Справа №490/8218/14-к 18.08.2014 18.08.2014 18.08.2014
Провадження № 11-сс/784/248/14 Категорія ст. ст. 303 307 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2014 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого: ОСОБА_3
Суддів: ОСОБА_4
ОСОБА_2
За участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві судове кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2014 року, якою
-відмовлено у задоволенні скарги представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
слідчий ОСОБА_10
потерпілий ОСОБА_7
представник потерпілих ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представник потерпілих ОСОБА_6 вважає цю ухвалу незаконною та такою, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України і що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
що розгляд скарги слідчим суддею проведено з порушенням визначених ч. 2 ст. 306 КПК України строків розгляду скарги;
що викладені в його скарзі обставини слідчим суддею не досліджувались; що слідчим суддею не прийнято до уваги, що слідчим ОСОБА_10 рішення про закриття кримінального провадження прийнято з порушенням положень ст. 94 КПК України, передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, без проведення більшості першочергових та необхідних слідчих дій, а висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення.
Доводить, що слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 була порушена таємниця нарадчої кімнати, оскільки під час перебування в нарадчій кімнаті після 14.00 год. 25 липня 2014 року він в цей день 25 липня 2014 року о 16.30 год. розглядав кримінальне провадження № 490/8219/14-к.
Крім того, твердить, що про дату оголошення ухвали 29 липня 2014 року не був належним чином повідомлений, оскільки раніше всім учасникам розгляду скарги повідомлялось про іншу дату - 28 липня 2014 року. При цьому посилається на своє письмове клопотання до суду від 25 липня 2014 року про неможливість бути присутнім в судовому засіданні 28 липня 2014 року через значну віддаленість між м. Павлоградом Дніпропетровської області та м. Миколаєвом. А копію оскаржуваної ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2014 року отримав поштою лише 05 серпня 2014 року, а тому вважає, що відповідно до ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений
Окрім цього, представник потерпілих ОСОБА_6 твердить про неповноту та односторонність проведення досудового слідства, і при цьому посилається на те, що слідчим:
не встановлено точне місце та обставини заміни телефону;
не вставлено чи обмін телефонами між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 був за їх взаємною згодою та хто у кого замінив телефон 20 жовтня 2012 року, чи ОСОБА_12 у ОСОБА_13 , чи навпаки.
не проведені технічні експертизи мобільних телефонів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і не з`ясовано, які технічні несправності мають вказані телефони, або його окремі блоки та пристрої та як ці несправності впливають на роботу телефонів;
не встановлено, яким мобільним телефоном користувався ОСОБА_12 і з якого мобільного телефону він здійснював дзвінки в період з 19 по 20 жовтня 2012 року, включно;
не призначена та не проведена трасологічна експертиза з метою встановлення належності слідів взуття на столі та на підвіконні ОСОБА_12 чи іншій особі;
не витребувані та не долучені до матеріалів кримінального провадження матеріали дослідчої перевірки за фактом смерті ОСОБА_12 від 31.10.2012 року та протокол огляду місця події від 21.10.2012 року;
не дана оцінка розбіжностям в показаннях свідка ОСОБА_13 та висновками експертизи № 1441 від 10.12.2013 року щодо SMS повідомлень в частині визначення часу заміни телефону;
не вилучалася та не вивчалася посадова інструкція військової службової особи - офіцера-психолога 3-ої роти знову прибулого поповнення 2-го батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 , яка регламентує його права та обов`язки;
не встановлено походження ран на верхніх кінцівках ОСОБА_12 та механізм їх виникнення, які не характерні для падіння з висоти, та не прийнято процесуальне рішення щодо них;
не відображено в постанові про закриття кримінального провадження показання ОСОБА_14 про неналежне виконання капітаном ОСОБА_11 службових обов`язків;
не допитаний експерт, який проводив судову - психологічну експертизу (посмертну) ОСОБА_12 з питань наявності причинного зв`язку між діями капітана ОСОБА_11 та діями ОСОБА_12 , з питань можливості односторонніх дій ОСОБА_11 по запобіганню наслідків його «професійної бесіди» з ОСОБА_12 щодо заволодіння останнім телефоном ОСОБА_13 ;
не дана належна оцінка висновку судової - психологічної експертизи (посмертної) ОСОБА_12 № 1818 від 26.12.2013 року щодо наявності причинного зв`язку між самогубством ОСОБА_12 та діями капітана військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 з точки зору наявності в діях останнього ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 120 КК України.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Представник потерпілих ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу першого.
Прокурор ОСОБА_9 та слідчий ОСОБА_10 вважали необґрунтованою апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 та просили залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Слідчий суддя зазначив, що 26 червня 2014 року представник потерпілих ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на вищевказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження, обґрунтувавши її тим, що досудове розслідування обставин кримінального провадження слідчим проведено не повно, що при прийнятті рішення ним не дано належної правової оцінки зібраним в процесі розслідування доказами і встановленим обставинам, через що слідчий прийшов до неправильного висновку про відсутність складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 120, ч. 2 ст. 425 КК України.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на строкову військову службу 12 жовтня 2012 року та проходив строкову військову службу на посаді стрільця З роти знов прибулого поповнення 2-го батальйону (надалі за текстом - 3 РЗПП) військової частини НОМЕР_1 .
20 жовтня 2012 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, з приміщення казарми підрозділу зник мобільний телефон фірми «Нокіа» моделі «1200» військовослужбовця строкової служби солдата ОСОБА_13 , замість якого на місці зникнення перебував інший візуально схожий на телефон ОСОБА_13 мобільний телефон фірми «Нокіа» моделі «1208». На цьому телефоні було встановлено лицьову панель, кришку батареї та батарею від мобільного телефону ОСОБА_13 , а також не працював динамік.
21 жовтня 2012 року приблизно о 17.30 год. ОСОБА_13 звернувся до ОСОБА_12 з проханням надати у тимчасове користування мобільний телефон, на що останній погодився та надав мобільний телефон. Під час користування одержаним від ОСОБА_12 мобільним телефоном ОСОБА_13 виявив, що телефон, який надав йому солдат ОСОБА_12 , належить йому ( ОСОБА_13 ), оскільки на телефоні збереглися смс-повідомлення, які надходили йому ( ОСОБА_13 ) іще до моменту підміни телефону 20 жовтня 2012 року.
Повернувшись на центральний прохід казарми, де особовий склад переглядав телепередачі та покликавши солдата ОСОБА_12 до приміщення кімнати побутового обслуговування, солдат ОСОБА_13 на підвищених тонах став розмовляти з ОСОБА_12 щодо незаконного заволодіння останнім його мобільним телефоном. Цю розмову між солдатами ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в приміщенні кімнати побутового обслуговування, що відбувалася близько 2-х хвилин, почув офіцер - психолог 3 РЗПП капітан ОСОБА_11 , який перебував неподалік у приміщенні канцелярії підрозділу, і який у той же час прибув до кімнати побутового обслуговування та наказав вказаним солдатам прослідувати до службового кабінету канцелярії для вирішення їхньої суперечки, де запитав у них про предмет їхньої суперечки та спілкування на підвищених тонах. У ході розмови з капітаном ОСОБА_11 та солдатом ОСОБА_13 , солдат ОСОБА_12 пояснив, що у зв`язку із тим, що на його мобільному телефоні не працював динамік, він дійсно 20 жовтня 2012 року підмінив мобільний телефон ОСОБА_13 на свій та з метою приховати підміну телефонів замінив між собою на підмінених телефонах лицьову панель, кришку від батареї та батарею.
За вказівкою капітана ОСОБА_11 солдат ОСОБА_13 забрав свій мобільний телефон та віддав ОСОБА_12 мобільний телефон останнього. Після цього солдат ОСОБА_13 за вказівкою капітана ОСОБА_11 вийшов з приміщення службового кабінету «канцелярії», а капітан ОСОБА_11 залишився в приміщенні службового кабінету канцелярії наодинці з солдатом ОСОБА_12 та не більш 3-х хвилин розмовляв з останнім з приводу його дій щодо заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_13 .
Після цієї розмови капітан ОСОБА_11 вийшов з приміщення кабінету канцелярії, прикривши при цьому двері, та направився на другий поверх будівлі «Казарми № 2» доповідати заступнику командира 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_15 про конфлікт, що виник між солдатами ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також вирішити питання щодо переведення солдата ОСОБА_12 до іншого підрозділу військової частини НОМЕР_1 з метою уникнення конфлікту між військовослужбовцями строкової служби 3 РЗПП.
Доповівши майору ОСОБА_15 , приблизно через 5 хвилин, капітан ОСОБА_11 повернувся до розташування 3 РЗПП та віддав голосно команду черговому по роті про шикування військовослужбовців строкової служби 3 РЗПП на центральному проході.
Протягом часу, що капітан ОСОБА_11 був відсутній у приміщенні казарми 3 РЗПП, солдат ОСОБА_12 продовжував перебувати в приміщенні службового кабінету канцелярії, біля дверей якого на визначеному місці ніс службу в добовому наряді черговий днювальний роти солдат строкової військової служби ОСОБА_16 .
Під час шикування особового складу 3 РЗПП солдат ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні службового кабінету канцелярії, приблизно о 17.47 год. виліз на письмовий стіл та, зробивши три кроки по столу на підвіконня, стрибнув у закрите вікно. Внаслідок стрибка ОСОБА_12 середня дерев`яна перемичка лівої половини віконної рами зламалася, шибки у рамі розбилися, а останній випав через вікно та упав на землю біля будівлі «Казарми № 2».
Внаслідок падіння солдат ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, закритого лінійного перелому потиличної кістки, закритої травми грудної клітини, забою грудної клітини, забою легень, множинних переломів ребер з обох сторін, легеневої кровотечі, підшкірної емфіземи грудної клітини, плевропульмонального шоку, закритого перелому правої сідничної кістки без зміщення уламків, травматичного шоку III ступеню, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21.47 год. при наданні медичної допомоги у військовій частині НОМЕР_2 (військовий шпиталь).
Слідчий суддя зазначив, що наведені вище обставини події об`єктивно підтверджується отриманими у ході досудового розслідування доказами:
- проведеним за участю спеціаліста-криміналіста НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області оглядом місця події - приміщення кабінету канцелярії 3 РЗПП, у ході якого на письмовому столі кабінету та підвіконні виявлено сліди протектору взуття та мобільний телефон солдата ОСОБА_12 ;
- проведеним 22 жовтня 2012 року оглядом трупу солдата ОСОБА_12 , яким не виявлено тілесних ушкоджень, які б свідчили про застосування до ОСОБА_12 фізичного насильства з боку інших осіб;
- показаннями свідка капітана ОСОБА_11 , який пояснив, що 21 жовтня 2012 року приблизно о 17.35 год. перебував у приміщенні канцелярії підрозділу і почув розмову на підвищених тонах між військовослужбовцями строкової служби у кімнаті побутового обслуговування казарми. Прибувши до цього приміщення побачив, що солдати ОСОБА_13 та ОСОБА_12 розмовляють між собою на підвищених тонах, у зв`язку із чим запросив їх до приміщення канцелярії з метою улагодити конфліктну ситуацію. В приміщенні канцелярії запитав у них про підстави їхньої суперечки та спілкування на підвищених тонах. Під час розмови солдат ОСОБА_12 пояснив, що у зв`язку із тим, що на його мобільному телефоні не працював динамік, він дійсно 20 жовтня 2012 року підмінив мобільний телефон ОСОБА_13 на свій та з метою приховати підміну телефонів замінив між собою на підмінених телефонах лицьову панель, кришку від батареї та батарею. За його ( ОСОБА_11 ) вказівкою, солдат ОСОБА_13 забрав свій мобільний телефон та віддав ОСОБА_12 його мобільний телефон, після чого вийшов з кабінету канцелярії. В приміщенні службового кабінету канцелярії він ( ОСОБА_11 ) протягом близько 3-х хвилин наодинці розмовляв з солдатом ОСОБА_12 з приводу його дій щодо заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_13 . При цьому жодного психологічного та фізичного тиску щодо солдата ОСОБА_12 не вчиняв, а лише пояснював останньому, що брати чужі телефони без дозволу власників є неприпустимим. Після цієї розмови вийшов з приміщення кабінету канцелярії, прикривши при цьому двері, та направився на другий поверх «Казарми №2» доповісти заступнику командира 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_15 про конфлікт між солдатами ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також вирішити питання щодо переведення солдата ОСОБА_12 до іншого підрозділу військової частини НОМЕР_1 з метою уникнення подальшого конфлікту між військовослужбовцями строкової служби 3 РЗПП з приводу зникнення особистих речей. Доповівши майору ОСОБА_15 , приблизно через 5 хвилин повернувся до розташування 3 РЗПП та розпочав шикування військовослужбовці строкової служби 3 РЗПП на центральному проході, віддавши відповідну команду днювальному по роті. Під час шикування особового складу зі сторони приміщення кабінету канцелярії почув звук скла, що розбилося. Підбігши одразу до канцелярії, побачив розбите вікно та відсутність солдата ОСОБА_12 у кабінеті. Через нетривалий час ОСОБА_12 відвезли на автомобілі швидкої медичної допомоги до військового шпиталю, де останній помер.
- показаннями свідка солдата ОСОБА_13 , який пояснив, що 20 жовтня 2012 року приблизно о 06.20 год. помітив, що в мобільному телефоні, який він залишив заряджатися, замінений дисплей з чорно - білого на кольоровий. При спробі зателефонувати динамік телефону не працював. Згодом для здійснення дзвінка попросив у солдата ОСОБА_12 мобільний телефон та встановив, що запчастини його (Лободи) телефону знаходяться у телефоні солдата ОСОБА_12 . Приблизно о 17.30 год. на центральному проході, де особовий склад переглядав телепередачі, звернувся до солдата ОСОБА_12 з метою встановити навіщо останній без його відома замінив окремі частини мобільного телефону. Разом із солдатом ОСОБА_12 вони прослідували до приміщення побутового обслуговування 3 роти. Солдата ОСОБА_12 там не бив та психічно на останнього не давив. При цій розмові був присутній солдат ОСОБА_17 , а потім до них підійшов капітан ОСОБА_11 , який завів їх для з`ясування обставин до кімнати канцелярії роти. У кімнаті канцелярії роти на питання ОСОБА_11 солдат ОСОБА_12 пояснив, що це дійсно він замінив деталі свого неробочого мобільного телефону на деталі його мобільного телефону. Після цього він ( ОСОБА_13 ) за наказом ОСОБА_11 забрав свій телефон та вийшов з приміщення, повернувшись до центрального проходу приміщення роти для подальшого перегляду телепередач. Під час його перебування у приміщенні канцелярії 3 роти разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на останнього ніхто не кричав, не підвищував голос, а також ніхто моральний або психічний тиск не здійснював. Потім бачив, що приблизно через 3 хвилини з приміщення канцелярії 3 роти вийшов капітан ОСОБА_11 та пішов на нижній поверх. ОСОБА_12 з кімнати не виходив. Приблизно через 5 хвилин ОСОБА_11 повернувся на 3-й поверх та особовий склад за командою днювального почав шикуватись на центральному проході. Під час шикування особового складу почув звук розбитого скла, який доносився з боку приміщень туалету та канцелярії. Коли відчинили двері канцелярії, побачив, що там нікого не має, а скло розбито. За період, коли з канцелярії вийшов капітан ОСОБА_11 , до цього приміщення ніхто з військовослужбовців не входив;
- оглядом належного солдату ОСОБА_13 мобільного телефону марки «NOKIA 1200», встановлено, що на ньому присутні смс-повідомлення, які за своїм текстовим змістом датою і часом відправки, телефонним номером адресата, якому були направлені, належать солдату ОСОБА_12 , що у свою чергу повністю підтверджують свідчення солдата ОСОБА_13 ;
- поясненнями свідків - особового складу 3 РЗПП в/ч НОМЕР_1 - солдатів ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , які на момент події перебували у приміщенні казарми, які підтвердили вищевикладені обставини події, пояснивши, що в момент події ОСОБА_12 перебував в службовому кабінеті канцелярії 3 РЗПП наодинці та що інших осіб в приміщенні цього кабінету не перебувало; і що жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_12 , які б виражалися у жорстокому поводженні або систематичному приниженні, ніким не вчинялося, що конфліктів з ним не виникало.
Крім того, кожен окремо з зазначених військовослужбовців пояснив, що за час перебування солдата ОСОБА_12 у розташуванні військової частини НОМЕР_1 фактів застосування нестатутних методів впливу до останнього як з боку спів службовців, так і з боку командування військової частини, не було;
- поясненнями свідків - військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 : капітана ОСОБА_42 , лейтенанта ОСОБА_43 , сержанта ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_15 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , згідно яких за час перебування солдата ОСОБА_12 у розташуванні військової частини НОМЕР_1 фактів застосування нестатутних методів впливу до останнього як з боку спів службовців, так і з боку командування військової частини, не було. Однією із можливих і найвірогідних причин самогубства ОСОБА_12 могло бути побоювання відповідальності за вчинення крадіжки у співслужбовця та погіршення відносин у військовому колективі через це. Причинного зв`язку між діями капітана ОСОБА_11 та самогубством ОСОБА_12 вони не вбачають;
- поясненнями свідків ОСОБА_51 , ОСОБА_48 , ОСОБА_15 , які надавали першу медичну допомогу ОСОБА_12 , поясненнями свідків 21 жовтня 2012 року приблизно о 17.45 год. до холу медичної роти забігли військовослужбовці і повідомили, що з вікна 3-го поверху казарми випав солдат. Коли ОСОБА_54 та ОСОБА_48 прибули до будівлі казарми, побачили, що солдат ОСОБА_12 лежить на землі у положенні на спині, ногами до стіни казарми. Навколо нього знаходилися військовослужбовці. ОСОБА_54 почав оглядати постраждалого, прощупав пульс на шиї, оглянув зіниці, оглянув верхні та нижні кінцівки та віддав розпорядження викликати швидку медичну допомогу. ОСОБА_12 знаходився без свідомості. ОСОБА_54 підніс до носу ОСОБА_12 вату з розчином аміаку, і той почав приходити до свідомості. Коли він прийшов до свідомості, його поклали на ноші та перенесли до іншого боку казарми, щоб машина швидкої могла вільно під`їхати до постраждалого. ОСОБА_54 питав у ОСОБА_12 чи бачить він його - ОСОБА_51 , як його звати, скільки йому років. ОСОБА_12 правильно відповів на всі запитання. ОСОБА_48 підключала крапельницю з фізіологічним розчином. У цей час ОСОБА_55 сказав: «Извините меня пожалуйста, я так больше не буду... зачем сука мне был нужен этот телефон... там смс... нужно стереть смс». ОСОБА_48 вирішила, що від болю ОСОБА_12 марить та почала його заспокоювати. Поруч знаходився майор ОСОБА_15 . Приблизно через 10 хвилин приїхала карета швидкої медичної допомоги. На місці події поруч із ОСОБА_12 були уламки скла та віконної рами, одне із вікон на третьому поверсі було розбите. ОСОБА_12 не повідомляв, що випав з вікна через вину когось з офіцерів чи інших військовослужбовців;
- поясненнями свідка ОСОБА_45 - старшини роти, згідно яких телефон ОСОБА_12 він не ремонтував і нічого не знав про зникнення телефону у солдата ОСОБА_13 ;
- висновком технічної експертизи мобільного телефону, що був у користуванні солдата ОСОБА_12 , згідно якого в ньому виявлені наступні повідомлення: «Залетел я зая это капец телефон я не покупал, а по мыше поменял с другим, вообщем потом напишу»;
- висновком судово - медичної експертизи від 12.11.2013 року № 1915, згідно якої смерть ОСОБА_12 настала внаслідок тупої травми грудної клітини у вигляді травматичного розриву грудного відділу аорти, яка супроводжувалася внутрішньоплевральною кровотечею (1600 мл.) та гемморагичним шоком. Тілесні ушкодження носять прижиттєвий характер. Перевага внутрішніх ушкоджень над зовнішніми, одностороння їх локалізація свідчать про те, що вони утворилися від падіння тіла з великої висоти на площину. Контактуюча поверхня була ліва задня бокова половина голови, тулубу та кінцівок. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які потягли смерть. Дата та час смерті, зазначені в історії хвороби, тобто 21 жовтня 2012 року о 21 год. 47 хв., не суперечать судово-медичним даним. При судово-медичному токсикологічному дослідженню крові ОСОБА_12 етиловий спирт не виявлено;
- висновком посмертної психологічної експертизи, проведеної за матеріалами кримінального провадження, згідно якої ОСОБА_12 у час, який передував смерті, не перебував у такому психологічному стані, що спонукав до самогубства. Мало місце імпульсивне рішення, пов`язане із побоюванням наслідків своєї поведінки і недооцінкою можливих наслідків як особистих, так і соціальних.
Слідчий суддя зазначив, що достовірність наведених вище доказів сумнівів не викликає, їх сукупність є достатньою для підтвердження обставин, встановлених слідчим та наведених ним у постанові про закриття кримінального провадження.
Тому слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий правомірно закрив кримінальне провадження з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки: є правильним висновок останнього про відсутность у встановленій події складу будь-якого злочину, у тому числі:
-складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 120 КК України, через відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони цього злочину - жорсткого поводження з особою, яка вчинила самогубство, її шантажу, примусу до протиправних дій або систематичного приниження людської гідності цієї особи;
-складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України, через відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони цього злочину - недбалого ставлення військовою службовою особою до своїх службових обов`язків, які б перебували у прямому причинному зв`язку між їх діями та наслідками у вигляді самогубства ОСОБА_12 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Так, з матеріалів даного судового провадження, а саме з журналу судового засідання, вбачається, що 29.07.2014 року о 09.00 год. слідчий суддя у визначений час оголосив судове рішення у відсутність учасників процесу (а. п. 29).
З огляду на зазначене та положення ч. 7 ст. 376 КПК України колегія суддів вважає, що є всі підстави для поновлення пропущеного представником ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження даної ухвали слідчого судді, відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України.
Що стосується апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_6 , то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо в діянні встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.
Зазначених вище положень КПК України слідчий при проведенні досудового розслідування і прийнятті оскаржуваного рішення додержався у повному обсязі, як вірно зазначив у своїй ухвалі слідчий суддя.
Так, відповідно до повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку ст. 55 КПК України від 21.06.2013 року, яке надійшло до прокуратури Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері 02.07.2013 року, ОСОБА_7 просив розпочати слідчі дії за цією заявою та визнати його потерпілим від кримінальних правопорушень, вчинених військовою службовою особою військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_11 за фактом його недбалого ставлення до військової служби та за фактом доведення до самогубства його (заявника) сина ОСОБА_12 , вважаючи, що в діях ОСОБА_11 є ознаки злочинів, передбачених ч. 2 ст. 120 КК України (доведення до самогубства) та ч. 2 ст. 425 КК України (недбале ставлення до військової служби).
В той же час, у цьому повідомленні ОСОБА_7 твердив:
- що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності капітана ОСОБА_11 (шантажу та погроз про повідомлення командиру військової частини та про притягнення до кримінальної відповідальності за самовільну заміну ОСОБА_12 елементів мобільного телефону солдата ОСОБА_13 ) ОСОБА_12 вистрибнув через вікно приміщення канцелярії командира роти, отримавши при цьому тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер;
- що протиправні дії та бездіяльність військової службової особи капітана ОСОБА_11 знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті його сина ОСОБА_12 (аркуші 12 13 наглядового провадження № 4-487-13).
Громадянин ОСОБА_7 повідомив, що офіцер психолог 3-ї роти знов прибулого поповнення 2-го батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_11 21 жовтня 2012 року в період з 17.30 год. по 17.47 год. в приміщенні службового кабінету «Канцелярія командира роти» на 3-му поверсі будівлі казарми № НОМЕР_4 , шляхом шантажу та погроз про повідомлення командиру військової частини та притягнення до кримінальної відповідальності за самовільну заміну стрільцем військовослужбовцем строкової військової служби солдатом ОСОБА_12 елементів мобільного телефону військовослужбовця строкової військової служби солдата ОСОБА_13 , недбало ставлячись до служби, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через недбале та несумлінне ставлення до них, довів ОСОБА_12 до самогубства. Внаслідок неправомірних дій та бездіяльності капітана ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вистрибнув через вікно приміщення «Канцелярія командира роти», отримавши при цьому тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані відомості внесені до ЄРДР у відповідності до вимог ст. 214 КПК України з визначенням керівником органу досудового розслідуванням Миколаївським прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_57 слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, та процесуального керівника прокурора ОСОБА_9 .
Крім того, діючий кримінальний процесуальний закон не вимагає додаткового винесення керівником органу досудового розслідування будь яких постанов задля підтвердження повноважень визначеного у встановленому законом порядку слідчого, дані про якого внесені до ЄРДР керівником органу досудового розслідуванням щодо конкретного кримінального провадження.
А тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі.
З даних вищевказаного повідомлення потерпілого ОСОБА_7 та витягів з ЄРДР вбачається, що предметом досудового розслідування є дії офіцера психолога 3 роти знов прибулого поповнення 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 , які мали місце 21 жовтня 2012 року в період з 17.30 год. по 17.47 год. в приміщенні службового кабінету канцелярії командира роти на 3 поверсі казарми № НОМЕР_4 (аркуші 12 13 наглядового провадження № 4-487-13).
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчими ОСОБА_59 та ОСОБА_10 досліджені всі обставини подій, що мали відношення до факту самогубства солдата ОСОБА_12 21 жовтня 2012 року, в тому числі досліджені відмовні матеріали № 4-20/4-12 за фактом загибелі солдата в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_12 ; допитані всі солдати (весь особовий склад) 3 РЗПП, а також військові службові особи військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_11 , капітан ОСОБА_60 , лейтенант ОСОБА_61 , сержант ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_48 , ОСОБА_66 , ОСОБА_50 , ОСОБА_15 , ОСОБА_54 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 .
Кожен окремо із вказаних свідків пояснив, що жодних протиправних дій стосовно солдата 3 РЗПП ОСОБА_12 , які б виражалися у жорстокому поводженні або систематичному приниженні, ніким не вичинялося; конфліктів з ним не виникало; фактів застосування нестатутних методів впливу до останнього як з боку співслужбовців та і з боку командування військової частини не було.
Тобто, жоден із вказаних свідків не підтвердив вказані в заяві потерпілого ОСОБА_7 дані щодо нібито злочинних дій офіцера психолога 3 РЗПП 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 відносно солдата 3 РЗПП ОСОБА_12 .
Крім того, не знайшли свого підтвердження і викладені у заяві потерпілим дані щодо шантажу та погроз з боку капітана ОСОБА_11 відносно солдата 3 РЗПП ОСОБА_12 про повідомлення командиру військової частини та про притягнення до кримінальної відповідальності за самовільну заміну останнім елементів мобільного телефону солдата ОСОБА_13 .
Так, під час досудового розслідування встановлено, що капітан ОСОБА_11 відповідно до своїх обов`язків у будь якому разі зобов`язаний був доповісти своєму безпосередньому керівництву про факт заволодіння солдатом ОСОБА_12 мобільним телефоном солдата ОСОБА_13 та про конфлікт між ними з цього приводу.
Крім того, факт такого заволодіння чужим мобільним телефоном з підміною його елементів визнав і сам солдат ОСОБА_12 у присутності солдата ОСОБА_13 та капітана ОСОБА_11 у кабінеті канцелярії. І про це стало відомо певним солдатам особового складу 3 РЗПП, які, окрім іншого, були присутніми при пред`явленні ОСОБА_13 вказаних претензій ОСОБА_12 у кімнаті побутового обслуговування, звідки їх забрав до кабінету канцелярії капітан ОСОБА_11 .
Згодом, після стрибка у вікно, коли на допомогу ОСОБА_12 прибули військові службові особи військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_11 , ОСОБА_54 , ОСОБА_48 та майор ОСОБА_15 , двоє останніх чули, як солдат ОСОБА_12 не заперечував цього факту, а висловлював жаль з приводу заволодіння ним чужим мобільним телефоном, сказавши фразу: «Извините меня пожалуйста, я так больше не буду... зачем сука мне был нужен этот телефон... там смс... нужно стереть смс».
Таким чином, цей факт заволодіння ОСОБА_12 мобільним телефоном солдата ОСОБА_13 з підміною елементів мобільних телефонів був достовірно встановлений під час дослідчої перевірки за фактом смерті першого, за результатами якої прийнято три постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (т. 2 а. с. 254 260, 261 267, 268 272 відмовного матеріалу № 4-20/4-12).
Ніхто не заперечував цього факту і не піддавав його сумніву, а тому відсутні підстави для повторного встановлення даного факту.
Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не встановлено фактів, які б свідчили про намір солдата ОСОБА_13 ініціювати питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності солдата ОСОБА_12 , який лише один, як потерпілий, мав би на це право.
Також у даному кримінальному провадженні встановлено, що капітан ОСОБА_11 мав намір усунути всі можливі негативні наслідки вказаного вчинку солдата ОСОБА_12 для останнього.
Саме з пропозицією про переведення солдата ОСОБА_12 до іншого підрозділу військової частини НОМЕР_1 з метою уникнення подальшого конфлікту між військовослужбовцями строкової служби 3 РЗПП капітан ОСОБА_11 , після доповіді про цей конфлікт, і звернувся до заступника командира ОСОБА_15 .
Так, свідок ОСОБА_15 категорично стверджував, що капітан ОСОБА_11 не повідомляв ОСОБА_12 про можливість порушення кримінальної справи, а навпаки, вів мову тільки про бажання вчинити дії, які б дозволили цьому солдату в подальшому проходити службу спокійно та без конфліктів.
Вказані пояснення свідка ОСОБА_15 спростовують доводи апелянта ОСОБА_6 про показання цього свідка щодо неналежного виконання капітаном ОСОБА_11 службових обов`язків.
Окрім того, як встановлено досудовим розслідуванням, спочатку бесіда у кабінеті канцелярії проходила між капітан ОСОБА_11 та солдатами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а потім протягом декількох - трьох хвилин між капітан ОСОБА_11 та солдатом ОСОБА_12 .
Після вистрибування з вікна солдат ОСОБА_12 був приведений до свідомості, вірно орієнтувався у часі, просторі та обстановці, просив вибачення за свої дії, жалкував про їх вчинення, питав про свої шанси на життя. При цьому він жодним чином не звинувачував будь кого у тому, що сталося, окрім себе.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 давали докладні та послідовні свідчення щодо обставин цих розмов з солдатом ОСОБА_12 у кімнаті побутового обслуговування та у кабінеті канцелярії і стверджували про відсутність фактів застосування до останнього будь яких протиправних дій, які б виражалися у шантажі, у жорстокому поводженні або систематичному приниженні, у створенні конфлікту, у застосуванні нестатутних методів впливу до нього як з боку співслужбовців та і з боку командування військової частини.
Відсутні підстави піддавати сумніву ці показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , оскільки вони є вичерпними, послідовними і не спростовані ніякими іншими встановленими під час досудовим розслідування обставинами, фактами, тощо.
А тому і слідчий, і слідчий суддя цілком вірно визнали ці показання свідків достовірними.
Доводи апелянта ОСОБА_6 про не проведення слідчим допиту експерта, який провів вказану експертизу, є необґрунтованими, оскільки ним не наведені передбачені діючим КПК підстави для такого допиту експерта слідчим. І є безпідставними твердження апелянта про неналежну оцінку вищевказаного висновку експерта слідчим, і слідчий суддею.
З урахуванням вищенаведеного є вірним висновок слідчого судді про відсутність сумнівів щодо достовірності вищевказаних доказів, та про достатність їх сукупності для підтвердження встановлених слідчим обставин, які наведені ним у постанові про закриття кримінального провадження.
Оцінивши здобуті під час досудового розслідування докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що є вірним висновок слідчого ОСОБА_10 про:
- не встановлення в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні в діях військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і капітана ОСОБА_11 , військовослужбовців строкової служби, військовослужбовців за контрактом та прапорщиків військової частини НОМЕР_1 , які проходили службу разом з ОСОБА_12 , будь-яких фактів вчинення ними недбалого ставлення до військової служби чи неналежного виконання ними службових обов`язків, які б перебували у прямому причинному зв`язку між їх діями та наслідками у вигляді самогубства ОСОБА_12 ;
- не встановлення жодних обставин, які б свідчили про наявність застосування до ОСОБА_12 нестатутних заходів впливу, перевищення дисциплінарної влади чи порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, які могли привести до самогубства останнього.
З огляду на наведене слідчий суддя цілком обґрунтовано вказав про правильність висновку слідчого про відсутність у встановленій події складу будь-якого злочину, у тому числі:
- складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 120 КК України, через відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони цього злочину - жорсткого поводження з особою, яка вчинила самогубство, її шантажу, примусу до протиправних дій або систематичного приниження людської гідності цієї особи;
- складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України, через відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони цього злочину - недбалого ставлення військовою службовою особою до своїх службових обов`язків, які б перебували у прямому причинному зв`язку між їх діями та наслідками у вигляді самогубства ОСОБА_12 .
За такого, відсутні підстави як для скасування постанови слідчого ОСОБА_10 від 26 грудня 2013 року про закриття даного кримінального провадження, так і для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді від 29 липня 2014 року.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_6 про неповноту та односторонність досудового слідства з посиланням не дослідження слідчим суддею викладених в його скарзі обставин; на не встановлення точного місця та обставин заміни телефону; на не проведення технічних експертиз мобільних телефонів солдат ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо їх несправностей; на не встановлення, яким мобільним телефоном з 19 по 20 жовтня 2012 року користувався ОСОБА_12 ; на не надання оцінки розбіжностям в частині визначення часу заміни телефону в показаннях свідка ОСОБА_13 та висновками експертизи №1441 від 10.12.2013 року по SMS повідомленнях; на не проведення трасологічної експертизи слідів взуття на столі та на підвіконні з метою встановлення їх належності ОСОБА_12 чи іншій особі; оскільки всі ці дані мають відношення до факту загибелі (самогубства) ОСОБА_12 та причини цього; - оскільки ці всі питання жодним чином не впливають та не мають жодного відношення до предмету доказування у цьому кримінальному провадженні до дій капітана ОСОБА_11 відносно солдата ОСОБА_12 , про які йшлося у заяві потерпілого ОСОБА_7 .
Так, відповідно до п. 4 цього Наказу МО № 377 офіцер-психолог роти та їй рівному військовому підрозділі відповідно до покладених на нього завдань:
вивчає індивідуальні морально-ділові якості та психологічні особливості військовослужбовців, соціально-психологічні процеси та явища у військових колективах і прогнозує їх розвиток;
здійснює заходи щодо формування здорового психологічного клімату у військових колективах;
проводить заходи психологічної роботи щодо забезпечення бойової і мобілізаційної готовності, бойових та навчально-бойових завдань;
здійснює психологічний аналіз службово-бойової діяльності, навчально-виховного процесу, готує пропозиції щодо підвищення їхньої ефективності;
вивчає професійно-психологічні особливості поповнення, яке надійшло у роту, здійснює заходи щодо соціально-психологічної та професійної адаптації військовослужбовців до умов служби;
бере участь у розподілі військовослужбовців за військовими спеціальностями, у комплектуванні взводів, відділень, обслуг, екіпажів за психологічною сумісністю;
бере участь у підборі військовослужбовців кандидатів для навчання на посади сержантів (старшин);
бере участь у комплектуванні підрозділів, що несуть вартову службу, а також у підборі команд для виконання завдань окремо від військової частини;
бере участь у плануванні та проведенні занять з командирської підготовки офіцерів і сержантів роти з питань військової психології та педагогіки;
проводить заняття з психологічної підготовки особового складу, бере участь у здійсненні загальної, спеціальної та цільової психологічної підготовки військовослужбовців;
вивчає та аналізує причини правопорушень військовослужбовців, виявляє мотиви їхньої недисциплінованої поведінки;
розробляє рекомендації командиру роти (взводів, відділень, обслуг, екіпажів) щодо розв`язання конфліктних ситуацій, організації індивідуально-виховної роботи з підлеглими, психологічної профілактики травматизму серед особового складу;
проводить роботу щодо своєчасного виявлення військовослужбовців, схильних до порушень військової дисципліни, веде облік та контролює їхню діяльність, особисто проводить з такими військовослужбовцями додаткові індивідуально-виховні заходи;
здійснює заходи щодо створення необхідних соціально-побутових та психогігієнічних умов життєдіяльності особового складу;
проводить заходи щодо надання психологічної допомоги військовослужбовцям, членам їхніх сімей та працівникам Збройних Сил України;
своєчасно доповідає командиру роти та заступнику командира батальйону з гуманітарних питань про проведені заходи, їхні результати, динаміку психологічного стану та військової дисципліни серед військовослужбовців.
Зазначене підтверджує висновки слідчого про закриття даного кримінального провадження, а також висновки слідчого судді про відсутність підстав для скасування даної постанови слідчого.
Безпідставними є твердження апелянта про не проведення слідчим ОСОБА_10 більшості першочергових та необхідних слідчих дій, пов`язаних зі смертю ОСОБА_12 , оскільки всі ці дії проводилися у рамках дослідчої перевірки за фактом смерті останнього і зафіксовані у відмовному матеріалі № 4-20/4-12.
А, крім того, апелянт навіть не зазначає, які ж саме першочергові та необхідні слідчі дії належало провести слідчим у даному кримінальному провадженні за заявою потерпілого ОСОБА_7 щодо незаконних, на його думку дій, та бездіяльності офіцера психолога капітана ОСОБА_11 .
Необґрунтованими є і посилання апелянта на не встановлення та не прийняття процесуального рішення щодо походження ран на верхніх кінцівках ОСОБА_12 , які не характерні для падіння з висоти, та механізм їх виникнення.
Так, по перше, судово-медичний експерт ОСОБА_69 26 жовтня 2013 року пояснив, що характеристика ран в області верхніх кінцівок ОСОБА_12 дозволяють сказати, що вони утворилися прижиттєво незадовго до смерті від дії ріжучого предмету, не виключено, що від контакту з гострою частиною скла, і за ступенем тяжкості носять ознаки легких тілесних ушкоджень, які не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю (т. 2 а. 238 239 відмовного матеріалу № 4-20/4-12); а, по друге, зазначене також не має жодного відношення до предмету доказування у цьому кримінальному провадженні до дій капітана ОСОБА_11 відносно солдата ОСОБА_12 , про які йшлося у заяві потерпілого ОСОБА_7 .
Крім того, відповідно до трьох постанов прокурора Миколаївської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_9 про відмову в порушенні кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року, встановлено, що солдат ОСОБА_12 загинув внаслідок самогубства і прокурором:
відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно військовослужбовців строкової військової служби 3 роти знов прибулого поповнення військової частини НОМЕР_1 за фактом загибелі солдата ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 406 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину, а також відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за фактом загибелі солдата ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину;
відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом доведення солдата ОСОБА_12 до самогубства щодо військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 120 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в діянні складу злочину;
відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно військовослужбовців строкової військової служби 3 роти знов прибулого поповнення військової частини НОМЕР_1 за фактом спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді синців округлої та продовгуватої форми на обох стегнах на рівні середньої треті, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину, а також відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 командира 3 роти знов прибулого поповнення капітана ОСОБА_60 , офіцера-психолога З роти знов прибулого поповнення капітана ОСОБА_11 , командира 3 взводу 3 роти знов прибулого поповнення лейтенанта ОСОБА_43 , заступника командира 3 взводу - командира 1 відділення 3 роти знов прибулого поповнення сержанта ОСОБА_44 за фактом спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді синців округлої та продовгуватої форми на обох стегнах на рівні середньої треті, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину (т. 2 а. с. 254 260, 261 267, 268 272 відмовного матеріалу № 4-20/4-12 за фактом загибелі солдата в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_12 ).
Всі ці постанови про відмову в порушенні кримінально справи є чинними, потерпілими або їх представником не оскаржувалися та не скасовувалися.
За такого є безпідставними твердження апелянта ОСОБА_6 і в цій частині.
Надуманими та голослівними є і доводи апелянта ОСОБА_6 про порушення слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 таємниці нарадчої кімнати, де він перебував після 14.00 години 25 липня 2014 року, шляхом розгляду іншої судової справи, а саме - 25 липня 2014 року о 16.30 год. розглядав кримінальне провадження № 490/8219/14-к.
Зазначене спростовується інформацією Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2014 року № 919/14, відповідно до якої на 25 липня 2014 року на 16.30 год. суддею ОСОБА_1 був призначений судовий розгляд скарги ОСОБА_70 за № 490/8219/14-к на постанову про закриття кримінального провадження - ОСОБА_71 . Але, в зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_1 знаходився в нарадчій кімнаті по справі № 490/8218/14-к за скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову про закриття кримінального провадження, розгляд скарги ОСОБА_70 було перенесено на 31 липня 2014 року на 17.00 год. (а. с. п. 65, 68).
В той же час є слушними доводи апелянта про розгляд скарги понад 5 днів, але це сталося через велику навантаженість на слідчого суддю ОСОБА_1 в той час, який в той період часу фактично один з трьох слідчих суддів суду виконував ці обов`язки і фізично не міг вчасно розглянути всі ті матеріали, що надходили в той період часу до суду і розподілялися лише йому.
Так, за інформацією Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.08.2014 року № 917/14, відповідно до електронного табелю автоматизованої системи документообігу Д-3 в період з 17 червня по 27 червня 2014 року клопотання та подання розподілялись на слідчого суддю ОСОБА_1 , оскільки суддя ОСОБА_72 знаходився у відпустці з 02 по 27 червня 2014 року, а на суддю ОСОБА_73 розподіл справ припинився з 17 червня 2014 року у зв`язку з відпусткою з 01 по 30 липня 2014 року (а. с. п. 62, 64).
Проте, вказані порушення вимог КПК України щодо строку розгляду цієї скарги не впливають на законність прийнятого слідчим суддею рішення від 29 липня 2014 року за скаргою представника потерпілих ОСОБА_6 від 26 червня 2014 року і не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Крім того, доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_6 про невідповідність дати запланованого оголошення ухвали слідчим суддею фактичній даті оголошення його ухвали 28 та 29.07.2014 року, спростовуються даними журналу судового засідання від 25.07.2014 року, відповідно до якого у цей день після розгляду скарги ОСОБА_6 слідчий суддя пішов до нарадчої кімнати, повідомивши учасників процесу про оголошення 29.07.2014 року о 09.00 год. У визначений слідчим суддею час він і оголосив судове рішення (а. с. п. 29).
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2014 року залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2