Справа №489/7426/14-к 23.02.2015 23.02.2015 23.02.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 10000190 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2014 року, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, проживає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2014 року в частині вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити новий вирок, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про відшкодування шкоди.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 року виправних робіт за місцем роботи обвинуваченого з відрахуванням в дохід держави 10% його місячного заробітку, без позбавлення права керування транспортним засобом.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Ухвалено з ОСОБА_5 стягнути на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (ОНДІСЕ) витрати на проведення експертиз в сумі 1 955,70 грн., на користь держави витрати на лікування ОСОБА_8 в сумі 2 936,09 грн., на користь ОСОБА_8 у відшкодування майнової шкоди 20 874,34 грн.
В позові ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності його вини, вважає, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2014 року неправомірно задоволені позовні вимоги ОСОБА_8 , оскільки останній просив стягнути майнову шкоду з ОСОБА_5 та СК «Гарант Авто» в солідарному порядку, а моральну шкоди особисто з обвинуваченого.
Обвинувачений зауважує на те, що СК «Гарант авто», відповідно до ст. 62 КПК України, повинна бути залучена до участі у справі, як цивільний відповідач, статус якого вона набула з моменту подачі позову потерпілим та пред`явлення вимог. Задовольняючи позовні вимоги, суд стягнув відшкодування з неналежного відповідача.
Апелянт зазначає, що між ним та СК «Гарант-Авто» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом обов`язкового страхування №АІ/0246583 від 07.04.2014 р., ліміт відповідальності за спричинену майнову шкоду визначений договором в розмірі 50 000 грн., розмір франшизи 0. Він вчасно, у триденний строк, звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП, а тому всю відповідальність і обов`язок має нести виключно страхова компанія.
Вважає, що обов`язок відшкодування майнової шкоди (в межах ліміту відповідальності), спричиненої ним третім особам, заподіяної внаслідок ДТП, несе відповідна страхова компанія, з якою укладено договір, а він повинен нести відповідальність у разі спричинення шкоди, розмір якої виходить за межі ліміту відповідальності. В такому випадку він має сплатити різницю між сумою ліміту та фактичним розміром спричиненої шкоди. Потерпілий має право на звернення до страховика (СК «Гарант-Авто») з заявою про отримання відшкодування та отримання такого відшкодування. Тобто завдяки вироку потерпілий має можливість отримати кошти від нього, ОСОБА_5 , стягнуті вироком та звернутись до страховика і отримати повторно ту ж суму відшкодування. Суд не звернув на це уваги, що призвело до помилкового розв`язання цивільного позову.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
30.09.2014 р., близько 08.00 години, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Део Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по сухій прямій ділянці проїжджої частини вул. Авангардної від пр. Жовтневого в напрямку вул. Залізничної.
Рухаючись у зворотному напрямку, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Авангардної та Чайковського, водій автомобіля Део Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , грубо порушиючи п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, при проїзді вказаного перехрестя, виконуючи маневр повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, не контролював свій рух, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати, не прийняв своєчасно мір до зменшення швидкості руху свого транспортного засобу, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був прийняти, виїхав на вказане перехрестя, не надавши переваги проїзду мотоциклу HONDA STEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному для нього напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію мотоциклу HONDA STEED, ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження у вигляді: осколкового двухлодижечного перелому лівої голені зі зміщенням, вивиху стопи, чисельних забоїв та саден, рваної рани середньої треті лівої голені, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1613 від 21.10.2014 р. відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк понад 21 добу.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вину визнав, у вчиненому розкаявся, кримінальне правопорушення вчинив вперше, часткове відшкодував збитки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, потерпілого, який вважав вирок законним та обгрунтованим, дослідивши додатково надані обвинуваченим матеріали, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину при обставинах, установлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
При призначені ОСОБА_5 покарання, суд врахував як характер і тяжкість вчиненого ним злочину, який є невеликої тяжкості, так і дані, що характеризують особу обвинуваченого.
Покарання обвинуваченому призначено в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України і є справедливим та достатнім для його виправлення. Призначення саме такої міри покарання у вироку належно мотивовано.
Разом з тим, вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_8 та витрат на його лікування підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 та прокурором під час досудового слідства заявлені цивільні позови про стягнення з ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди 20 874,34 грн., у відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. та витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 2 936,09 грн. та надані документи на підтвердження позовних вимог (заява від 20.11.2014 року, а. п. 8-11,25-60).
Задовольняючи позов потерпілого, суд стягнув з обвинуваченого у відшкодування майнової шкоди 20 874,34 грн. та витрати на лікування потерпілого 2 936,09 грн.
Таке рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до полісу № АІ 0246583 від 07.04.2014 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє з 18.04.2014 р. до 17.04.2015 р., СК «Гарант-Авто» застрахована цивільно - правова відповідальність ОСОБА_5 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого) 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 000 грн. Як вбачається з повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_5 30.09.2014 р. повідомив ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про дорожньо-транспортну пригоду за його участю.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції від 05.07.2012 р.), чинній на час дорожньо-транспортної пригоди 30.09.2014 р.) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 26-1 цього Закону передбачено, що потерпілому також відшкодовується моральна шкода.
Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що відшкодування майнової шкоди повинно здійснюватися страховиком у відповідних межах.
Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції в порушення положень п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» заявлений у кримінальній справі цивільний позов вирішив з порушенням норм матеріального права без залучення до участі у справі страхової організації, як цивільного відповідача.
За вказаних обставин вирок в частині вирішення цивільних позовів потерпілого та прокурора підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2014 року відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення заподіяної злочином майнової шкоди та прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого скасувати, а провадження направити в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вказаний вирок суду залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ _______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3