Дата документу Справа № 336/8636/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/8636/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/986/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2015 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002680 від 20 липня 2014 року за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , а також обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сиваське Новотроїцького району Херсонської області, учня 9-го класу ЗОШ № 85, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, учня 3-го курсу Державного навчального закладу Запорізьке Вище професійне училище Моторобудівник, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнено ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням строком на 2 роки, якщо вони протягом цього строку не вчинять нового злочину та виконають покладені на них зобов`язання, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, учня 1-го курсу Державного навчального закладу Запорізький професійний ліцей автотранспорту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

17 липня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. В силу ст. 71 КК України, шляхом складання призначеного покарання з частиною покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2014 року, призначено ОСОБА_9 за сукупністю вироків остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді особистої поруки залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня фактичного затримання засудженого після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді особистої поруки залишено без змін.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_12 ,

захисники: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_9 ,

законний представник обвинуваченого ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 є неповнолітньою особою, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував заподіяну шкоду. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки добровільно відмовився від вчинення крадіжки. Крім того, вважає, що судом призначено надто суворе покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які раніше не притягались до кримінальної відповідальності, є неповнолітніми, мають позитивні характеристики, активно допомагали слідству, визнали вину та щиро розкаялись у вчиненні кримінального правопорушення, шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі, майно повернуто. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 та ОСОБА_10 призначити покарання із застосуванням ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 вважає, що призначений ОСОБА_10 іспитовий строк тривалістю 2 роки є надто суворим, оскільки останньому призначене мінімальне покарання за ч. 3 ст. 185 КК України. Крім того, ОСОБА_10 щиро розкаявся у вчиненому, визнав провину та є неповнолітнім. Просить вирок змінити та зменшити ОСОБА_10 іспитовий строк з 2 років до 1 року.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
20 липня 2014 року, приблизно о 01-00 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисних мотивів, відігнули металеву ляду кіоску, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 . Після чого, ОСОБА_10 за допомогою цеглини розбив вікно, проник у приміщення кіоску, з внутрішньої сторони відчинив двері кіоску та впустив туди ОСОБА_7 .

ОСОБА_9 в цей час направився до футбольного поля, де здійснював спостереження за навколишнім оточенням на випадок непередбаченої появи сторонніх осіб.

Таким чином, вони таємно викрали з вищевказаного кіоску майно, яке належало ОСОБА_14 , на загальну суму 1 292 грн.

Заслухавши доповідь судді, захисників та обвинуваченого, законного представника обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини.

Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні вказаного злочину відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ніким з учасників провадження не оспорюється.

Що ж до тверджень захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про незаконність засудження ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України, то вони спростовуються матеріалами справи.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 в таємному викраденні чужого майна, винним себе не визнав, при цьому показав, що він лише допоміг ОСОБА_7 і ОСОБА_10 відігнути ляду на вікні кіоску, після чого відійшов до футбольного поля біля школи, звідки спостерігав за навколишньою обстановкою. Він бачив, як ОСОБА_7 і ОСОБА_10 виносили з кіоску коробки з продуктами та переносили їх до посадки. Через деякий час він помітив патрульну машину міліції, яка їхала в напрямку кіоску. Потім до нього підбіг ОСОБА_7 , разом з яким вони втекли з місця пригоди.

ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_9 у кіоск не проникав, а тільки допоміг їм відігнути ляду. Після цього він відійшов до футбольного поля та спостерігав за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_7 і ОСОБА_10 почали виносити з кіоску майно.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що вони у складі патрульної групи прибули за викликом на місце скоєння злочину, де вони затримали ОСОБА_10 , який розповів, що він разом з одним своїм знайомим виносили коробки з кіоску, а третій співучасник відносив коробки подалі та спостерігав за навколишньою обстановкою.

Крім того, винність ОСОБА_9 підтверджується також іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні і обґрунтовано покладеними в основу вироку.

Так, з протоколів проведення слідчих експериментів від 27 жовтня 2014 року та від 29 жовтня 2014 року слідує, що ОСОБА_7 розповів, як він з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відігнули металеву ляду на вікні кіоску, після чого він разом з ОСОБА_10 викрали продукти та гроші, а ОСОБА_9 в цей час знаходився неподалік та вів спостереження за навколишньою обстановкою.

Викладене підтверджується аналогічними поясненнями, даними під час слідчого експерименту ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції також досліджено, в якості речового доказу диск з відеозаписом слідчого експерименту від 29 жовтня 2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який містить відеозапис пояснень ОСОБА_9 , що узгоджуються із зазначеними вище протоколами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_9 безпосередньо приймав участь у крадіжці, допомагав іншим співучасникам проникнути всередину кіоску та залишив місце злочину після того, як працівники міліції прибули до кіоску та затримали там ОСОБА_10 .

Діям обвинуваченого ОСОБА_9 дана правильна юридична оцінка.

Доводи апеляційних скарг захисників в частині невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам винних ОСОБА_17 та ОСОБА_10 колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки призначене обвинуваченим ОСОБА_17 та ОСОБА_10 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як вбачається з вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особи винних ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які мають постійне місце проживання, раніше не судимі, на обліках у ЗОНД та ЗОПБ не перебувають, за місцем навчання ОСОБА_10 характеризуються позитивно, ОСОБА_7 за місцем навчання та проживання характеризується задовільно.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 суд визнав щире каяття, повне визнання провини, вчинення злочину неповнолітніми. Обставини, що обтяжують покарання відсутні. З урахуванням всіх обставин справи, наявності пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив справедливе покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України.

Що стосується доводів захисників про повне відшкодування завданої шкоди, колегія суддів вважає їх також непереконливими, оскільки таку шкоду було відшкодовано шляхом вилучення та повернення викраденого у зв`язку із затриманням обвинувачених на місці вчиненого злочину.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання відповідає зазначеним вимогам закону, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для його подальшого пом`якшення та застосування ст. 69 КК України, про що ставиться питання в апеляційних скаргах, не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
1. 2. 3.