У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна
В.О.,

суддів

Гриціва
М.І. та Коротких О.А.,

за участю прокурора

Кривов'яза
Я.І.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 26 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 - законного представника неповнолітньої потерпілої
ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада
2007 року,

в с т а н о в и л а:

вироком
Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2007
року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця села Старий Гвіздець
Коломийського району Івано-Франківської області, такого, що не має судимості, -

було
засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до обмеження волі на строк один рік.

Розглядаючи кримінальну справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд
Івано-Франківської області задовольнив
апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції,
та потерпілої й скасував вирок Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 27 серпня 2007 року в частині призначення міри
покарання і постановив свій вирок від 22 листопада 2007 року, яким засудив
ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк
два роки.

ОСОБА_3 визнано судом винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких
обставин.

16 червня 2007 року близько 16-ої години ОСОБА_3, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 вчинив розпусні дії щодо
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, - зняв з неї плавки і для задоволення свої
статевої пристрасті торкався статевих органів дівчинки.

У касаційній скарзі представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_1
порушується питання про скасування вироку з направленням справи на новий
судовий розгляд. Свою вимогу вона обґрунтовує тим, що судом ОСОБА_3 засуджено
неправильно, оскільки, на її думку, його необхідно також було засудити за
незаконне позбавлення волі та катування, оскільки він зв'язував мотузкою
малолітній ОСОБА_2 руки та ноги, а також утримував її в кімнаті під час
вчинення розпусних дій.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Кривов'яза
Я.І. про залишення вироку апеляційного суду як законного і обґрунтованого,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований
висновок про доведеність винності ОСОБА_3 у вчиненні розбещення малолітньої.
Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та
перевірених у судовому засіданні доказах. Зокрема, сам засуджений у судовому
засіданні повністю визнавав себе винним
і підтверджував факт вчинення розпусних дій щодо ОСОБА_2, в зв'язку з чим
справа розглядалася у порядку ст. 299 КПК України без дослідження всіх доказів
у справі.

Дії засудженого за ч. 2 ст. 156 КК України кваліфіковано правильно, а
обрана апеляційним судом міра покарання відповідає характеру вчиненого злочину
та особі засудженого, що по суті не заперечується в касаційній скарзі.

Що стосується доводів про необхідність притягнення ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності ще й за незаконне позбавлення волі та катування, то вони є необґрунтованими.

Як убачається із матеріалів кримінальної справи, органами досудового
слідства ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення тільки за ч. 2 ст. 156 КК
України, тобто за розбещення малолітньої, а суд розглядав справу в межах цього
обвинувачення. При цьому представник потерпілої ОСОБА_1 ні під час досудового
слідства, ні в судовому засіданні не порушувала питання про необхідність
проведення додаткового розслідування для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності
за інші злочини. Такого питання не порушував і державний обвинувач. Суд першої
інстанції розглянув справу за обвинуваченням, пред'явленим органами досудового
слідства, що відповідає вимогам закону. Законних підстав за ініціативою суду
повертати справу на додаткове розслідування для вирішення вказаних питань не
було.

Одночасно колегія суддів вважає що в діях ОСОБА_3, окрім розбещення
малолітньої, відсутні ознаки вчинення інших злочинів - катування та незаконного
позбавлення волі, як про це порушено питання в касаційній скарзі. Як правильно
вказано у вироку апеляційного суду, всі протиправні дії ОСОБА_3 охоплюювалися кваліфікацією дій
засудженого за ч. 2 ст. 156 КК України. Даних про те, що під час скоєння розпусних
дій потерпілій засудженим було умисно заподіяно сильний фізичний біль чи інші
насильницькі дії, які носили б характер мучення і катування, у справі немає.
Крім того, нетривалий час, протягом якого вчинялися розпусні дії, свідчить про
те, що в даному випадку немає ознак незаконного позбавлення волі або викрадення
людини.

Отже, доводи касаційної скарги законного представника потерпілої колегія
суддів вважає безпідставними. Тому у задоволенні скарги має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційну
скаргу ОСОБА_1 - законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області
від 22 листопада 2007 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Судді:

Паневін В.О. Гриців М.І. Коротких О.А. _________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України Паневін В.О.