Ухвала

іменем україни

11 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Квасневської
Н.Д.,

суддів Дембовського С.Г.,
Кульбаби В.М.,

при секретарі Петрику В.В.,

за участю прокурора Саленка І.В.,

захисника
ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене у
Єдиний реєстр досудових розслідувань
за № 0000001 за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,
проживаючого у АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365
КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Славутицького міського суду
Київської області від 07 червня 2013 року
ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 365 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК
України, до покарання у виді штрафу в
розмірі 10 200 грн.

Вироком Апеляційного суду Київської
області від 23 квітня 2014 року вирок суду
першої інстанції скасовано в частині
призначення покарання.

Постановлено вважати ОСОБА_2 винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
365 КК України, та призначено покарання у
виді 3 років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади у
правоохоронних органах строком на 3
роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено
ОСОБА_2 спеціального звання «полковник
міліції».

В решті вирок місцевого суду залишено
без зміни.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2
порушує питання про зміну вироку суду
апеляційної інстанції щодо нього у
частині призначеного покарання.
Посилається на невідповідність
обраного покарання тяжкості злочину та
його особі внаслідок суворості та
просить звільнити його від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України.

ОСОБА_2 засуджений за те, що він, будучи
службовою особою -представником влади,
обіймаючи посаду начальника
Славутицького МВ ГУ МВС України в
Київській області, тобто являючись
працівником правоохоронного органу, 20
грудня 2012 року з 15 год. 30 хв. до 17 год.
30 хв., знаходячись в приміщенні
Славутицького МВ ГУ МВС України в
Київській області, діючи умисно, явно
виходячи за межі наданих владних
повноважень щодо осіб, доставлених до
райвідділу міліції у зв'язку з
порушенням громадського порядку, у
службовому кабінеті № 304 наніс
декілька ударів долонями рук
потерпілому ОСОБА_3 в область скроні,
спричинивши легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я, та, в
службовому кабінеті № 316 наніс
потерпілому ОСОБА_4 2-3 удари кулаком в
область голови та 1 удар кулаком в
область живота, спричинивши легкі
тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я.

Заслухавши доповідача, пояснення
засудженого та його захисника на
підтримання касаційної скарги, думку
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_2 та правильність кваліфікації
його дій не оспорюються в касаційній
скарзі.

Доводи касаційної скарги засудженого
про суворість призначеного покарання є
необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд
призначає покарання у межах санкції
закону, з урахуванням ступеню тяжкості
злочину, даних про особу засудженого та
обставин, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Перевіряючи кримінальне провадження,
суд апеляційної інстанції, не знайшов
підстав для застосування щодо
засудженого ст. 69 КК України.

Посилання засудженого у касаційній
скарзі на те, що судом апеляційної
інстанції не повністю враховано
обставин, що пом'якшують покарання не
відповідає матеріалам кримінального
провадження.

Як убачається зі змісту вироку, суд
апеляційної інстанції, призначаючи
ОСОБА_2 покарання, урахував тяжкість
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, які впливають на покарання.
Так, суд взяв до уваги, позитивну
характеристику засудженого, який
вперше притягується до кримінальної
відповідальності, щиро розкаявся,
активно сприяв розкриттю
кримінального правопорушення,
добровільно відшкодував шкоду, надав
потерпілим медичну допомогу після
вчинення злочину, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей, є інвалідом ІІ
групи, потерпілим внаслідок
Чорнобильської катастрофи ІІІ
категорії, пенсіонером. Також суд
урахував і наслідки кримінального
правопорушення, а саме те, що ОСОБА_2
будучи працівником правоохоронного
органу - начальником Славутицького МВ
ГУ МВС України в Київській області,
маючи спеціальне звання полковника
міліції, на якого відповідно до Закону
України «Про міліцію» покладено
функції захисту життя, здоров'я, прав і
свобод громадян, власності, інтересів
суспільства і держави від протиправних
посягань, вчинив тяжкий злочин,
застосувавши до потерпілих насилля в
приміщенні Славутицького МВ ГУ МВС
України в Київській області завдавши
їм легкі тілесні ушкодження, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

У зв'язку із цим колегія суддів вважає,
що обране ОСОБА_2 покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК України, воно є
необхідним для виправлення та
попередження нових злочинів. Підстав
для пом'якшення призначеного покарання
та для звільнення від відбування
покарання з випробуванням на підставі
ст. 75 КК України немає.

Колегія суддів також, погоджується з
рішенням суду апеляційної інстанції
про призначення засудженому
додаткових покарань. Оскільки, судом
встановлено, що вчинення ОСОБА_2
злочину було пов'язано із зайняттям ним
посади в правоохоронних органах, тому
рішення суду про позбавлення його
права займати відповідні посади є
обґрунтованим та відповідає вимогам
ст. 55 КК України. Позбавлення ОСОБА_2
спеціального звання «полковник
міліції» відповідає положенням ст. 54 КК
України.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд
належним чином мотивував своє рішення,
тому підстав вважати вирок суду
апеляційної інстанції таким, що не
відповідає вимогам закону, немає.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Київської
області від 23 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і :

Квасневська Н.Д.
Дембовський С.Г. Кульбаба
В.М.