У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського
О.Г.,

суддів з
участю прокурора

Таран Т.С. та
Гриціва М.І., Колесниченка О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 13 листопада 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 28 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2006 року щодо нього,

встановила:

вироком Євпаторійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 28 вересня 2006 року, залишеного без зміни ухвалою
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2006 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканця міста Євпаторія, громадянина України, згідно з ст. 89 КК України
раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі на строк 2 (два)
роки й на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування цього покарання з
випробуванням з встановленням іспитового строку 1 (один) рік шість місяців, з
покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов'язків не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання, періодично з'являтись туди для реєстрації.

На підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію» від
23 червня 2005 року ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання.

Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 202 (двісті дві) гривні 30 копійок.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 21
травня 2005 року близько 19 години на спільному подвір'ї будинку АДРЕСА_1 через
особисту неприязнь під час сварки ОСОБА_2 ударами лопатою по голові та іншим
частинам тіла заподіяв йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений зазначає, що суд
неправильно оцінив дійсні обставини справи, не взяв до уваги його показання та
показання очевидців злочину про його самозахист від протиправних дій
потерпілого, не усунув суперечливостей у доказах, а тому дійшов помилкового
висновку про його винуватість у злочині.

Відсутністю рішення за наслідками розгляду скарги про
заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 під час нападу на нього мотивує порушення
судом вимог кримінально-процесуального закону.

Просить постановлені щодо нього судові рішення скасувати
та закрити справу.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора Колесниченка О.В. про залишення вироку без зміни, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у
задоволенні скарги слід відмовити.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений
ОСОБА_1 оспорює фактичні обставини справи, які були предметом оцінки судів
першої та апеляційної інстанцій і перегляду відповідно до вимог ч. 1 ст. 398
КПК України у касаційному порядку не підлягають, а тому не можуть бути
підставами для зміни чи скасування судових рішень.

Суд належно обґрунтував свої висновки про доведеність
вини ОСОБА_1 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень
ОСОБА_2 відповідними доказами, які були досліджені згідно з вимогами
кримінально-процесуального законодавства.

Зокрема, цього висновку суд дійшов на підставі показань
потерпілого ОСОБА_2 про побиття його ОСОБА_1 за описаних у вироку обставин,
аналогічних показань свідка ОСОБА_3,
показань свідка ОСОБА_4, яка була очевидцем того, як засуджений замахувався на
потерпілого лопатою, а через деякий час побачила на його обличчі кров, даних
висновку судово-медичної експертизи про виявлення на тілі ОСОБА_2 середньої
тяжкості тілесних ушкоджень, які могли утворитись за встановлених у вироку
обставин, та інших доказів.

Доводи касаційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому
злочину є безпідставними, оскільки, як видно з матеріалів справи, суди першої
та апеляційної інстанцій ретельно їх перевіряли і обґрунтовано визнали такими,
що спростовуються зібраними у справі доказами.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановлених у справі судових рішень, не
встановлено.

У процесі судового розгляду справи за наполяганням суду
була проведена перевірена заява ОСОБА_1 про заподіяння йому легких тілесних
ушкоджень ОСОБА_2, за наслідками якої органами досудового слідства 18 вересня
2006 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи
стосовно нього (а.с.184-186).

Тому доводи засудженого про відсутність у справі рішення
з приводу побиття його потерпілим не відповідають дійсності.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд відповідно до вимог
ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину та
дані про особу засудженого. Зважаючи на ці обставини та пенсійний вік ОСОБА_1,
було прийнято рішення про звільнення останнього від відбування покарання на
підставі акта про амністію, яке в касаційній скарзі не оспорюється.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційної скарги засудженого
ОСОБА_1.

С у д д і:

Синявський О.Г. Таран
Т.С. Гриців
М.І.