Справа №1-183/10
Провадження №1-183/10
В И Р О К

іменем України

02 березня 2010 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю прокурора Букаловського Р.О.

підсудного ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Львова, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одруженого, не працюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 27 ч.5, 191 ч.3 КК України,

в с т а н о в и в:

Підсудний ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою групою осіб, вступивши в злочинний зговір з бухгалтером Львівської обласної клінічної лікарні ОСОБА_2, в службові обовязки якої входило нарахування заробітної плати лікарям інтернам, і яка безпідставно вносила у відомості на виплату заробітної плати лікарям інтернам завідомо неправдиві відомості про роботу у лікарні ОСОБА_1, маючи умисел на заволодінням чужим майном, з корисливих мотивів, в проміжок часу з жовтня 2000 року по жовтень 2001 року безпідставно отримував з каси бухгалтерії Львівської обласної клінічної лікарні, яка знаходиться по вул. Чернігівській, 7 у м. Львові, гроші як заробітну пату лікаря-інтерна, хоча насправді працівником цієї установи не був, після чого віддавав гроші бухгалтеру Львівської обласної клінічної лікарні ОСОБА_3, яка їх в подальшому привласнювала та використовувала для власних потреб, з яких половину коштів віддавала ОСОБА_1 за вчинені ним дії по отриманню цих грошей в касі ЛОКЛ, при наступних обставинах.

Так, у жовтні 2000 року ОСОБА_1, діючи з відома та за вказівкою ОСОБА_2, безпідставно отримав з каси бухгалтерії Львівської обласної клінічної лікарні гроші призначені для виплати заробітної плати лікаря-інтерна за жовтень 2000 року в сумі 245,58 грн., хоча насправді лікарем-інтерном не працював, після чого віддав гроші бухгалтеру Львівської обласної клінічної лікарні ОСОБА_2, яка їх в подальшому привласнила та використала для власних потреб, з яких половину коштів віддала ОСОБА_1 за вчинені ним дії по отриманню цих грошей в касі ЛОКЛ.

Вчиняючи аналогічні дії, ОСОБА_1 повторно незаконно отримав у листопаді 2000 року заробітну плату в сумі 122,65 грн., у грудні 2000 року - 122,93 грн., у січні 2001 року - 128,41грн., у лютому 2001 року -128,91грн., у березні 2001 року - 285,75 грн., у квітні 2001 року - 181,37 грн., у травні 2001 року - 226,12 грн., у червні 2001 року - 397,39 грн., у липні 2001 року - 150,96 грн., у серпні 2001 року - 248,41 грн., у вересні 2001 року - 242,27грн., у жовтні 2001 року - 241,24 грн. Всього за вказаний період часу, діючи з відома та за вказівкою ОСОБА_2, ОСОБА_1 отримав з каси бухгалтерії Львівської обласної клінічної лікарні як заробітну плату лікаря-інтерна, нараховану бухгалтером цієї лікарні ОСОБА_2, гроші в загальній сумі 2721,99 грн., хоча насправді лікарем-інтерном не працював.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 в інкримінованому йому пособництві до заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені повторно та за попередньою змовою групою осіб свою вину визнав повністю та пояснив, що в 2000 році в нього було важке матеріальне становище. Одного дня, точної дати пригадати не може, він зустрів свою знайому ОСОБА_2, яка працювала на посаді бухгалтера Львівської обласної клінічної лікарні. В розмові вона запропонувала йому вихід з ситуації, а саме сказала, що внесе його дані в списки лікарів - інтернів та йому буде необхідно приходити щомісячно в лікарню та отримувати кошти. Він погодився та дав їй всі необхідні для цього дані. Кожного місяця ОСОБА_2 телефонувала до нього та попереджала про те, що необхідно прийти в касу та отримати кошти. Він приходив та розписувався в касі за отримані кошти. Так тривало до жовтня 2001 року. Гроші він отримував в різних сумах, які при зустрічі передавав ОСОБА_2, а вона, в свою чергу, повертала йому половину суми. На даний час всі отримані кошти повернув Львівській обласній клінічній лікарні. У скоєному щиро розкаявся.

Крім повного визнання підсудним своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину повністю і обєктивно стверджується зібраними в ході досудового слідства доказами, які ним та іншими учасниками судового розгляду в судовому засіданні не оспорювались. Показання підсудного відповідають фактичним обставинам справи.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість підсудного у вчиненні злочину доведено повністю, його дії вірно кваліфіковані за ст.ст. 27 ч.5, 191 ч. 3 КК України пособництво до заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні підсудному покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу винного, який раніше не судимий; щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку як обставини, які помякшують покарання. Обставин, які обтяжують покарання суд не вбачає і приходить до висновку, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді обмеження волі.

Із врахуванням особи підсудного, який щиро розкаявся у скоєному злочині, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував завдані збитки, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання, а тому до нього слід застосувати ст. 75 КК України.

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні при матеріалах справи платіжні відомості на виплату заробітної плати слід залишити на зберіганні при справі (а.с.1-17).

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд ,-

з а с у д и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 27 ч.5, 191 ч.3 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати матеріально відповідальні посади строком на 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого обовязок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця проживання, та періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з часу проголошення вироку.

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні при матеріалах справи платіжні відомості на виплату заробітної плати залишити на зберіганні при справі.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити попередньо обраний підписку про невиїзд.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.