АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1234/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 628/355/15-К
Категорія: ст.ст.185 ч.3; 190 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002686 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_8 ,-
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, українця, громадянина України, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, із неповною вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:01.03.2009 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.1 ст. 289, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 01.09.2009 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.1 ст.185,ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 28 грудня 2011 року за постановою Первомайського районного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 3 дні;06.10.2014 року вироком Дзержинськогорайонного суду м. Харкова за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі,10.12.2014 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст.185. ч.4 ст.70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, та призначено покарання: за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_8 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення покарань, призначених за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року і даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Комунального закладу «Куп`янська міська лікарня» Куп`янської міської ради - 220 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.
Строк покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обчислюється з дня його фактичного затримання з 18 серпня 2014 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи засудженим 01.09.2009 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28 грудня 2011 року за постановою Первомайського районного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 3 дні, судимість за яким не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову повторно вчинив аналогічні корисливі злочини за наступних обставин.
Повторно, в ніч на 04.12.2013 року, в смт. Ківшарівка, м. Куп`янська, Харківської області, ОСОБА_8 , діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, прийшов до території Куп`янської міської лікарні де, впевнившись у тому, що поблизу нікого не має та його дій ніхто не бачить, таємно проник на її охоронювану територію та з метою реалізації свого злочинного наміру, з корисливих спонукань, таємно викрав, витягнувши з землі руками, три залізні стовпи, які знаходяться на балансі КЗ «Куп`янська міська лікарня» вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №27 від 19.01.2015 року 118,70 грн. кожен, а всього на загальну суму 359,10 грн.
Після чого, ОСОБА_8 , заволодівши викраденим, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, продавши його та витративши виручені гроші на особисті потреби, тим самим заподіявши КЗ «Куп`янська міська лікарня» матеріальний збиток на вказану суму.
Повторно, 24.07.2014 року, приблизно о 19.00 год., ОСОБА_8 , знаходячись поблизу території будинку АДРЕСА_3 та маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, вирішив заволодіти велосипедом марки «AVANTI SOLARIS», на якому катався ОСОБА_9 та який належить ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 , діючи на виконання свого злочинного умислу, підійшов до ОСОБА_9 та під приводом проїхатися до магазину, шляхом обману, з корисливих спонукань та з метою наживи, заволодів і привласнив велосипед марки «AVANTI SOLARIS», вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №9028 від 15.08.2014 року, 2992,50 грн., що належав потерпілій ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_8 , заволодівши викраденим, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, продавши його та витративши виручені гроші на особисті потреби, тим самим заподіявши матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_10 на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене йому покарання, застосувавши норми ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування та судового розгляду, має на утриманні неповнолітню дитину, 2006 року народження, а також тривалий час хворіє на невиліковні хвороби.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_11 заявив усне клопотання щодо застосування до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_11 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст.ст. 190 ч.2; 185 ч.3 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_11 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , про зайву суворість призначеного, на підставі ч.ч. 1 та 4 ст. 70 КК України, остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за вчинення декількох умисних злочинів, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 3 ст. 185 КК України, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження ОСОБА_11 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (т. 2 арк. 59 - 61), як за кожен злочин окремо, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю злочинів.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого щодо повернення потерпілим належного їм майна, перебування на диспансерному обліку у лікаря медичної частини УВП № 27 з діагнозом : ВІЛ інфекція 3 клінічна стадія, що підтверджується відповідною довідкою, а також наявність у нього неповнолітньої дитини, 2006 року народження не можуть вважатися обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчинених ним злочинів, а так само і сукупність даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, які були досліджені та встановлені судом першої інстанції.

Отже, апеляційне прохання ОСОБА_11 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 69 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто безпідставний характер.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання у апеляції обвинуваченого на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню та щире каяття, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм статті 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_11 за вчинені ним злочини.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_11 про визнання вини та щире каяття, - враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин подій злочинів, кваліфікації дій обвинуваченого за ст.ст. 190 ч.2; 185 ч.3 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченого, які суд брав до уваги при призначені покарань, як за кожен злочин окремо, так і стосовно остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості низки вчинених злочинів, один з яких є тяжким злочином, в сукупності з даними про особу винного, який раніше звільнявся за вироком суду від призначеного покарання з випробуванням, а потім вчиняв нові умисні злочини, - підстав для застосування норм ст.75 КК України не вбачається.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого (т. 2 арк. 77), що призначене судом першої інстанції покарання за декілька епізодів злочинних дій у виді позбавлення волі строком на 3 роки, не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 32, 35, 65, 66, 70 КК України, призначивши покарання в межах санкцій ст.ст. 190 ч.2; 185 ч.3 КК України, а також за сукупністю злочинів на підставі ч.ч. 1 та 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_11 раніше судимий, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, при цьому було враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що його обтяжує.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.ст.75, 69 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 щодо можливості застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» за вчинення злочину передбаченого, ст. 185 ч.3 КК України. Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 ЗУ «Про амністію у 2014 році». Отже, дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, в тому числі й тяжких та особливо тяжких (за винятком обмежень, визначених у ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні»), незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування норм ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», внаслідок чого клопотання ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а невідбута частина призначеного оскаржуваним вироком суду першої інстанції остаточного покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів скороченню наполовину.

Керуючись Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-VII від 06.05.2014, та ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_8 про застосування Законом України «Про амністію у 2014 році» - задоволити.

На підставі ст.6 Законом України «Про амністію у 2014 році», скоротити на половину невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4