У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001236, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

За цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, маючи злочинний намір придбати право на чуже майно у великих розмірах шляхом обману, у грудні 2003 року разом із ОСОБА_9 від невстановленої особи отримали інформацію про квартиру АДРЕСА_2 , що перебувала у власності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши заповіт на своїх онуків. ОСОБА_9 , вступивши у попередню змову з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , розподілили заздалегідь між собою ролі. Згідно зі своєю роллю ОСОБА_9 повинна була забезпечити наявність підроблених правовстановлюючих документів на квартиру на ім`я ОСОБА_10 , переконати його під приводом підготовки документів для продажу нерухомого майна підписати довіреність на право розпорядження квартирою обвинуваченим ОСОБА_6 , який повинен був із використанням підроблених документів, наданих йому ОСОБА_9 , продати квартиру ОСОБА_12 , який у подальшому, видаючи себе за власника квартири, мав продати її сторонній особі.
Реалізуючи цей злочинний намір, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 27 грудня 2013 року за місцем мешкання ОСОБА_10 повідомили останньому недостовірні дані, що для продажу квартири їм необхідна довіреність від його імені. ОСОБА_10 , не розуміючи злочинного наміру, разом із ними прибув до нотаріальної контори державного нотаріуса ОСОБА_13 , де видав довіреність на право розпорядження зазначеною вище квартирою на ім`я ОСОБА_6 .
ОСОБА_9 , усвідомлюючи що на підставі цієї довіреності ОСОБА_6 не зможе продати квартиру, оскільки її частина належить померлій ОСОБА_11 , придбала у невстановленому місці підроблені правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_10 , довідки з БТІ та з КП «ЖЕП № 26», які передала ОСОБА_6 .
Після цього останній, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 не є одноосібним власником квартири, діючи умисно, за вказівками ОСОБА_9 13 січня 2014 року прибув до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_14 , де подав завідомо підроблені документи нотаріусу, який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за ОСОБА_10 . Потім, реалізуючи спільний злочинний план, ОСОБА_6 уклав договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_12 , згідно з яким продав цю квартиру останньому. При цьому ОСОБА_6 , будучи знайомим із ОСОБА_12 усвідомлював, що останній не має можливості купити для себе квартиру, а діє відповідно до вказівок ОСОБА_9 та згідно з відведеною йому роллю, з корисливих мотивів.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав право на вищевказану квартиру, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 306 017 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на цей вирок повернуто особі, яка її подала. Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 не є потерпілою в цьому кримінальному провадженні, а отже, не має права подавати апеляційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та про призначення нового розгляду в цьому суді внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Скаржник зазначає, що висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 не є потерпілою в цьому кримінальному провадженні, суперечить матеріалам провадження і порушує її права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

За змістом ст. 55 КПК потерпілим може виступати фізична особа, якій унаслідок кримінального правопорушення завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. При цьому законом прямо передбачено наявність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001236, а також з повідомлення про нову остаточну підозру від 25 листопада 2014 року та обвинувального акту від 27 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні шахрайських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 . Саме в межах такого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК кримінальне провадження розглядалося в суді першої інстанції, та за цим обвинуваченням був постановлений вирок місцевого суду від 24 лютого 2015 року.

Тобто, епізод вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_7 не був предметом судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 не є потерпілою у цьому кримінальному провадженні, тобто не є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу на вирок місцевого суду від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 .

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3