пояснила, що підопічні інтернату мають один комплект одягу, який замінюється один раз на тиждень щосереди. 25 липня 2009 року ОСОБА_5 повернувся до інтернату в тому одязі, у якому і виходив з території інтернату, зокрема він був одягнений у кольорову сорочку та бавовняні шорти, пізніше цей одяг був вилучений працівниками міліції.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він є лікарем Лебединського психоневрологічного інтернату і 28 липня 2009 року був присутній під час допиту підозрюваного у вбивстві ОСОБА_5 Вислухавши останнього, він вважає, що в силу свого захворювання, ОСОБА_5 не міг спланувати свої дії на вчинення вбивства та знищення слідів злочину, в звязку з чим його розповідь слідчому була невпевненою.

Лікар-психіатр ОСОБА_11 у судовому засіданні дав аналогічні показання на предмет того, що ОСОБА_5 через розумову відсталість не в змозі спланувати знищення слідів скоєного ним суспільно-небезпечного діяння.

За результатами експертного дослідження ножа, виданого ОСОБА_8, слідів крові на ньому не виявлено. Виявлені потожирові сліди, походження яких можливе як від ОСОБА_5, так і від громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які були знайомі потерпілій та бували у неї в будинку. (т. 1 а.с. 213).

При огляді фрагменту запальнички, вилученої на місці події, були виявлені сліди крові, походження яких від ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виключається, дані сліди крові належать невстановленій особі жіночої генетичної статі, що підтверджується висновком молекулярно-генетичної експертизи методом ДНК-аналізу від 14 березня 2010 року. (т. 3, а.с. 13-16).

Згідно з висновком вищенаведеної експертизи, сліди крові на підодіяльнику з будинку ОСОБА_6 належать невстановленій особі жіночої генетичної статі та співпадають з генетичними ознаками слідів крові на фрагменті запальнички, при цьому походження вказаних слідів від ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 виключається. (т. 3 а.с. 49-51).

За висновком судово-імунологічної експертизи № 77, походження слідів крові на жіночому сарафані, вилученому на місці події, можливе від потерпілої ОСОБА_6, громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і не можливе від ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 70-74).

Як вбачається з висновку судово-медичної (цитологічної) експертизи № 347 від 29 липня 2009 року, походження елементів епітеліальної тканини в піднігтьовому вмісті правої кисті ОСОБА_5 не можливе від потерпілої ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 156-159).

Згідно висновку експерта № 348 від 29 липня 2009 року, в піднігтьовому вмісті потерпілої ОСОБА_6 слідів крові і епітеліальних клітин ОСОБА_5 не виявлено. (т. 1 а.с. 120-123).

За висновком молекулярно-генетичної експертизи методом ДНК-аналізу № 20-677 від 14 березня 2010 року, серед генетичних ознак змішаних слідів крові на сорочці та шортах ОСОБА_5 присутні генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_5 та більше двох невстановлених осіб, серед яких містяться генетичні ознаки невстановленої особи жіночої генетичної статі та невстановленої особи чоловічої генетичної статі. (т. 3 а.с. 28-31).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що за вказівкою слідчого проводив огляд території психоневрологічного інтернату, зокрема тієї частини, де складувалося сміття, у звязку з показаннями ОСОБА_5, що в цьому місці він спалив одяг, в якому вчинив убивство ОСОБА_15, проте на вказаній території знаходилася лише незначна кількість сміття і слідів спалених речей виявлено не було.

Свідок ОСОБА_16 на суді підтвердила, що потерпіла ОСОБА_6 проживала одна, до неї часто приходили різні люди, в тому числі і з психоневрологічного інтернату, з якими вона вживала спиртні напої.

З історії хвороби ОСОБА_5 вбачається, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 23 серпня 1999 року він визнаний недієздатним, з 1992 року знаходиться на утриманні Лебединського психоневрологічного інтернату, має другу групу інвалідності за діагнозом розумова відсталість у ступені імбецильності. (т. 2 а.с. 188-210).

Відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 26 серпня 2009 року, ОСОБА_5 виявляє ознаки недоумства у формі легкої розумової відсталості. В період часу, до якого відносяться інкриміновані йому правопорушення, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Станом на теперішній час не здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року ?Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування?, справи, що надійшли до суду з постановою слідчого для вирішення питання про застосування до неосудних примусових заходів медичного характеру, підлягають закриттю, у разі недоведеності участі цих осіб у вчиненні суспільно-небезпечного діяння.

Зі змісту ст. ст. 419, 421 КПК України вбачається, що при розгляді в судовому засіданні справи про застосування примусових заходів медичного характеру повинні перевірятися докази, що доводять або спростовують вчинення особою суспільно небезпечного діяння, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Рішення суду про застосування примусових заходів медичного характеру приймається судом за умови, якщо буде встановлено, що саме дана особа вчинила суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності.

Оцінюючи зібрані органами досудового слідства та досліджені судом докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що за наведених підстав суд першої інстанції приняв обгрунтоване рішення про недоведеність участі ОСОБА_5 у вчиненні інкриміновних йому діянь, в звязку з чим провадження у справі підлягає закриттю, а саму справу необхідно надіслати прокуророві для вжиття заходів щодо встановлення особи, яка вчинила ці діяння.

На думку колегії суддів, наведені в апеляції прокурора доводи про те, що суспільно небезпечні діяння відносно потерпілої ОСОБА_6 вчинив саме ОСОБА_5, суд першої інстанції ретельно перевірив. Викладені в судовому рішенні мотиви закриття кримінальної справи за недоведеністю участі ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечних діянь, колегія суддів визнала переконливими.

Порушень норм матеріального чи кримінально-процесуального закону, на яких наголошує прокурор у поданій апеляції і які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду, не встановлено.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що постанова суду відносно ОСОБА_5 про закриття кримінальної справи за недоведеністю його участі у вчиненні суспільно небезпечних діянь за ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 1 КК України є законною і обгрунтованою, а тому апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 12 серпня 2010 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_1 ОСОБА_18