АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/2716/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2231/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.15,ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-захисника ОСОБА_7 ,
у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 1кп/790/2231/15 за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2015 року,-
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Некременне Олександрівського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, в силу ст.89 КК України не маючого судимості, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
засуджено за ч.3 ст.15 ч. 2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Як установив суд, 27 травня 2015 року приблизно о 21 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку № 41 по пр. Леніна в м. Ізюм Харківської області ОСОБА_8 , застосувавши насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 , наніс удар рукою в область голови, від якого остання впала на тротуар, чим спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді саднини в області передньої поверхні правого колінного суглобу, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Після чого ОСОБА_8 вихопив з руки ОСОБА_10 мобільний телефон «HTC disaer600», вартістю 4006 гривень з чохлом, вартістю 300 гривень, та намагався відкрито викрасти вказане майно на загальну суму 4306 гривень, але свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий сторонніми громадянами на місці вчинення злочину.
В апеляційних скаргах:
- заступник прокурора Харківської області ставить питання про зміну вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що судом залишено без уваги вимоги ч.3 ст.68 КК України, згідно яких за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу. Просить на підставі ч.3 ст.68 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі;
- обвинувачений, не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій, просить призначити йому із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке покарання, оскільки при призначенні покарання судом не було прийнято до уваги те, що майно, яке він намагався викрасти, повернуто потерпілій, остання не має до нього претензій матеріального характеру та він страдає на тяжке захворювання - туберкульоз.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, підтримавшого доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його скаргу, захисника, про задоволення обох скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарзі обвинуваченого належить відмовити.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.
Відповідно до вимог, передбачених ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) КК України.
Цих вимог закону судом першої інстанції не дотримано.
За санкцією ч.2 ст.186 КК України максимальний строк найбільш суворого виду покарання становить 6 років позбавлення волі.
Дві третини строку покарання за ч.2 ст.186 КК України складає 4 роки позбавлення волі.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження суд у вироку, хоча і послався на положення ч.3 ст.68 КК України, однак призначив ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, який перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Тобто суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України, вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_11 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України покарання у розмірі відповідно до вимог ч.3 ст.68 КК України, оскільки така зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Що ж стосується посилання обвинуваченого на наявність у нього тяжкого захворювання - туберкульозу, повернення належного потерпілій майна, яке він намагався викрасти і відсутність до нього зі сторони потерпілої претензій матеріального характеру, то це не є підставами для застосування положень ст.69 КК України і призначення ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України.
Згідно положень ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Як слідує із матеріалів провадження належне потерпілій майно було їй повернуто не обвинуваченим, а сторонніми особами, після припинення злочинних дій ОСОБА_11 . Тому потерпілою не було заявлено ніяких позовних вимог до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди.
Даних про наявність у ОСОБА_11 захворювання туберкульозу, матеріали провадження не містять і апеляційному суду не надані.
Яких-небудь нових даних про особу ОСОБА_11 чи обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, у кримінальному проваджені не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому шляхом застосування положень ст.69 КК України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.3 ст.68 КК України покарання - 4 роки позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення,а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: