Справа № 500/3049/15-к
Провадження № 1-кп/500/300/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
11 червня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпіла ОСОБА_6 ,
представник потерпілої ОСОБА_7 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001112, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:
27 травня 2015 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілої ОСОБА_7 висловили думки про можливість призначення судового розгляду, зазначивши, що підстав для повернення обвинувального акту немає. При цьому представник потерпілої ОСОБА_7 також зазначив, що потерпіла ОСОБА_6 на даний час поїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де і перебуває на обліку у зв`язку з вагітністю, але в обвинувальному акті зазначені її анкетні відомості про місце проживання в м. Ізмаїл, і за цією адресою вона може отримувати кореспонденцію.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 висловили думки про не можливість призначення судового розгляду, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема, п.п. 3, 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК. Так, захисник ОСОБА_4 зазначила, що в обвинувальному акті не зазначені анкетні відомості потерпілої, оскільки її представник зазначив, що вона виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, і у випадку виникнення необхідності в її допиті неможна буде її викликати. В обвинувальному акті неточно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме обставини поділені на два правопорушення зазначено, що спочатку були задані тілесні ушкодження потерпілій, а потім було вчинено грабіж, але не зазначено коли саме було вчинено цей грабіж. Крім того, в обвинувальному акті зазначені дата та місце його складання, але не зазначено місце його затвердження. У зв`язку з викладеним захисник ОСОБА_4 , думку якої підтримав і обвинувачений ОСОБА_5 , просила суд повернути обвинувальний акт прокурору для усунення вказаних недоліків протягом розумного строку.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час його проведення була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки про виклик через SMS-повідомлення. Крім того, потерпіла звернулася із заявою про розгляд кримінального провадження у її відсутності, а її представник зазначив, що вона поїхала на постійне місце проживання у Російську Федерацію. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без її участі.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені ст. 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 .

Так, п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Але, в порушення зазначеної норми в обвинувальному акті не повно зазначені анкетні відомості потерпілої щодо місця її проживання. Так, вирішуючи питання про можливість провести підготовче судове засідання без участі потерпілої ОСОБА_6 , її представник ОСОБА_7 зазначив, що остання поїхала на постійне місце проживання у Російську Федерацію, де вона і раніше проживала, і знаходиться на обліку у зв`язку з вагітністю, але в обвинувальному акті не зазначені відомості про місце проживання потерпілої у Російській Федерації.

Крім того, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені неточно та неповно, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення ОСОБА_5 є неконкретним та порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст.6 Конвенції його право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він завдав потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які відповідно до акту судово-медичного обстеження не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілої та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та відкрито заволодів її майном.

Однак, в обвинувальному акті взагалі не зазначено, які саме та яким способом тілесні ушкодження були завдані, також в обвинувальному акті відсутня вказівка на те, з якою формою вини ці тілесні ушкодження були завдані та з якою метою.

Крім того, суд погоджується і з твердженнями захисника ОСОБА_4 про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення викладений роздільно спочатку обставини завдання тілесних ушкоджень потерпілій, а потім вчинення відносно неї грабежу, а тому незрозумілою є кваліфікація кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень.

Вказані деталі обвинувачення мають вирішальне значення у даному кримінальному провадженні, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення у обвинувальному акті зазначена за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного за насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, у зв`язку з чим обставини завдання тілесних ушкоджень, спрямованість умислу, спосіб та характер завдання тілесних ушкоджень безпосередньо впливає на правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно та неточно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 . Крім того, неповний та неточний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право ОСОБА_5 бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Крім того, з урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений має захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення в повному обсязі фактичних обставин та деталей вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Також відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про дату та місце його складання та затвердження, але в порушення цієї вимоги закону в обвинувальному акті не зазначене місце його затвердження, про що також слушно зазначила захисник ОСОБА_4 .

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. п. 3, 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. 314, 370 372 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1