Справа № 459/2670/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/415/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000677 від 24 квітня 2014 року та № 0000830 від 17 травня 2014 року про вчинення злочину за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 121 КК України, за участі

прокурора обвинуваченоїОСОБА_6 , ОСОБА_7
та її захисникаОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2015 року, -

встановила:
вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, вдову, на утриманні 3-є н/л дітей, не працюючу, раніше судиму: 07.02.2012 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 164 КК України до 2 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 3 роки; 02.07.2013 року цим же судом, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України та встановленням іспитового строку до 14.05.2018 року,

визнано винною за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України ? 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. штрафу; за ч. 2 ст. 121 КК України ? 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02.07.2013 року та ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд першої інстанції постановив рахувати з 28 січня 2015 року.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Судом першої інстанції вирішено питання з речовими доказами та стягнуто з ОСОБА_9 391 (триста дев`яносто одну) грн. судових витрат в користь держави, а в користь ОСОБА_11 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн. матеріальної шкоди.
Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2015 року встановлено, що ОСОБА_12 20 квітня 2014 року близько 23:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 скориставшись, тим що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з куртки, що знаходилась на столі, таємно викрала іменну банківську пенсійну картку АТ «ОщадБанк» № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом, що належала потерпілому ОСОБА_13 , після чого вийшла із даної квартири. Знаючи пін-код до викраденої банківської картки, ОСОБА_12 діючи повторно, із банкомату ПАТКБ «Приватбанк», що по вул. Івасюка, 20, у м. Червонограді, двічі зняла, і таким чином таємно викрала, гроші у сумі 500 грн. та 1 300 грн., які в подальшому витратила на власні потреби, завдавши потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на загальну суму 1 800 грн.

Окрім цього, ОСОБА_12 , 16 травня 2014 року перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин під час сварки та з`ясування стосунків із чоловіком ? ОСОБА_14 , схопивши кухонний ніж, умисно, нанесла останньому удар ножем у нижню частину живота, заподіявши при цьому колото-різане поранення передньої черевної стінки з ушкодженням тонкого кишківника, зовнішньої та внутрішньої клубових артерій зліва, яке ускладнилось гострою крововтратою, перитонітом та прогресуючою поліорганною недостатністю, які за тяжкістю відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені тілесні ушкодження відповідно до висновку експертизи знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Не погоджуючись із оскаржуваним вироком, обвинувачена ОСОБА_12 та її захисник адвокат ОСОБА_16 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок скасувати.

Обвинувачена ОСОБА_12 просить пом`якшити призначене їй судом першої інстанції покарання, покликаючись нате, що судом першої інстанції не враховано, що злочин за епізодом спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого не є умисним. Крім того, судом першої інстанції при призначенні їй покарання не враховано її щире каяття, надання медичної допомоги потерпілому, безпосередньо після спричинення йому тілесних ушкоджень, її психічний стан та не дослідив стан здоров`я потерпілого, який хворів нирковими захворюваннями та синдром набутого імунодефіциту, які могли вплинути на настання смерті останнього.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_16 просить у своїй апеляційній скарзі змінити призначивши обвинуваченій ОСОБА_9 основне покарання за ч. 2 ст. 121 КК України нижче від найнижчої межі, відповідно до ст. 69 КК України покликаючись на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства в частині встановлення умислу та вини обвинуваченої ОСОБА_9 під час вчинення неї злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки, на думку захисника в обвинуваченої відсутній прямий умисел на вчинення даного злочину та настання відповідних наслідків.

Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачена ОСОБА_12 є хворою людиною і потребує лікування, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей та хвору матір похилого віку, визнала свою вину в нанесенні ножового поранення та щиро розкаялась у вчиненому.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_17 та її захисника адвоката ОСОБА_10 про зміну оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченій основного покарання нижче від найнижчої межі, прокурора про відмову в задоволенні апеляційних скарг і залишення оскаржуваного вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 2 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів, доведена доказами дослідженими судом першої інстанції та частково показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Зокрема, вина обвинуваченої ОСОБА_9 у таємному викраденні пластикової картки потерпілого ОСОБА_18 , яка є офіційним документом та в подальшому викраденні з неї грошових коштів в сумі 1 800 грн., належних потерпілому ОСОБА_19 , повністю доведена доказами дослідженими судом першої інстанції. Зняття з пластикової картки грошових коштів і їх використання на власні потреби не заперечується і самою обвинуваченою ОСОБА_20 .

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 , в тій частині, що вона не викрадала пластикової карти потерпілого ОСОБА_11 , а її дала їй ОСОБА_21 , оскільки такі об`єктивно спростовуються як показами потерпілого ОСОБА_11 про те, що банківська картка знаходилась у кишені його куртки, і пін-код до неї ОСОБА_21 не знала і якій він ніколи його не надавав та свідка ОСОБА_22 про те, що їй не було відомо де знаходилась банківська картка потерпілого та код до неї і жодної домовленості, щодо зняття коштів із рахунків та поділу їх із ОСОБА_20 у неї з обвинуваченою не було.

Суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 , в тій частині, що вона не наносила потерпілому ОСОБА_23 удару ножем, а що останній сам наштовхнувся на ніж, правильно прийшовши до висновку, що такі дані обвинуваченою з метою ухилення від кримінальної відповідальності та об`єктивно спростовуються висновком судово-медичної експертизи №092/2014 від 24.06.2014 року, з якого вбачається, що у медичній документації при поступленні потерпілого ОСОБА_24 в лікарню, зазначено, що останній вказав, що його вдома ножем вдарила дружина, а смерть настала внаслідок колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням тонкого кишківника, зовнішньої та внутрішньої клубових артерій зліва, яке ускладнилось гострою крововтратою та перитонітом, що знаходиться у прямому причиновому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_24 та показами експерта ОСОБА_25 який у суді підтримав даний висновок, і додатково пояснив, що для утворення зазначеного колото-різаного поранення у ОСОБА_24 слід було докласти значних зусиль для подолання опору одягу та м`яких тканин тіла.

На підставі досліджених доказів, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинувачена ОСОБА_12 , наносячи удар ножем потерпілому ОСОБА_23 в життєво важливий орган живіт, діяла з прямим умислом, на заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень.

Що ж до покликання обвинуваченої ОСОБА_9 на те, що вона не бажала настання смерті потерпілого ОСОБА_24 , то колегія суддів звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_12 визнана винною за спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть потерпілого і їй у вину не ставилось умисне заподіяння смерті іншій людині.

Дії обвинуваченої ОСОБА_9 за епізодом таємного викрадення пластикової картки та грошових коштів в сумі 1 800 грн. у потерпілого ОСОБА_11 правильно кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 1 ст. 357 КК України та за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вона таємно, повторно викрала у потерпілого ОСОБА_18 пластикову банківську картку та знаючи код доступу зняла з неї 1 800 грн., які використала на власні потреби.

Дії обвинуваченої ОСОБА_9 за епізодом спричинення потерпілому ОСОБА_23 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого правильно кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 вона час побутової сварки із своїм чоловіком потерпілим ОСОБА_14 , умисно нанесла йому удар ножем в живіт, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких через 10 днів наступила його смерть.

Оцінюючи всі здобуті по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого і правильного висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 2 ст. 121 КК України повністю доведена у судовому засіданні.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачена ОСОБА_12 вчинила інкриміновані їй злочини під час відбування покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02.07.2013 року, відповідно до якого вона була засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі і на підставі ст. 79 КК України її звільнено від відбування покарання до 14.05.2018 року, тобто до досягнення її дитиною ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , семирічного віку.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка має на утриманні 3 неповнолітніх дітей та її щире каяття, як обставину, що пом`якшує її покарання.

Крім цього, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано визнав вчинення злочину обвинуваченою ОСОБА_20 у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, як обставини що обтяжують її покарання.

З врахуванням наведених обставин в їх сукупності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 можливе лише в умовах її ізоляції від суспільства та призначив їй покарання у виді позбавлення волі.

Як убачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання, суд першої інстанції врахував наявність в обвинуваченої на утриманні 3 неповнолітніх дітей, щире каяття обвинуваченої ОСОБА_12 , яке на думку колегії суддів включає в себе і надання медичної допомоги потерпілому, безпосередньо після спричинення йому тілесних ушкоджень, визнавши його як обставину, що пом`якшує покарання, а тому в цій частині апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника до задоволення не підлягає.

Що ж стосується покликання обвинуваченої ОСОБА_9 на те, що суд першої інстанції не дослідив стан здоров`я потерпілого, який хворів нирковими захворюваннями та синдром набутого імунодефіциту, які могли вплинути на настання смерті останнього, то колегія суддів не бере це покликання до уваги, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано встановлено причину смерті потерпілого внаслідок завдання йому удару ножем, а тому стан здоров`я потерпілого не впливає на доведеність вини чи кваліфікацію вчиненого.

Колегія суддів частково погоджується з покликанням обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив неточність, в частині встановлення умислу та вини обвинуваченої ОСОБА_9 під час вчинення неї злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки, на думку обвинуваченої та її захисника, в обвинуваченої відсутній прямий умисел на вчинення даного злочину та настання відповідних наслідків.

В мотивувальній частині вироку суд першої інстанції покликався на те, що обвинувачена ОСОБА_12 , наносячи удар ножем потерпілому діяла з прямим умислом на заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті, передбачала такі наслідки і бажала їх настання. Колегія суддів не погоджується з такими мотивами суду першої інстанції, оскільки як убачається з обставин кримінального провадження, правильно встановлених судом першої інстанції, настання смерті потерпілого не охоплювалося умислом обвинуваченої ОСОБА_9 , яка діяла умисно наносячи потерпілому удар ножем в живіт, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а її ставлення до його смерті характеризувалось необережністю.

Разом з тим, такі мотиви суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, яка є правильною і обґрунтованою.

Колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_9 призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання за цим епізодом враховано всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини і обвинуваченій ОСОБА_9 призначено покарання за цим епізодом у виді мінімального позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що остаточно призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ст. 71 КК України, за сукупністю злочинів є надто суворе і його необхідно зменшити, частково приєднати обвинуваченій ОСОБА_9 до призначеного судом першої інстанції покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02 липня 2013 року у виді 1 місяця позбавлення волі, остаточно визначивши обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано задовольнив заявлений потерпілим ОСОБА_27 цивільний позов, в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 1 800 грн., оскільки злочинними діями обвинуваченої ОСОБА_9 потерпілому заподіяна матеріальна шкода в зазначеному розмірі.

Суд першої інстанції також, на думку колегії суддів, правильно вирішив питання з речовими доказами та стягнув з Софії Боднар 391 (триста дев`яносто одну) грн. судових витрат в користь держави за проведення експертиз.
Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419, 422 КПК України колегія суддів, -
ухвалила:
вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2015 року в частині призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за ч. 1 ст. 71 КК України змінити і вважати її засудженою до 7 (семи) років 1 місяця позбавлення волі, задовольнивши частково апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_28 .

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і її можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення, для засудженої з часу вручення копії ухвали.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_29 .

Ухвала вступила в законну силу «14» серпня 2015 року.
Копію виготовлено «_______» ___________ 2015 року
Помічник судді ОСОБА_30