йСправа № 529/206/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2015 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого , 24 січня 2014 року Диканським районним судом за ст. 190 ч. 1 КК України до покрання у виді 120 годин громадських робіт , обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим вироком Диканського районного суду Полтавської області від 24. 01. 2014 року за ст. 190 ч. 1 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, знаючи про необхідність відбування призначеного судом покарання, без поважних на те причин ухилявся від його відбуття.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 був офіційно викликаний до Диканського РВ КВІ УДП т СУ для вирішення питання відбуття ним призначеного судом покарання. 03.03.2014 року, коли він з`явився до Диканського РП КВІ його було ознайомлено з порядком та умовами відбуття покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 389 ч. 2 КК України у разі ухилення від його відбування.

Цього дня ж обвинувачений ОСОБА_4 повідомив працівників Диканського РП КВІ про його намір проживати та відбувати визначене йому судом покарання за місцем проживання його матері в м. Миргород Полтавської області.

Надавши працівникам Диканського РП КВІ вказану інформацію обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення виконання вироку суду на вказане ним нове місце проживання АДРЕСА_2 не прибув та не приступив до виконання призначеного йому покарання, а самовільно поїхав в м. Київ де і проживав до часу його виявлення працівниками міліції.

При розгляді кримінального провадження суді обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України визнав повністю та детально пояснив, що він, будучи засудженим 24. 01. 2014 року вироком Диканського районного суду за ст.190 ч. 1 КК України до покарання у виді до 120 годин громадських робіт та знаючи про необхідність відбуття цього покарання, без поважних причин умисно не з`являвся для відбуття покарання у виді громадських робіт за визначеним йому новим місцем проживання, в м. Миргороді Полтавської області. Далі поянив, що він з метою ухилення від відбування покарання визначеного йому судом поїхав працювати в. Київ, де тимчасово проживав до часу виявлення його працівниками міліції.

Так як, обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, в суді заявив, що сумнівів у достовірності доказів по справі, зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, він не має, ніякі обставини не оспорює, тому він та прокурор вважали недоцільним дослідження судом доказів, які ніким не оспорюються. За вказаних обставин після роз`яснення обвинуваченому положень та наслідків ст. 349 КПК України, судове слідство по справі було обмежене допитом обвинуваченого та дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 за статтею 389 ч. 2 КК України як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, є вірною, так як обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим 24. 04. 2014 року Диканським районним судом за ст. 190 ч. 1 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт та знаючи про необхідність відбуття цього покарання, без поважних на те причин не виконував покладених на нього обов`язків, а також в період відбуття покарання без причини не з`являвся для відбування покарання до органів КВІ за вказаним ним місцем свого проживання, а самостійно, навмисно, з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання у виді громадських робіт виїхав до м. Києва. Через деякий час він був затриманий працівниками міліції. Тобто своїми умисними діями допустив ухилення від відбування призначеного йому судом покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи покарання обвинуваченому за статтею 389 ч. 2 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує його каяття, відсутність тяжких наслідків.

Згідно ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд по справі не знаходить.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, є працездатною особою, але ухиляється від зайняття суспільно-корисною діяльністю, суд не вбачає підстав для застосування до цього обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання, а вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання у виді арешту, що передбачено вимогами ст. 389 ч. 2 КК України.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ту обставину, що вказаний злочин обвинувачений вчинив у період не відбутого покарання у виді 120 годин громадських робіт за вироком Диканського районного суду від 24. 01. 2014 року, а тому вважає необхідним призначити йому покарання відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання не відбутого покарання у виді 120 годин громадських робіт до покарання за ст. 389 ч. 2 КК України, з перерахуванням при цьому відповідно до ст. 72 КК України громадських робіт у арешт, де одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт, що становить невідбутих 15 днів арешту.

Враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_4 призначається покарання у виді арешту, а під час досудового слідства до нього запобіжний захід не застосовувався, тому до вступу вироку в законну силу слід обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із взяттям обвинуваченого під варту із зали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 369 - 371, 373 - 377, 391, 395 КПК України, суд ,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді двох місяців арешту.

За сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання у виді двох місяців арешту повністю приєднати не відбуте покарання обвинуваченим ОСОБА_4 за попереднім вироком Диканського районного суду від 24 січня 2014 року, за ст. 190 ч. 1 КК України, у виді 120 годин громадських робіт, що в перерахунку відповідно до ст. 72 КК України становить 15 днів арешту, і остаточно до відбування обвинуваченому ОСОБА_4 визначити покарання у виді двох місяців і 15 днів арешту.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати у виді взяття під варту, взявши засудженого під варту із зали суду, і строк відбування покарання йому обчислювати з 16 березня 2015 року.

Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд, а обвинуваченим ОСОБА_4 , який утримується під вартою, в той же строк з моменту одержання копії вироку.

Головуючий: