Справа № 456/823/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/548/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши кримінальне провадження № 0002316 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, розлученої, освіта середня, не працюючої, згідно ст. 89 КК України раніше не судимої, за ч. 2 ст. 361 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_9

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
цим вироком ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 361 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі з конфіскацією програмних технічних засобів, за допомогою яких було вчинене несанкціоноване втручання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту затримання 27.12.2014 року.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 26 грудня 2014 року, близько 04 год. 20 хв., за попередньою змовою групою осіб з особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), здійснили несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, зокрема: банкомату CALV4058 модель Wincor Nixdorf ProCash 2050(4)хе, серійний номер , що працює під керуванням операційної системи Wincor Nixdorf ProTopas і призначений для видачі та прийому готівкових коштів з використанням платіжних карт, який функціонував і був у справному стані та знаходиться по АДРЕСА_2 та належить Стрийському відділенню ПАТ КБ "Приватбанк". А саме, встановили на вищевказаному банкоматі, два несанкціоновані пристрої, які мають умовну назву «накладка на банкомат» і призначені для прихованого розміщення на типовому банкоматі з метою отримання інформації з магнітних стрічок банківських карт користувачів та здійснення відео фіксації виконання ними операцій на цифровій клавіатурі банкомату, що призвело до проникнення в автоматизовану систему вказаного банкомату та витоку інформації 45 клієнтів вказаної вище банківської установи, на яких містилась інформація з магнітних стрічок карт та пінкодів клієнтів банку.
Після чого, 27.12.2014 р., близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_7 та особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) були затриманні біля вищевказаного банкомату і у яких в подальшому було вилучено несанкціоновані пристрої та інструменти, якими вони користувались при встановленні та демонтуванні відповідних несанкціонованих пристроїв.
Не погоджуючись із зазначеним вироком ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що мова, яку вона вивчала та яку у повному обсязі розуміє це російська, а усі документи та протоколи їй для ознайомлення та на підпис надавались українською, чим позбавили її можливості «повномасштабно» ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.

Також, ОСОБА_7 повідомляє, що її позбавили права ознайомитися з матеріалами справи, протоколами та аудіозаписами після постановлення вироку Стрийським міськрайонним судом Львівської області та повноцінно написати апеляційну скаргу.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена наполягає на тому, що ніколи не мала відношення до електронно-обчислювальних систем, не знайома з їх роботою, а тому не могла встановити на банкомат, так звану «накладку».

Крім того, ОСОБА_7 звертає увагу, що на неї чинився психологічний тиск з боку працівників міліції.

Також, на думку обвинуваченої, протокол її допиту містить багато неточностей, котрі впливають на загальну картину вчиненого нею діяння.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 повідомляє, що з ОСОБА_10 у неї не було попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення, як і не було пропозиції допомогти йому за грошову винагороду. Просить суд взяти до уваги, що вона взагалі не усвідомлювала, що ОСОБА_10 робив біля банкомату.

У зв`язку з наведеним обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівській області від 23 квітня 2015 року скасувати.

У суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та вказала, що у місті Стрий Львівської області перебувала із ОСОБА_10 на пропозицію останнього відвідати Західну Україну, як турист, ніякого відношення до несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, зокрема банкомату, вона не має, в зговорі із ОСОБА_10 у вчиненні якихось злочинів не була, в суді першої інстанції себе обмовила. Також вказала, що визнаючи свою винуватість в місцевому суді, вона слухала свого адвоката ОСОБА_11 , який їй радив це говорити, хоча останній також являвся адвокатом ОСОБА_10 .
За клопотанням сторони захисту у суді апеляційної інстанції було допитано у режимі відео конференції ОСОБА_10 , щодо якого органами досудового розслідування матеріали було виділено в окреме провадження і який на даний час перебуває під вартою в СІЗО. ОСОБА_10 , пояснив, що ОСОБА_7 ніякого відношення до втручання ним 26.12.2014 року в роботу автоматизованої системи (банкомату) в м.Стрий, не має, про те, що він сканував банківські картки клієнтів «Приватбанку» нічого не знала.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченої, виступ обвинуваченої, яка підтримала свою апеляційну скаргу, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченої у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження № 0002316 і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.

Так, суд першої інстанції повно та об`єктивно, всупереч доводам апелянта розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 361 КК України, та призначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з конфіскацією програмних технічних засобів, за допомогою яких було вчинене несанкціоноване втручання.

При цьому, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Заперечення ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні згаданого кримінального правопорушення та покликання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються матеріалами провадження, які відтворюють реальні картини подій, які мали місце 26 грудня 2014 року у нічний час за участю ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та доводять винуватість обвинуваченої в інкримінованому їй правопорушенні.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачена в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 вину свою визнала повністю, щиро розкаялася.

Крім того, суд першої інстанції оцінив по справі докази у їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку, що крім визнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини, така підтверджується наступними доказами, а саме: показаннями представника потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , а також протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 27.12.2014 р. (а.с.19-27); копією оглянутого в судовому засіданні відеозапису з відеокамер ПАТ КБ «Приватбанк», що по вул. Шевченка, 66 в м. Стрий (а.с 41 т.1); висновком експерта № 27/ікт від 27.01.2015р. (а.с. 184-191 т. 1); висновком експерта № 09/26-27 від 16.02.2015 р. (а.с 205-208 т.1).
Крім цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення стверджується протоколом її допиту в якості підозрюваної (а.с. 73-76 т.1), а також листом представника ПАТ КБ «Приватбанк» та додатком фото таблиць із її зображенням перебування у нічний час 26.12.2014 року біля банкомату в м.Стрий по вул. Шевченка, 66.
Також, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу показання ОСОБА_10 , надані ним в режимі відео конференції, про невинуватість ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, пов`язаному із банкоматом «Приватбанк», оскільки такі спростовуються протоколом допиту в якості підозрюваного ОСОБА_10 від 27.12.2014 року (а.с.106-107 т.1), де останній пояснював, що під час вчинення ним злочину у АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 перебувала поруч та подавала йому інструменти із сумки.
Отже, такі докази в сукупності вказують на співучасть ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із здійсненням несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, зокрема: банкомату, належного ПАТ КБ «Приватбанк» та підтверджують винуватість обвинуваченої.
Крім того, не заслуговує на увагу твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона була позбавлена права користуватися рідною мовою (російською), оскільки такі спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, у протоколі допиту підозрюваного від 27.12.2014 року (а.с.73-76 т.1) власноручним підписом підтвердила бажання давати показання українською мовою, а також відмовилася від послуг перекладача.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, особисто ОСОБА_7 як в ході досудового розслідування, так і після судового розгляду, звертаючись до слідчого, місцевого суду та суду апеляційної інстанції із заявами, розписками та скаргою, викладає їх українською мовою, зокрема (а.с. 34, 225 т.1, а.с. 12, 17, 33, 53, 73-74 т. 2,3), що свідчить про знання ОСОБА_7 української мови, остання є громадянкою України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та виросла в Україні, зокрема у м. Києві, навчалася у школі, де вивчення української мови як державної є обов`язковим.
Що стосується заперечення ОСОБА_7 , що їй не було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, то таке твердження спростовується зокрема протоколом про надання доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 17.02.2015 року (а.с. 51 т. 2) та задоволенням її клопотанням в ході судового розгляду - 13.03.2015 року (а.с.47 т. 2,3).
У матеріалах кримінального провадження відсутні заяви ОСОБА_7 , яка після ухвалення вироку бажала ознайомитися з протоколами судових засідань, носіями фіксування засідань технічними засобами.
У кримінальному провадженні також відсутні будь-які письмові скарги з боку ОСОБА_7 щодо чинення на неї психологічного тиску працівниками правоохоронних органів, про що обвинувачена зазначає у апеляційній скарзі.
Що ж стосується тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що у неї із ОСОБА_10 був один захисник ОСОБА_11 , який з її слів радив їй надавати визнавальні показання, а відтак мав місце конфлікт інтересів, то такі не відповідають дійсності. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27.12.2015 року Львівським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було призначено адвоката ОСОБА_14 для здійснення захисту ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_15 для захисту ОСОБА_10 (доручення №2888 від 27.02.2015 р. та № 2889 від 27.02.2015 р. відповідно). Так, допит ОСОБА_7 в якості підозрюваної протокол від 27.12.2015 р. (а.с. 73 Т.1) проводився у присутності ОСОБА_14 . Цього ж числа, 27.12.2015 р., ОСОБА_7 уклала угоду з адвокатом ОСОБА_11 , який одночасно надавав послуги з правової допомоги ОСОБА_10 . Разом з тим, 17.02.2015 року ОСОБА_10 оголошено в розшук, а матеріали досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 361 КК України, виділено в окреме провадження. Адвокат ОСОБА_11 продовжував надавати ОСОБА_7 правову допомогу як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, зокрема він був присутній у судовому засіданні від 05.03.2015 р. Однак, в судовому засіданні від 24.03.2015 року обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про заміну захисника ОСОБА_11 , та укладення угоди із адвокатом ОСОБА_16 (а.с 49 Т.3) Як вбачається з матеріалів судового провадження, під час судового розгляду ОСОБА_7 неодноразово змінювала свої показання, разом з тим в судовому засіданні від 23.04.2015 року вину визнала, щиро розкаялася. А відтак, доводи ОСОБА_7 про те, що визнавальні показання давала під впливом адвоката ОСОБА_11 , а також про наявний конфлікт інтересів, не знайшли свого підтвердження.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу. Серед пом`якшуючих відповідальність обставин суд першої інстанції вірно вказав те, що обвинувачена ОСОБА_7 у вчиненому щиро розкаялася, активно сприяла розслідуванню, а також те, що остання не судима, позитивно характеризується по місцю проживання, має молодий вік, являється сиротою, виконувала другорядну роль при вчиненні злочину, шкоди злочином не завдано, потерпіла сторона претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не мають.

У зв`язку з цим суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про можливість пом`якшення обвинуваченій покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України,

На думку колегії суддів визначене у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України місцевим судом покарання обвинуваченій, є необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді кримінального провадження, у зв`язку з чим така до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4