АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/1367/15-к Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/1696/15 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.286ч.2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого- ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 619/1367/15-к по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст.286 ч.2 КК України
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Дергачівського району Харківської області
ОСОБА_9 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 6 липня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 6 липня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі, Харківської області, громадянина України,українця, одруженого, працюючого Дергачівська ЦРЛ, Харківської області, охоронець, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, визнано невинуватим та виправдано через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов ОСОБА_11 залишено без розгляду.

З цим вироком не погодивсь прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , який подав апеляційну скаргу, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, потерпілого, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як було встановлено вироком суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 було інкриміновано те, що він порушив Правила безпеки дорожнього руху України, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, від яких в той же день він помер в Харківській обласній клінічній лікарні, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вважав встановленим орган досудового слідства, ОСОБА_7 19 листопада 2012 року близько 12 години керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 11183-110-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вул. Петровського у м.Дергачі Харківської області зі сторони смт. Золочів в напрямку м. Харкова, зі швидкістю близько 50 км/год. Під час руху, в районі будинку № 222-А зазначеної вулиці, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров,ю громадян, завдавати матеріальних збитків»,

п. 2.3 «б» - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...»,

п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який в цей час переходив проїжджу частину вул. Петровського. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких у той же день помер в Харківській обласній клінічній лікарні. Порушення вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , на думку органу досудового слідства, полягало в тому, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ - 11183-110-20», виявив неуважність, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , який переходив проїжджу частину та якого він об`єктивно бачив, не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля і скоїв на нього наїзд, що спричинило вищеописані тяжкі наслідки. Порушення Правил безпеки руху України водієм автомобіля «ВАЗ 11183-110-20» ОСОБА_7 , на думку органу досудового слідства, знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Ці дії ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд першої інстанції, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, дійшов висновку про недоведеність того, що у діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, стороною обвинувачення було надано наступні докази: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.11.2012 року в процесі якого зафіксовано місце ДТП, місце знаходження потерпілого ОСОБА_12 , автомобіля ОСОБА_7 після дорожньо-транспортної пригоди; висновок судово - медичної експертизи №69/294-Ат/12, відповідно якої причиною смерті ОСОБА_12 є тяжка сукупна травма і такий, що розвинувся внаслідок цього, декомпенсірований травматичний шок. Всі пошкодження утворились від дії тупих твердих предметів в умовах дорожньо-транспортної пригоди; протокол слідчого експерименту від 11.01.2013 року з обвинуваченим ОСОБА_7 , який був в якості свідка, показував при яких обставинах скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 і висновок авто технічної експертизи від 18.01.2013 року №24/13, відповідно якого ОСОБА_7 порушив п.12.3 Правил дорожнього руху і мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Як послідовно стверджував обвинувачений, 19.11.2012 року приблизно о 12 годині він керував технічно справним автомобілем «ВАЗ -11183-110-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 за дорученням. В автомобілі в якості пасажира знаходилась його мати ОСОБА_13 , яку він віз з лікарні. Дорога була суха, дорожній рух організований для двох напрямків. Зустрічного транспорту не було. Будь-які дорожні знаки були відсутні. Швидкість руху автомобіля складала близько 50 км на годину. Рухаючись по вул. Петровського м.Дергачі у напрямку м. Харкова, заздалегідь, порядку за 100-150 метрів, побачив, що проїжджу частину справа наліво по напрямку руху його автомобіля, під невеликим кутом, перетинав пішохід. Пішохід перетинав проїжджу частину на далекій відстані від його автомобіля, перейшов смугу його руху та знаходився на зустрічній смузі, на відстані десь 1,5 метри від середини дороги. Своїми діями пішохід не створював ніякої небезпеки для руху його автомобіля. Склалось враження, що пішохід підійшов до автомобіля, який стояв на узбіччі в зустрічному напрямку. Пішохідний перехід в місці руху пішохода був відсутній. Коли автомобіль під керуванням ОСОБА_7 знаходився на відстані приблизно 15 метрів від місця зіткнення, пішохід несподівано розвернувся та почав швидким рухом повертатися у зворотньому напрямку. Коли пішохід розвертався, ОСОБА_7 побачив у нього у правій руці телефон. Такі дії пішохода створили небезпеку для водія ОСОБА_7 і він змушений був гальмувати, але запобігти наїзду на пішохода він не зміг. На місце пригоди були викликані лікарі та співробітники міліції. Потерпілого було направлено до лікарні.

Відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди було проведено під час досудового розслідування взимку. Умови відтворення не відповідали дійсній обстановці дорожньо-транспортної пригоди: на проїжджій частині лежав сніг, краю дороги не було видно, автомобіль на проїжджій частині не ставився, в якості статиста був молодий чоловік, який як за віком, так і за зростом не відповідав потерпілому. Відтворення було проведено з ОСОБА_7 , який допитувавсь в якості свідка.

Як пояснила потерпіла ОСОБА_14 , 19.11.2012 року її чоловік ОСОБА_12 на своєму автомобілі привіз її до роботи і поїхав до СТО в м.Дергачі. По телефону їй повідомили, що трапилась дорожньо-транспортна пригода з її чоловіком. На місці пригоди їй віддали телефон чоловіка та ключі від автомобіля, який стояв на узбіччі.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що 19.11.2012 року він знаходився на узбіччі, приблизно 60-70 метрів від магазину. Стояв біля свого автомобіля, міняв ремінь, був повернутий до проїжджої частини спиною. Почув гальма автомобіля з проїжджої частини, тупий удар, повернув голову і побачив автомобіль, який стояв на проїжджій частині дороги.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили, що 09.01.2013 року вдень на вимогу слідчого вони бути понятими при проведенні слідчої дії. Слідчий попросив зробити заміри рулеткою, які він попросить. Про що слідчий говорив з Токарем, вони не знають. На дорозі був сніг, дорога була слизька. Слідчий показував що вимірювати, а вони тримали рулетку. Край дороги визначав слідчий, оскільки все було заметено снігом. Автомобіля ніякого при слідчому експерименті не було. На дорозі, на снігу було покладено рулетку, слідчий просив ОСОБА_17 по цій рулетці пройтись в якості статиста пішохода. ОСОБА_17 двічі ходив по дорозі, розвертався на дорозі та йшов у зворотному напрямку, при цьому слідчий щось писав. В руках у слідчого був секундомір, але понятим його слідчий не показував, він сам включав та виключав секундомір. Слідчий показав де розписатися, пояснивши, що йому потрібна тільки їх присутність. Документи вони підписали, але не було роз`яснено ніяких прав при проведенні слідчої дії. Вони засвідчували свою присутність. Що було написано в документі, питань не задавали. Протокол слідчої дії не зачитувався.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що протокол відтворення обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 11.01.2013 року, складений за участю ОСОБА_7 в якості свідка, виготовлений із порушеннями вимог ст.ст.87 та 240 КПК України, а тому правомірно визнав цей доказ неналежним і недопустимим.

Не є допустимим доказом і висновок судової автотехнічної експертизи № 24/13 від 18.01.2013 року, яка проведена на підставі вихідних даних зазначеного протоколу відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або на отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них».

З урахуванням цього суд першої інстанції також обґрунтовано визнав неналежним та недопустимим доказом, в силу ст. 87 КПК України, висновок автотехнічної експертизи № 24/13.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 19923 від 28.11.2013 року, яку було проведено експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, в даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, момент небезпеки для руху водія ОСОБА_7 виникав з моменту руху пішохода у зворотному напрямку первинного його руху; водій автомобіля ВАЗ 11183-11-20 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України; за умови, що в момент початку руху пішохода в зворотному напрямку автомобіль ВАЗ знаходився від місця наїзду на відстані 15 метрів, водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, виконуючи вимоги Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній пригоді, за умови, що в момент початку руху пішохода у зворотному напрямку автомобіль ВАЗ знаходився від місця наїзду на відстані 15 метрів, (пояснення ОСОБА_7 в судовому засіданні), то в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_7 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_18 підтримав висновки, які були зроблені при проведенні експертизи.

25.11.2014 року було проведено відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно з висновком комісійної автотехнічної експертизи № 14130 від 26.02.2015 року, яку проведено за матеріалами кримінального провадження, «В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки хору, момент небезпеки для руху водія ОСОБА_7 виникає з моменту руху пішохода у зворотному напрямку первинного його руху. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 11183-11-20 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних, які встановлені при відтворенні обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ст. 333 ч.3 КПК України, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 11183-11-20 ОСОБА_7 при застосуванні своєчасного гальмування, тобто при виконанні ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 . При заданих вихідних даних, в даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля ВАЗ 11183-11-20 ОСОБА_7 не вбачається невідповідностей вимог Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди».

Допитані в судовому засіданні 14.05.2015 року експерти ХНДІСЕ ім. Бокаріуса - ОСОБА_18 та ОСОБА_19 висновки цієї експертизи підтвердили.

Зазначеним доказам у їхній сукупності суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом зазначений висновок експертизи.

Грунтуються на матеріалах справи й висновки суду щодо того, що подія мала місце внаслідок одноосібного порушення вимог Правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_12 . Так, згідно п.п. 4.4, 4.14 «а» і «г» Правил дорожнього руху України пішоходи повинні переходити проїжджу частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і наземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Пішоходам забороняється виходити на проїжджу частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, затримуватися і зупинятися на проїжджій частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням дорожнього руху».

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого покладається на сторону, що їх надає.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив правильні висновки щодо того, що стороною обвинувачення взагалі не надано достовірних належних та допустимих доказів наявності у діях обвинуваченого ОСОБА_7 порушення правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням наслідків - спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , а тому і ознак кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дергачівського району Харківської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 6 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя

_________________ __________________ ___________________ ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22