АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11а - 587/2008 р. Головуючий у суді
І інстанції Пасічник Д.І.
ст. 185 КК України Доповідач у суді ІІ
інстанції Деревінський С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2008 року.
Колегія суддів судової
палати у кримінальних
справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі :

головуючого -
судді Осетрова В.І.,

суддів
Деревінського С.М., Бабич О.П.,

за участю прокурора Черниш Г.Р.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді кримінальну

справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом
першої інстанції щодо засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на вирок Новгородківського
районного суду Кіровоградської області
від 7 травня 2008 року, яким:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, молдованин, громадянин України,
уродженець с. Пояна Резинського району Молдова, з початковою середньою освітою,
не працюючий, проживає Кіровоградська
область Компаніївський район с. Сасівка, такий, що не має судимості,

засуджений: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення
волі строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 185
КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на 4 роки; за ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення
волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш
суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

За ст. 166 КК України ОСОБА_1 виправданий за відсутністю у його
діях складу злочину.

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, модованин, громадянин України, уродженець с. Мешини Резинського
району Молдова, з початковою середньою освітою, не працюючий, сожительствує,
має на утриманні неповнолітню
дитину, проживає Кіровоградська область
Компаніївський район с. Верблюжка, такий , що не має судимості,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК
України звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком
на 3 роки. У відповідності до ст. 76 КК України в період іспитового строку на
нього покладені обов'язки періодично з'являтися на реєстрацію в органи
кримінально - виконавчої системи, повідомляти про зміну місця проживання та
роботи.

Цивільні позови потерпілих: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди залишені без розгляду.

Доля речових доказів
вирішена в порядку ст. 81 КПК України.

Цим вироком засуджені також
ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10, судові рішення щодо яких у апеляційному порядку не
оскаржені.

Суд визнав винними ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в тому, що:

В ніч з 8.05. на 09.05.2002 року ОСОБА_1 і особа,
матеріали щодо якої виділені в окреме
провадження, за попередньою змовою групою осіб, діючи згідно розподілених
ролей, з метою крадіжки ВРХ, проникли в сарай, розташований на території
домоволодіння АДРЕСА_1, звідки, таємно викрали корову, вартістю 3500 грн., яка
належить потерпілій ОСОБА_3, чим завдали
їй матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

23.01.2005 року
біля 22 год. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб, з метою
крадіжки ВРХ, шляхом зламу замка, проникли в сарай, розташований на території
домоволодіння АДРЕСА_2, звідки,
повторно, таємно викрали корову, вартістю 1100 грн., яка належить
потерпілому ОСОБА_4, чим завдали йому
матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

В ніч на 31.01.2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою
змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, проникли в сарай, розташований на
території домоволодіння АДРЕСА_3, звідки
повторно, таємно викрали корову, вартістю 2522 грн., яка належить потерпілій
ОСОБА_5, чим завдали їй матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

В ніч на 25.02.2005 року неповнолітня ОСОБА_11, яку
ОСОБА_1 втягнув у злочинну діяльність,
ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки
ВРХ, в автомобілі ВАЗ 2121 держ. номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8 приїхали
в с. Верблюжка Новгородківського району Кіровоградської області. Діючи, згідно
розподілених ролей, проникли в сарай, розташований на території домоволодіння №
98 по вул. Скопенка, звідки повторно, таємно викрали телицю, вартістю 850 грн.,
яка належить потерпілій ОСОБА_12, чим
завдали їй матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

В ніч на 22.03.2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, в автомобілі
ВАЗ 2121 держ. номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8 приїхали в с. Інгуло -
Кам'янка Новгородківського району Кіровоградської області. Діючи згідно
розподілених ролей, проникли в сарай, розташований на території домоволодіння №
14 по вул. Мира, звідки повторно, таємно
викрали корову, вартістю 1963,28 грн., яка належить потерпілій ОСОБА_6, чим
завдали їй матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

В ніч на 10.07.2005 року неповнолітня ОСОБА_13, яку
ОСОБА_1 втягнув у злочинну діяльність, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за
попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, в автомобілі ВАЗ 2121
держ. номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8 приїхали в с. Інгуло - Кам'янка
Новгородківського району Кіровоградської області. Діючи, згідно розподілених
ролей, проникли на територію домоволодіння по вул. Приінгульській, звідки
повторно, таємно викрали корову, вартістю 2250 грн., яка належить потерпілому
ОСОБА_7, чим завдали йому матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

В ніч на 19.09.2005 року близько 22 год. ОСОБА_1 і
ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, проникли в сарай, розташований на території
домоволодіння АДРЕСА_4, звідки повторно,
таємно викрали корову, вартістю 2275 грн., яка належить потерпілій ОСОБА_14,
чим завдали їй матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

В ніч з 25.09. на 26.09.2005 року близько 22 год. ОСОБА_1
і ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, шляхом
злому огорожі загону для худоби проникли у загін МТФ № 2, який належить СВК
«Нива», розташованому в с. Мар'ївкі Компаніївського району Кіровоградської області,
звідки повторно, таємно викрали телицю, вартістю 1683,50 грн., чим завдали СВК
«Нива» матеріальну шкоду на зазначену
суму.

Викраденим
розпорядилися на власний розсуд.

В ніч на
26.09.2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за попередньою змовою
групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, діючи згідно розподілених ролей, проникли у
загін МТФ № 2, який належить СВК «Нива», розташованому в с. Мар'ївка
Компаніївського району Кіровоградської області, звідки повторно, таємно викрали
телицю, вартістю 1683,50 грн., чим завдали СВК «Нива» матеріальну шкоду на зазначену суму.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

На початку жовтня 2005 року близько 21 год. в с. Сасівка
Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_10 за
попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ підійшли до бичка,
вартістю 1170 грн. та цапа, вартістю 160 грн., які паслися біля братської
могили, відв'язали їх і повторно, таємно викрали, чим завдали потерпілому
ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1330 грн..

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

На початку жовтня 2005 року у вечірній час ОСОБА_1 і
ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, проникли в
сарай, розташований на території домоволодіння
АДРЕСА_5, звідки повторно, таємно викрали корову, вартістю 2600 грн.,
яка належить потерпілому ОСОБА_16, чим завдали йому матеріальну шкоду.

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

3.10.2005 року близько 21 год. ОСОБА_1 і ОСОБА_10 за
попередньою змовою групою осіб, з метою крадіжки ВРХ, проникли в загорожу для
худоби, розташовану на території домоволодіння
№ 8 по вул. Радянській с. Мар'янівка Компаніївського району
Кіровоградської області, звідки повторно, таємно викрали бичка, вартістю 1300
грн. та телицю, вартістю 1300 грн., які належали потерпілому ОСОБА_17 чим завдали йому
матеріальну шкоду на загальну суму 2600 грн..

Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

У апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді
справи судом першої інстанції просить вирок суду першої інстанції відносно
засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасувати через істотне порушення вимог кримінального закону та м'якості
призначеного покарання і постановити
новий вирок, яким визнати
винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 166 КК
України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за
ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 3 ст.
185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ст. 304 КК
України у виді позбавлення волі строком
на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно
призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. ОСОБА_2 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення
волі строком на 4 роки. В іншій частині
вирок залишити без змін, мотивуючи
тим, що в матеріалах кримінальної справи (т. № 4 а.с. 22) є дані про
перебування сина ОСОБА_1 - ОСОБА_18 на стаціонарному лікуванні з діагнозом:
токсична периферійна поліневропатія в
результаті отруєння грибами. ОСОБА_1 тривалий час злісно не виконував свої
батьківські обов'язки щодо забезпечення достатнього життєвого рівня сину,
зокрема належного харчування, тому факт захворювання ОСОБА_19 на зазначену
хворобу є тяжкими наслідками, а суд неправильно тлумачив зміст поняття тяжких
наслідків, відповідно до ст. 166 КК України. Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.
185, ст. 304 КК України і ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 185 КК України судом не
враховано, що вони притягувалися до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1
завдав значної шкоди потерпілим, а ОСОБА_2 на шлях виправлення не встав. Тому
призначене судом покарання суперечить практиці його призначення, викладеній в
п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав
апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
потерпілого ОСОБА_4, який розгляд апеляції прокурора покладав на розсуд суду,
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які просили вирок суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляцію прокурора без
задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи,
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, який приймав
участь у розгляді справи судом першої інстанції задоволенню не підлягає на
таких підставах.

Висновок суду про доведеність винності засуджених ОСОБА_1
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2
ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України, а ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, встановлених судом і
викладених у вироку є правильними, оскільки ґрунтується на зібраних і
досліджених у судовому засіданні доказах, а саме показаннях самих засуджених
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, згідно яких вони не
заперечували, що при обставинах, зазначених в обвинуваченні за попередньою
змовою групою осіб:

- в ніч з 8.05. на
09.05.2002 року ОСОБА_1 і особа, матеріали щодо якої виділені в окреме
провадження із сараю домоволодіння
АДРЕСА_1, таємно викрали корову, яка належить потерпілій ОСОБА_3;

- 23.01.2005 року біля 22 год. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із
сараю домоволодіння АДРЕСА_2, таємно викрали корову, яка належить
потерпілому ОСОБА_4;

- в ніч на 31.01.2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із сараю
домоволодіння АДРЕСА_3, таємно викрали корову, яка належить потерпілій ОСОБА_5;

- в ніч на 25.02.2005 року ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 із домоволодіння АДРЕСА_6, таємно викрали телицю, яка належить
потерпілій ОСОБА_12;

- в ніч на 22.03.2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 із сараю домоволодіння АДРЕСА_7, таємно викрали корову, яка належить
потерпілій ОСОБА_6;

- в ніч на 10.07.2005 року ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 із території домоволодіння по вул. Приінгульській с. Інгуло - Кам'янка
Новгородківського району Кіровоградської області, таємно викрали корову, яка
належить потерпілому ОСОБА_7;

-в ніч на 19.09.2005 року близько 22 год. ОСОБА_1 і
ОСОБА_10 із сараю домоволодіння
АДРЕСА_4, таємно викрали корову, яка належить потерпілій ОСОБА_14;

- в ніч з 25.09. на 26.09.2005 року близько 22 год.
ОСОБА_1 і ОСОБА_10 із загону МТФ № 2, який належить СВК «Нива», розташованому в
с. Мар'ївкі Компаніївського району Кіровоградської області, таємно викрали
телицю, яка належить СВК «Нива»;

- в ніч на 26.09.2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 із загону МТФ № 2, який належить
СВК «Нива», розташованому в с. Мар'ївка Компаніївського району Кіровоградської
області, таємно викрали телицю, яка належить СВК «Нива»;

- на початку жовтня 2005 року близько 21 год. в с.
Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_10
таємно викрали бичка та цапа, які належали потерпілому ОСОБА_15;

- на початку жовтня 2005 року у вечірній час ОСОБА_1 і
ОСОБА_10 із сараю домоволодіння АДРЕСА_5, таємно викрали корову, яка належить
потерпілому ОСОБА_16;

- 3.10.2005 року близько 21 год. ОСОБА_1 і ОСОБА_10 із
загорожі на території домоволодіння № 8 по вул. Радянській с. Мар'янівка
Компаніївського району Кіровоградської області, таємно викрали бичка та телицю,
які належали потерпілому ОСОБА_17.

Оскільки
засуджений ОСОБА_1 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3
ст. 185, ст. 304 КК України і засуджений
ОСОБА_2 вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнали
повністю, після з'ясування : чи правильно
вони та інші учасники процесу розуміють зміст обставин справи, чи
добровільна їх позиція щодо визнання
вини, а також після роз'яснення наслідків розгляду справи в порядку,
передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК України, суд, за згодою всіх учасників судового розгляду дослідження
доказів по справі за вище інкримінованими злочинами обмежився лише допитом ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Тому висновки суду першої інстанції про фактичні
обставини справи, докази відносно яких не досліджувалися відповідно до вимог ч.
3 ст. 299 КПК України колегією суддів, згідно ст. 365 КК України не перевіряються.

Дії засудженого
ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185,
ст. 304 КК України, а засудженого
ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 185 КК України
кваліфіковані правильно і кваліфікація в апеляційному порядку не оскаржена.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції
про відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст. 166 КК
України, а саме: злісне невиконання батьками встановлених законом обов'язків по
догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, а тому його виправдано,
підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд проаналізував у вироку, і є обґрунтованим. Доводи апеляції
прокурора про доведеність вини ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченому ст. 166
КК України є безпідставними.

Так, об'єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 166 КК
України відповідно до диспозиції полягає
в діянні (дії або бездіяльності) і виражається в злісному невиконанні батьками
обов'язків до догляду за дитиною,
зокрема: залишення дитини без нагляду, харчування, одягу, ненадання грошового
утримання, ухилення від догляду і лікування
тяжкохворого, що призвело до
тяжких наслідків для неї. При цьому між діянням
батьків та настанням тяжких наслідків для їхньої дитини має бути
причинний зв'язок.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції
об'єктивна сторона даного складу злочину сукупністю зібраних по справі доказів,
не знайшла свого підтвердження. Так, з пояснень засудженого ОСОБА_1 убачається,
що до 2004 року проживав з ОСОБА_20у цивільному шлюбі, від якого народилося
двоє дітей: син - ОСОБА_19 та донька - ОСОБА_21 Восени 2004 року ОСОБА_20разом із донькою виїхала із
села, а син залишився проживати з ним. З грудня 2004 року перебував у
цивільному шлюбі з ОСОБА_11, разом виховували його сина і забезпечували всім
необхідним. Наприкінці 2004 року на протязі де кількох днів із ОСОБА_11 вживав
у їжу гриби, але сину не давали, так як не були впевнені, що це не є
небезпечним. Коли їх не було вдома, син з'їв гриби, а через деякий час йому
стало погано. Оскільки лікування в домашніх умовах не допомогло, він відвіз
сина до районної лікарні. Так як у лікарні не могли встановити діагноз, а сину
стало ще гірше, він відвіз його в лікарню м. Кіровограда, де встановили
діагноз: отруєння грибами. На протязі місяця син лікувався в лікарні, а він
його кожен день провідував, привозив ліки.

Показання засудженого ОСОБА_1 підтверджуються іншими
зібраними у справі доказами й
узгоджуються з ними.

Про те, що ОСОБА_1
в період проживання із сином ОСОБА_19, виконував батьківські обв'язки по догляду за дитиною,
дали показання свідок ОСОБА_22 - сільський голова с. Сасівка Компаніївського
району Кіровоградської області і свідок ОСОБА_23 - в 2004 - 2005 роках завідуюча Сасівським
сільським ФАПом, згідно яких ОСОБА_1 проживав у с. Сасівка, працював на
АФ «Астор». З 2004 року ОСОБА_1 проживав зі своїм сином, так як співмешканка з
донькою виїхала із села, а син їхати з матір'ю не хотів. В будинку, де проживав
ОСОБА_1 підтримувався належний санітарний стан, заяв щодо виховання ОСОБА_1
сина в сільську раду не надходили. Як неблагополучна, сім'я ОСОБА_1 на обліку в
сільраді не перебувала, його дитина була чиста і одягнута. Випадків
застосування фізичної сили до дитини з боку ОСОБА_1 в сільській раді не
зареєстровано. Жодного разу не бачив ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння.
Про те, що з сином ОСОБА_1 не все в порядку, ОСОБА_22 повідомила завідуюча ФАПом. Взимку 2005 року
ОСОБА_19 не ходив до школи, отруївся
грибами і по їх рекомендації перебував на лікуванні в Кіровоградській обласній
дитячій лікарні. Усіма необхідними для лікування ліками, ОСОБА_19 був забезпечений.

Показання свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_23 про те, що
ОСОБА_1 виконував батьківські обв'язки по догляду за дитиною,
підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснивши, що взимку 2005 року
до лікарні, де лікувався її онук, потрапив односелець ОСОБА_19, якого привіз
батько. ОСОБА_1 кожного дня провідував
сина, привозив ліки. У стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 ні в селі, ні в
лікарні не бачила. Факти насильства
ОСОБА_1 по відношенню до сина, їй не
відомі.

Згідно показань свідка ОСОБА_25 - вчительки ОСОБА_19 в
початкових класах, ОСОБА_1 наприкінці 2004 року
зловживав спиртними напоями, внаслідок чого бив дитину, так як бачила
лише один раз на щоці ОСОБА_19 слід від ляпасу. Дитина завжди приходила до
школи охайною, чистою та доглянутою. Були випадки, коли ОСОБА_19 не хотів йти зі школи додому, тому
що там була батькова співмешканка. Двічі була за місцем проживання ОСОБА_19
бачила його куток школяра, який відповідав стандартам. Хлопчик залишився жити з батьком, тому що він для нього був
авторитетом. Про випадки, що ОСОБА_19 ходив жебракувати їй не відомо. Після
того, як ОСОБА_19 виписали із лікарні, ОСОБА_1 алкогольні напої не вживав.

Суд першої інстанції
у вироку дав аналіз і правильно
дійшов висновку, що показання свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 і ОСОБА_25
щодо виконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків по догляду за дитиною
узгоджуються між собою і об'єктивно підтверджуються матеріалами кримінальної справи, а саме:
актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.09.2005 року та
від 25.01.2005 року ( т. № 4 а.с. 25, 68), проведеного в тому числі з участю
представника прокуратури, і листом
служби у справах неповнолітніх Компаніївської районної державної
адміністрації Кіровоградської області ( т. № 4 а.с. 67) згідно яких, санітарно
- побутові умови майже відповідають сьогоденню, в будинку тепло, чисто,
необхідні продукти харчування в наявності. Сім'я ОСОБА_1 як неблагополучна, не значиться. Для
лікування, ОСОБА_19 районну лікарню, а потім в обласну доставляв батько.
Лікування дитини відбувалося за рахунок ОСОБА_1. Про порушення права на
отримання загальної середньої освіти
щодо ОСОБА_19 і пропусків ним уроків, повідомлень від навчальних закладів, не
надходило.

До того, ж на момент хвороби ОСОБА_19, актом обстеження
умов його проживання від 19.01.2005 року комісією встановлено, що будинок де
він проживає придатний для проживання, в кімнаті тепло, прибрано. ОСОБА_19 має
підвищену температуру тіла, схуд у порівнянні з попереднім періодом, на
госпіталізацію до лікарні, без батька, категорично відмовився ( т. № 4 а.с.
24).

Вище наведене в сукупності, на думку колегії судів,
повністю спростовує оголошенні в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_20і
ОСОБА_26 про те, що ОСОБА_1 зловживав
алкогольними напоями, бив і знущався з дружини та сина, не займався його
вихованням.

Таким чином, враховуючи вище викладене колегія суддів
вважає, що під час досудового розслідування і судового розгляду справи не
добито доказів, що невиконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків по догляду за
дитиною носило злісний характер, тобто було тривалим за часом або
систематичним, незважаючи на відповідні попередження з боку органів опіки чи
піклування, або місцевих органів влади, а тому висновок суду першої інстанції в
цій частині є обґрунтованим.

Міркування
прокурора, який приймав участь у апеляційному розгляді справи, що вина
засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ст. 166 КК України
підтверджується також його показаннями, даними під час досудового слідства ( т.
№ 4 а.с. 88) де він визнавав вину, колегія суддів не може
прийняти до уваги за наступних підстав.

Показання ОСОБА_1 ( т. № 4 а.с. 88) отримані від нього без захисника, участь якого відповідно до вимог
ст. 45 КПК України є обов'язковою, так
як ОСОБА_1 не володів мовою, якою ведеться судочинство, що зазначено в
постанові суду про направлення справи на додаткове розслідування ( т. № 4 а.с.
144). За таких обставин, докази по
справі, а саме показання ОСОБА_1 т. № 4 а.с. 88 є недопустимими, оскільки
отримані в порушення вимог
кримінально-процесуального законодавства України, а відповідно до положень ст.
323 КПК України в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази.

Доводи апеляції, що знаходження ОСОБА_19 на стаціонарному
лікуванні в неврологічному відділенні Кіровоградської обласної дитячої лікарні
з діагнозом: токсична периферійна
поліневропатія в результаті
отруєння грибами, судорожний синдром, метаболічна кардіопатія на фоні отруєння
(т. № 4 а.с. 22) свідчить про спричинення тяжких наслідків в наслідок злісного
невиконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків, на думку колегії суддів, є
безпідставними, обґрунтовано відхилені судом
першої інстанції при винесені вироку, оскільки в матеріалах кримінальної
справи відсутні будь які докази, зокрема: висновки судово-медичної,
судово-психіатричної експертиз, які б об'єктивно підтверджували наявність
тяжких наслідків, як того вимагає диспозиція
ст. 166 КК України. Крім того, під час розслідування кримінальної справи
і її судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявність причинного
зв'язку між вчиненими ОСОБА_1 діяннями і тяжкими наслідками.

Тому на думку
колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав факт отруєння
ОСОБА_19 грибами - тяжкими наслідками, оскільки сукупністю досліджених у справі
по даному епізоду доказів, не встановлено, що ОСОБА_1 злісно не виконував батьківські обов'язки по
догляду за дитиною, про що аналіз дано вище, а у своїй апеляції прокурор не навів відповідні докази на її обґрунтування і підтвердження
причинного зв'язку між діянням ОСОБА_1 і
наслідками.

За таких обставин, колегія суддів
не може погодитися з доводами апеляції про те, що суд неправильно тлумачив ст. 166 КК України у частині поняття
кваліфікуючої ознаки спричинення тяжких наслідків.

Виходячи з сукупності доказів, які отримали відповідну
оцінку і аналіз у вироку, суд першої інстанції обґрунтовано виправдав ОСОБА_1
за ст. 166 КК України.

Покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України в межах санкції
статей КК України, за якими їх засуджено і
підстав для скасування вироку за його м'якістю, немає.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній
мірі врахував, тяжкості вчинених злочинів,
обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема й ті, на які є посилання в апеляції
прокурора, а також дані про особу
засуджених те, що ОСОБА_1 характеризується посередньо, а ОСОБА_2
характеризується позитивно, що вони
раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 КК
України визнаються такими, що не мають судимості. Також судом при призначенні
покарання враховано, і достатньо вмотивовано, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щиро
розкаялися, ОСОБА_2 відшкодував завдані
потерпілим збитки, а ОСОБА_1 вину визнав повністю. Обставин, які обтяжують
покарання засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням кількості вчинених злочинів, ступеня їх
суспільної небезпечності та даних про особу засуджених, обставин, які
пом'якшують покарання, колегія суддів вважає, що призначене судом першої
інстанції ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання є справедливим, необхідним і достатнім
для їх виправлення і попередження нових злочинів.

До того ж, призначене ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання,
відповідає вимогам ст. 50 КК України та співвідноситься із покаранням, призначеним засудженим цим же
вироком ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за вчинення тяжких і середньої тяжкості
злочинів, за попередньою змовою групою осіб, в тому числі із ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, у кількості епізодів не менше
ніж у ОСОБА_1, і значно більше ніж у ОСОБА_2, відносно яких прокурор апеляцію
на м'якість призначеного їм покарання, не вносив.

В свою чергу, посилання прокурора в апеляції на те,
що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 раніше притягувалися
до кримінальної відповідальності, скоїли злочини проти власності, ОСОБА_1 завдав істотної шкоди потерпілим, його
злочинна діяльність носила тривалий і масштабний характер, не є підставами для
визнання призначеного засудженим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання за розміром явно несправедливим
внаслідок м'якості, до того, в силу ст. 89 КК України судимості ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 погашені.

Міркування прокурора, який приймав участь у розгляді апеляції, що при призначенні покарання
засудженому ОСОБА_1 необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України відповідно до
епізоду крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_3, колегія суддів не може прийняти до
уваги з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, 15.04.2005
року постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1
звільнений від призначеного йому вироком цього ж суду від 29.03.2004 року
покарання у зв'язку із закінченням іспитового строку ( т. № 6 а.с. 445), а тому в силу ст. 89 КК України його
судимість погашена. У разі призначення покарання за ст. 70 КК України судом враховуються
злочини, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом
порядку.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що
підстав для задоволення апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Залишити вирок Новгородківського районного суду
Кіровоградської області від 7 травня 2008 року відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2без
зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції - без задоволення.

Судді: