Справа № 387/203/15-к
Номер провадження по справі 1-кп/387/23/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2015 року смт. Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області в складі :
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нова Каховка Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня-технічна, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, громадянина України, працює помічником машиніста тепловоза в локомотивному депо станції Помічна Одеської залізниці, раніше судимого : вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 року за ч.1 ст. 286 КК України до виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням 10% із суми заробітку, без позбавлення права керувати транспортним засобом, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389-1 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив, що повністю визнає свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, проте з наданих ним під час судового розгляду показань вбачається лише визнання ОСОБА_4 факту невиконання угоди про примирення та відсутність у нього прямого умислу спрямованого на невиконання зазначеної вище угоди . Обґрунтовуючи свої доводи обвинувачений надав наступні показання, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 року було затверджено угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 . Останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням 10 % із суми заробітку в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортним засобом та зобов`язано його в строк до 29 листопада 2014 року виплатити ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди кошти в сумі 5000 гривень, а в строк до 28 грудня 2014 року виплатити ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди кошти в сумі 5000 гривень . Першу частину коштів в сумі 5000 гривень ОСОБА_4 сплатив в обумовлений угодою строк . Іншу частину коштів в строк до 28.12.2014 року обвинувачений не сплатив, оскільки в період з 21 грудня 2014 року по 21 січня 2015 року його платіжна картка була заблокована в зв`язку з її втратою . Додав, що єдиним джерелом його доходів є заробітна плата, середньомісячний розмір якої становить 2500 гривень. Власного нерухомого та рухомого майна не має. Має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Єдиним джерелом доходів дружини є соціальна допомога на дитину, середньомісячний розмір якої становить близько 800 гривень. Разом із сім`єю проживає у найманому житлі, в зв`язку з чим несе витрати по сплаті орендної плати та комунальних послуг, середньомісячний розмір яких становить близько 500 гривень . Має кредитні зобов`язання у " Платинум Банку ", сума місячного платежу становить 800 гривень . Стверджував, що станом на 28.12.2014 року він не мав коштів на сплату належних з нього сум, в зв`язку з чим у телефонному режимі просив ОСОБА_5 відтермінувати сплату боргу до 10.01.2015 року . Однак в зв`язку з тим, що і на вказану дату у нього не з`явилися такі кошти, взяті на себе зобов`язання він не виконав.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що на підставі укладеної між ним та підозрюваним ОСОБА_4 угоди про примирення по кримінальному провадженню, останній взяв на себе зобов`язання в строк до 29.11.2014 року сплатити ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 5000 гривень та в строк до 28.12.2014 року в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000 гривень . Першу частину угоди ОСОБА_4 виконав в обумовлений строк. Проте іншу частину коштів в сумі 5000 гривень до 28.12.2014 року не сплатив. Свідок 29.12.2014 року мав розмову з обвинуваченим по телефону. Останній просив відтермінувати йому сплату боргу до 10.01.2015 року, мотивуючи тим, що його платіжна картка заблокована, а отримати кошти з інших джерел у нього не має можливості . Однак станом на 10.01.2015 року ОСОБА_4 так і не виконав взяті на себе зобов`язання і на неодноразові дзвінки ОСОБА_5 не відповідав .
Крім покзань свідка прокурор обґрунтовує обвинувачення наступними документами :
- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 17.02.2015 року ( а.п. 52-54 ) ;
- довідкою ВІТ УМВС України в Кіровоградській області про наявність непогашеної судимості в ОСОБА_4 ( а.п. 56 );
- довідкою Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 10.02.2015 року , згідно якої до складу сім`ї ОСОБА_4 входять : дружина - ОСОБА_4 ,1993 року народження та син - ОСОБА_6 ( а.п. 61 ) ;
- довідкою Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 10.02.2015 року, про відсутність у міській раді компрометуючих матеріалів на ОСОБА_4 ( а.п. 62 );
- копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.04.2014 року, виданого Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, згідно якого батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 (а.п.63) ;
- довідкою локомотивного депо Помічна Одеської залізниці № 31 від 10.02.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 працює на посаді помічника машиніста тепловоза з 17.01.2011 року (а.п.65);
- характеристикою, виданою адміністрацією локомотивного депо Помічна Одеської залізниці, згідно якої обвинувачений по місцю проживання характеризується виключно з позитивної сторони ( а.п. 66 );
- довідкою локомотивного депо Помічна Одеської залізниці №25 від 12.02.2015 року, згідно якого розмір виплаченої обвинуваченому заробітної плати за період грудня 2014 року- січня 2015 року становить 5528 гривень 63 копійки ( а.п. 67 ) ;
- довідкою Добровеличківського МВ КВІ УДПтС України в Кіровоградській області № 8/7-305 від 13.02.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 перебуває на обліку в Добровеличківському РП КВІ за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 року. Засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до 6 місяців виправних робіт з відрахуванням із заробітку в прибуток держави 10 %. Згідно повідомлення локомотивного депо Помічна відрахування розпочато з 01.02.2015 року ( а.п. 68 ) ;
- довідкою головного лікаря Добровеличківської ЦРЛ № 146/01-15 від 10.02.2015 року, згідно якої обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра Добровеличківської ЦРЛ не перебуває ( а.п. 69 ) .
Обвинувачений ОСОБА_4 крім власних показань обґрунтовував свої доводи наступними документами :
- довідкою локомотивного депо Помічна Одеської залізниці № 43 від 04.03.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 в період з 26.01.2015 року по 19.02.2015 року знаходився у черговій відпустці ;
- довідкою локомотивного депо Помічна Одеської залізниці про те, що із заробітної плати ОСОБА_4 за лютий місяць 2015 року утримано 10 %, що склало 505 гривень 40 копійок .
Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Відповідно до ст. 88 КПК України, докази, які стосуються судимостей обвинуваченого, а також відомості щодо характеру, або окремих рис характеру обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди використовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Так, у справі Барбера, Мессегує і Джабардо проти Іспанії від 6.12.1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389-1 КК України характеризується лише прямим умислом, а саме обвинувачений повинен усвідомлювати , що має можливість виконати укладену з ним угоду, але не виконує її і бажає цього.
Аналіз наданих прокурором доказів та належна їх оцінка дають підстави суду зробити висновок про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність у діях ОСОБА_4 суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389-1 КК України, а доведено лише факт невиконання угоди про примирення за відсутності прямого умислу на вчинення такого діяння, що може тягти за собою наслідки, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України.
Натомість з наданих стороною захисту доказів встановлено, що єдиним джерелом доходів ОСОБА_4 є заробітна плата, середньмісячний розмір якої в грудні 2014 року - січні 2015 року становив 2764 гривні . Останній має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка ніде не працює. Проживає разом з родиною у найманому житлі, має кредитні зобов`язання . В період з 22.12.2014 року по 23.01.2015 року не мав можливості користуватися платіжною карткою в зв`язку з її блокуванням .
Крім того з показань свідка ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_4 не відмовлявся сплатити борг, а намагався відтермінувати його сплату в зв`язку із скрутним матеріальним становищем .
Наведені обставини дають підстави суду зробити висновок про те, що обвинувачений в період з 29.12.2014 року по 20.01.2015 року не мав реальної можливості сплатити ОСОБА_5 кошти в сумі 5000 гривень через їх відсутність .
Також судом звертається увага й на ті обставини, що обвинувачений сплатив частину боргу в сумі 5000 гривень ще до набрання вироком Добровеличківського районного суду від 04.12.2014 року законної сили, на момент судового розгляду виконує покарання у виді виправних робіт та не відмовляється від сплати існуючого боргу перед ОСОБА_5 , що вказує на відсутність в його діях прямого умислу на ухилення від виконання угоди про примирення .
Згідно п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення .
Зважаючи на те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389-1 КК України, суд вважає, що останнього в пред`явленому обвинуваченні слід виправдати.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Речові докази - відсутні .
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.389-1 КК України та виправдати .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1 .