Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/359/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368-370 (168, 170, 171) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.10.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000121 щодо обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України за апеляційними скаргами прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах останньої на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Ольгопіль, Чечельницького району, Вінницької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянку України, працюючу суддею Савранського районного суду Одеської області, з вищою освітою, заміжню, яка має на утриманні малолітню дитину, не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у судовій системі та правоохоронних органах строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1656 грн. (одну тисячу шістсот п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт. Саврань, Одеської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , громадянку України, працюючу секретарем судового засідання Савранського районного суду Одеської області, з вищою освітою, не заміжню, яка має на утриманні одну малолітню дитину, не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у судовій системі та правоохоронних органах строком на один рік з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1656 грн. (одну тисячу шістсот п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1656 грн. (одну тисячу шістсот п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Вирішено долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винною та засуджено за одержання неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.368 КК України.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винною та засуджено за пособництво в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України.

Кримінальні правопорушення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили за таких обставин:

Указом Президента України Про призначення суддів від 07.12.2009 року № 1016/2009 ОСОБА_9 призначено суддею Савранського районного суду Одеської області.

Згідно ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Статтею 127 Конституції України передбачено, що при цьому правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суддя місцевого суду, відповідно до ст.23 вищевказаного Закону здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Статтею 54 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено права та обов`язки суддів, згідно якої, окрім іншого, суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства та дотримуватися правил суддівської етики.

Відповідно до статті 1 Кодексу професійної етики судді, затвердженого 24.10.02 року V з`їздом суддів України (далі Кодекс), встановлено, що суддя повинен бути прикладом законослухняності, неухильно додержувати присяги й завжди поводитися так, щоб зміцнювати віру громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Статтею 2 Кодексу визначено, що суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя та не вправі використовувати своє службове становище в особистих чи в інтересах інших осіб.

Одночасно, статтею 4 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції визначено, що професійні судді є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення та особами уповноваженими на виконання функцій держави, а відповідно до примітки до ст.368 КК України судді є службовими особами, які займають відповідальне становище.

ОСОБА_9 , будучи суддею Савранського районного суду Одеської області, є службовою особою, яка займає відповідальне становище. При одноособовому розгляді кримінальної справи вона діє від імені суду і до кола її повноважень входить призначення кримінального покарання особам, визнаним винними у вчиненні кримінальних правопорушень.

ОСОБА_10 наказом голови Савранського районного суду Одеської області від 04.07.2008 року № 54 призначена секретарем судових засідань Савранського районного суду. Наказом голови Савранського районного суду Одеської області від 04.07.2008 року № 55 для неї встановлені загальні положення, посадові обов`язки та завдання секретаря судових засідань, серед яких зазначено, що секретар судових засідань є посадовою особою апарату суду, правовий статус якої визначається Законом України Про державну службу.

13.07.2012 року прокурором Савранського району Одеської області в порядку ст.232 КПК України (1960 року) до Савранського районного суду була направлена кримінальна справа № 8 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України. Автоматизованою системою документообігу Савранського районного суду справа була розподілена для розгляду суддею ОСОБА_9 .

У січні 2013 року у приміщенні Савранського районного суду в смт. Саврань вул. Генерала Корначова, 5 до секретаря судового засідання суду ОСОБА_10 звернулись сестри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з проханням з`ясувати в судді ОСОБА_9 , чи не винесе вона щодо їх чоловіків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вироку, не пов`язаного з реальним позбавленням волі. Виконуючи їх прохання, ОСОБА_10 поцікавилась про це у судді ОСОБА_9 .. Остання, перебуваючи у своєму робочому кабінеті у приміщенні Савранського районного суду, повідомила через ОСОБА_10 про свою згоду задовольнити прохання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , указавши, що винесе вирок, яким призначить максимально м`яке покарання підсудним, за умови передачі їй неправомірної вигоди в розмірі 5000 дол. США.

Довідавшись від ОСОБА_10 про вказаний суддею ОСОБА_9 розмір неправомірної вигоди, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що така сума коштів є для них завеликою, про що ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_9 , котра зменшила суму неправомірної вигоди до 4000 дол. США, на що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 погодилися.

ОСОБА_9 запропонувала ОСОБА_10 одержати для себе неправомірну вигоду через співмешканця ОСОБА_15 , схиливши ту до співучасті у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України. Після цього ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно із ОСОБА_9 попросили ОСОБА_15 , необізнаного у протизаконних діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , отримати для них кошти у ОСОБА_14 .

У період з 01.03.2013 року по 18.03.2013 року у другій половині дня, ОСОБА_14 , попередньо зателефонувавши ОСОБА_15 , зустрілася з ним неподалік бару Акваріум, що на вул. Суворова, буд. 4 смт.Саврань, де у його автомобілі марки Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 передала для судді ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди в розмірі 1700 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 13588,10 грн.

Після цього ОСОБА_15 одразу поїхав додому, де в будинку, що по АДРЕСА_4 віддав кошти ОСОБА_10 , котра, на виконання попередніх домовленостей із ОСОБА_9 , того ж вечора передала вказані кошти неправомірної вигоди ОСОБА_9 за місцем проживання останньої за адресою АДРЕСА_2 за призначення максимально м`якого покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у кримінальній справі.

02.04.2013 року ОСОБА_13 , попередньо дізнавшись від ОСОБА_14 про необхідність передачі решти неправомірної вигоди через ОСОБА_15 , ввечері зателефонувала останньому. Проте той, не будучи обізнаним у деталях, попросив зателефонувати наступного дня.

Про вказаний телефонний дзвінок ОСОБА_10 одразу повідомила ОСОБА_9 , яка, маючи на меті найскоріше одержати кошти, категорично вказала про необхідність одержання неправомірної вигоди наступного дня, тобто 03.04.2013 року.

У свою чергу ОСОБА_10 попросила ОСОБА_15 зустрітися наступного дня із ОСОБА_13 та отримати від неї кошти для ОСОБА_9 , які після цього необхідно передати їй, тобто ОСОБА_10

03.04.2013 року близько 12 год. 22 хв. ОСОБА_13 за домовленістю із ОСОБА_15 , котрий не був обізнаним у протиправних діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зустрілися неподалік бару Акваріум по вул. Суворова, буд. 4 смт. Саврань, де у його автомобілі марки Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 передала для судді ОСОБА_9 раніше обумовлену суму залишку неправомірної вигоди в розмірі 3000 дол. США.

Дізнавшись у ОСОБА_15 про одержання коштів, ОСОБА_10 о 12 год. 24 хв. зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про це. Після цього ОСОБА_15 одразу поїхав додому, де в будинку по АДРЕСА_4 , передав указані кошти ОСОБА_10 , котра того ж дня повернула 1000 дол. США ОСОБА_14 , оскільки загальна сума одержаної неправомірної вигоди перебільшувала раніше обумовлену суму. Ввечері цього ж дня ОСОБА_10 відповідно до домовленості передала у квартирі ОСОБА_9 у АДРЕСА_2 решту неправомірної вигоди у сумі 2000 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03.04.2013 року становило 15986 грн. 00 коп.

Таким чином, за вказаних обставин у березні та квітні 2013 року суддя Савранського районного суду Одеської області ОСОБА_9 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою із секретарем судового засідання ОСОБА_10 , котра, діючи як пособник, сприяла ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, шляхом вимагання неправомірної вигоди одержала для себе через ОСОБА_10 від ОСОБА_14 та ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 3700 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03.04.2013 року становило 29574,1 грн. за призначення максимально м`якого покарання підсудним ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та призначити їй покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням функцій представника влади та відправленням правосуддя строком на 3 роки з конфіскацією всього належного їй майна, ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України та призначити їй покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням державної служби строком на 3 роки з конфіскацією всього належного їй майна, із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України 11 рангу державного службовця.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом при призначенні додаткового покарання, в порушення вимог ст. 55 КК України та п. 17 Постанови пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами додаткового покарання», зазначено про позбавлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 права обіймати посади у правоохоронних органах, хоча обвинувачені і не займають посади у правоохоронних органах. Разом з тим, апелянт зазначає, що районний суд не зазначив у своєму рішенні, яка саме частина майна конфіскується. Крім того, на думку апелянта, суд призначив занадто м`яке покарання, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Окрім цього, прокурор вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_9 , будучи суддею, а ОСОБА_10 , будучи працівником суду, вчинили тяжкі корупційні кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності, вину у скоєному не визнали, намагалися уникнути відповідальності, що свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення. Також, зазначає апелянт, районним судом не застосовано ст. 54 КК України до ОСОБА_10 та не позбавлено її 11 рангу державного службовця.
В своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просить вирок районного суду скасувати і ухвалити виправдувальний вирок.
На обгрунтування своїх вимог вказує, що вирок районного суду незаконний, необгрунтований і невмотивований, ухвалений з порушенням норм процесуального та матеріального права. Разом з тим, зазначає, що у порушення вимог ст. 291 КПК України у районному суді до підготовчого судового засідання знаходилися всі матеріали досудового розслідування, тобто крім передбаченого обвинувального акту та реєстру досудового розслідування. Крім того, апелянт зазначає, що під час підготовчого провадження було виявлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування не підписаний слідчим, а районний суд замість повернення обвинувального акту надав строк на усунення недоліків, що є порушенням норм процесуального права. Також, захисник вказує, що районним судом були допущені порушення норм матеріального права, оскільки у відповідності до обвинувального акту ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, а саме пособництво у одержанні неправомірної вигоди суддею ОСОБА_9 , як службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб поєднане з вимаганням неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, при цьому, в тому ж обвинувальному акті зазначено, що у період з 01.03.2013 року по 18.03.2013 року у другій половині дня ОСОБА_14 передала частину хабара в розмірі 1700 доларів ОСОБА_15 для передачі ОСОБА_9 . Таким чином, вказує апелянт, ОСОБА_14 передала частину хабара , а обвинуватили ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в отриманні неправомірної вигоди.
У своїх апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_9 та захисник-адвокат ОСОБА_7 в її інтересах просять вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.
Свої вимоги мотивують тим, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час підготовчого судового засідання було встановлено невідповідність вимогам ст. 109 КПК України доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування, який не був підписаний особою, яка його складала, однак, всупереч відповідному клопотанню захисту і вимогам ст. 314 КПК України суд не повернув обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування для усунення недоліків, а оголосив перерву та надав можливість усунути недоліки в суді, чим порушив принцип змагальності сторін , визначений ст. 22 КПК України. Разом з тим, апелянти вказують, що до початку судового розгляду по суті 03.12.2013 року, у головуючого судді, в порушення вимог статтей 291, 349 КПК України, знаходилися всі матеріали досудового розслідування, які ,як вбачається, потрапили до суду в обхід закону, оскільки 09.08.2013 року судом прийнято ухвалу про призначення судового розгляду вказаного кримінального провадження по суті, а клопотань про приєднання матеріалів досудового розслідування прокурором не заявлялось, що підтверджується звукозаписом та журналом судового засідання від 23.07.2013 року та 09.08.2013 року. Окрім цього, апелянти зазначають, що суд з власної ініціативи збільшив обсяг дослідження доказів всупереч своєму рішенню від 03.12.2013 року та дослідив всі матеріали досудового розслідування з грубим порушенням норм КПК. Також, апелянти вказують на те, що при проведенні слідчих дій обшуку службового кабінету ОСОБА_9 згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2015 року було вилучено власний ноутбук та два мобільні телефони, хоча судом було надано дозвіл лише на відшукання та вилучення грошових коштів та матеріальних цінностей. Крім того, апелянти наголошують, що як доказ вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сторона обвинувачення послалася на МР-плеєр «Transcend», який не може бути доказом у справі, оскільки як видно із показів свідка ОСОБА_13 , він використовувався ще до початку реєстрації кримінального провадження, тобто свідок протизаконно здійснював записи, при цьому, суд визнав протокол огляду портативного МР-плеєра «Transcend» від 24.03.2013 року доказом по даному кримінальному провадженню, хоча здійснені на ньому записи здобуті з порушенням вимог ст. 86, 87 КПК України, а також, у вказаному протоколі та додатках до нього слідчий самостійно ідентифікував голоси ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з чим погодився і суд, визнавши протокол огляду портативного МР-плеєра з додатками до нього допустимими доказами. Разом з вищевикладеним, апелянти вважають, що висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки з січня 2013 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проводилися провокаційні дії зі сторони працівників СБУ за участі ОСОБА_13 , спрямовані на дискредитацію судді, так як, 21.03.2013 року було відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_13 , а вже 22.03.2013 року старший слідчий в особливо важливих справах відділу з рослідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на проведення особистого обшуку ОСОБА_9 та службового кабінету, з метою відшукування та вилучення зазначених у клопотанні грошових коштів та матеріальних цінностей, речей та предметів, змивів з долоней рук та фрагментів особистого одягу у разі необхідності. 25.03.2013 року, вказують апелянти, слідчим суддею надано відповідний дозвіл на обшук. Того ж дня, слідчий та прокурор намагалися відшукати, тобто, вбачається організація та проведення провокаційних дій зі сторони СБУ та Генеральної прокуратури України. Крім того, вказані обставини підтверджуються допитом свідка ОСОБА_13 (допит від 03.12.2013 р.), яка показала що «її просили відтягнути суд, бо не вспівали підготовити папери» та показами свідка (понятої) ОСОБА_16 (допит від 10.09.2014 р.), яка показала, що в той день (03.04.2013 року) нічого не получилося», а грошові кошти, які мали бути вилучені, як предмет кримінального правопорушення згідно протоколу огляду грошових коштів, були вручені свідку ОСОБА_13 лише 03.04.2013 року, тобто дозвіл на проведення обшуків передував та планувався слідчим та оперативними працівниками завчасно, внаслідок чого, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до незаконного обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченуОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити , обвинувачену ОСОБА_9 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_17 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в її інтересах, підлягають задоволенню, апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , прокурора , підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.369 КПК судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ст.374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частини. У мотивувальній частині зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.

Згідно ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Після проголошення вироку головуючий роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку.

Вивченням матеріалів провадження, інформації на технічному носії інформації - диску CD-R, наявному в матеріалах кримінального провадження (т.5 а.п.114), встановлено, що 31 січня 2015 року в судовому засіданні головуючим був проголошений вирок.

Разом із тим, текст вироку , який є в матеріалах кримінального провадження не відповідає тексту вироку, який був проголошений в судовому засіданні та є на технічному носії інформації, а саме: не повністю проголошені покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , документи , зазначені на 96-99 сторінках вироку, взагалі не проголошені сторінки 100-101, де зазначені документи та речові докази, не повністю проголошений текст вироку на сторінках 102-106, в тому числі і резолютивна частина вироку.

Крім того,слід зазначити , що після проголошення вироку головуючим не було роз`яснено обвинуваченим та захисникам право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Також,колегія суддів встановила, що в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції в підтвердження винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих правопорушень поклав дослідженні в суді письмові та речові докази , а саме: заяву про кримінальне правопорушення від 21.03.2013 року, протокол усної заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду портативного МР-плеєра "Transcend" 8 Гб. від 24.03.2013 року, роздруківки розмов , протокол огляду грошових коштів від 03.04.2013 року, протокол обшуку від 05.04.2013 року, протокол від 09.04.2013 року за результатами проведення оперативно-технічного заходу "аудіо контроль" за 03.04.2013 року, протокол від 10.04.2013 року за результатами проведення оперативно-технічного заходу "негласного відео контролю" за 03.04.2013 року, протокол від 15.04.2013 року за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії "зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж" з 29.03.2013 по 09.04.2013 року, протокол від 15.04.2013 року за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії "зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж" з 02.04.2013 по 09.04.2013 року, протокол від 15.04.2013 року за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії "зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж" з 02.04.2013 по 09.04.2013 року, Указ Президента України від 07.12.2009 року № 1016/2009, наказ в.о. голови Савранського районного суду Одеської області від 27.01.2010 року № 9, наказ голови Савранського районного суду Одеської області від 04.07.2008 року № 55, наказ керівника апарату Савранського районного суду Одеської області від 11.10.2012 року № 42-ос/к, протокол огляду грошових коштів - доларів США від 22.05.2013 року, протокол огляду грошових коштів - доларів США від 22.05.2013 року, висновок судово-почеркознавчої експертизи від 21.06.2013 року № 6077/6078/13-32, звукозапис, що міститься на портативному МР-плеєрі "Transcend" 8 Гб. від 24.03.2013 року , звукозапису розмов між ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , відеозапис проведеного 05.04.2013 року обшуку квартири у якій проживає ОСОБА_9 , звукозапис оперативно-технічного заходу "аудіо контроль" 03.04.2013 року розмови між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , відео- та звукозапису оперативно-технічного заходу "негласного відео контролю" за 03.04.2013 року, звукозапис, здійсненого за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії "зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж" з 29.03.2013 по 09.04.2013 року , звукозапис, здійсненим у ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії "зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж" з 02.04.2013 по 09.04.2013 року , звукозапис, здійсненим за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії "зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж" з 02.04.2013 по 09.04.2013 року,даны, характеризуючи особу обвинувачених.
Проте, з журналів судових засідань, які відбулися 23.07.2013 року і 09.08.2013 року ( попередній судовий розгляд), 17.10.2013 року, 11.11.2013 року, 03.12.2013 року, 25.12.2013 року, 29.01.2014 року, 25.03.2014 року, 28.04.2014 року, 07.07.2014 року, 22.10.2014 року, 04.11.2014 року, 22.12.2014 року, 05.01.2015 року, 31.01.2015 року (т.4 а.п. 56-58, 86-88, 123, 140-150, 158, 167, 172, 184,193, 206-209, 217, 234, т.5 а.п. 27, 33, 37-38, 43-48,54-55,59, 64, 68-69, 76-82, 86-88), не вбачається, що судом першої інстанції ухвалювалось рішення про долучення матеріалів кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які містять вищевказані письмові та речові докази, до матеріалів судової справи. Також, слід зазначити, що при оголошенні доказів у кримінальному провадженні, судом не оголошувалось аркуші та том кримінального провадження, що підтверджується записом на технічному носії.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ,які 03.07.2013року надійшли до Ульяновського районного суду Кіровоградської області до обвинувального акту , щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був доданий реєстр матеріалів досудового розслідування №0000121 від 21.03.2013року, який не відповідав вимогам ст.109 КПК України, тобто не був підписаним слідчим в особливо важливих справах ОСОБА_19 . Проте, суд , відповідно до п.3 ч.3 ст.291 КПК України, не повернув прокурору обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування для усунення недоліків, а усунув вказане порушення в не процесуальний спосіб ( т.4 а.с. 58, 63-84).

Зважаючи на викладене, зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції при здійсненні судового провадження, колегія суддів відносить до істотних порушень, які свідчать про порушення принципу рівності перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які на думку колегії суддів є істотними, та не відповідають загальним засадам кримінального провадження (ст. ст. 9,10, 17, 20, 22, 21 КПКУкраїни).

Таким чином, на думку колегії суддів, ухвалений судом вирок був винесений на підставі доказів, які не були долучені у встановленому законом порядку та був проголошений судом не в повному обсязі.

Тобто суд першої інстанції допустив порушення ст.ст. 87, 370, 374, 376 КПК України, що перешкодило йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що згідно вимог ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 цього ж закону - підставами для скасування вироку суду.

Істотні порушення вимог процесуального закону та відповідно до ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Таким чином, виходячи із передбачених ст. ст. 7, 9 ч.6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.409, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення обвинуваченим реалізації їх права на захист, права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалений вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2015 року, стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що наведені вище істотні порушення позбавляють можливості суд апеляційної інстанції прийняти рішення по суті апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді, який ухвалив вирок, в іншому складі суддів.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не входить в обговорення доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону про кримінальну відповідальність та покарання, і вважає, що доводи апеляційних скарг мають бути предметом дослідження при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно дослідити повно і всебічно в сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, всі обставини справи, проаналізувати наявні докази, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в її інтересах, задовольнити, апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , прокурора , задовольнити частково.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2015 року, стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд в Ульяновськомцу районному суді Кіровоградської області в іншому складі суддів.

Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити обрану особисте зобов`язання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4