Справа № 742/5536/14 провадження № 11-кп/795/358/2015 Категорія - ч. 2 ст. 153 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000290 від 08.12.2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого,
який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122, частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 146, частиною 1 статті 152, частиною 2 статті 153, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини і визнання вини ОСОБА_6 в частині пред`явленого обвинувачення за частиною 1 статті 122, частиною 2 статті 125, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України, порушили питання про зменшення призначеного покарання, скасування вироку та визнання невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 146, частиною 1 статті 152, частиною 2 статті 153 КК України, вважаючи обвинувачення недоведеним і необґрунтованим.

Також, захисник ОСОБА_7 просив замінити в резолютивній частині вироку місцевого суду зазначення стороною кримінального провадження ОСОБА_6 як засуджений на обвинувачений, оскільки вирок не набрав законної сили.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року визнано винуватим:

ОСОБА_6 за частиною 1 статті 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 2 статті 125 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за частиною 2 статті 146 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною 1 статті 152 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за частиною 2 статті 153 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; за частиною 3 статті 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 2 статті 263 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Визначено рахувати строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з часу затримання 19 вересня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Прилуцької міської ради понесені витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 319,28 грн. та на лікування потерпілої ОСОБА_10 в сумі 1813,80 грн.

Постановлено стягнути з обвинуваченого 1031 грн., 94 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_7 зазначили, що висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються лише на припущеннях.

Як встановив суд першої інстанції, на початку вересня 2014 року у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_6 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, зламавши навісний замок проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав жіночий велосипед марки Україна, який належав потерпілій ОСОБА_11 , чим спричинив останній збитки на суму 420 грн.

09 вересня 2014 року о 12 годині 15 хвилин під час огляду речей ОСОБА_6 було виявлено кастет, який обвинувачений придбав у невстановлений час та з невстановленого джерела, та сприймаючи його як холодну зброю, перевіз до міста свого проживання, де постійно зберігав та іноді носив при собі без передбаченого законом дозволу.

14 вересня 2014 року близько 3 годин, на подвір`ї господарства АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 в ході бійки, яка виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 не менше одного удару ножем, який не є холодною зброєю, чим спричинив потерпілому ушкодження у вигляді непроникаючого ножового поранення грудної клітки зліва в VII-VIII міжребер`ї по лопатковій лінії, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №421 від 19.09.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В період з 16 по 19 вересня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , в різний час доби умисно завдавав удари руками, ногами, а також дерев`яною палицею по тілу потерпілої ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесні ушкодження які відповідно до висновків судово-медичної експертизи №456 від 19.09.2014 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

В період з 16 по 19 вересня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , перешкоджаючи залишати місце його проживання, незаконно позбавив ОСОБА_10 можливості вільного пересування та права за власним розсудом обирати місце свого перебування, при цьому заподіюючи потерпілій ОСОБА_10 фізичні страждання, які виявились в відмові надання медичної допомоги, незважаючи на погіршення фізичного стану і самопочуття потерпілої, через завдані ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

18 вересня 2014 року, в ранковий час, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на задоволення статевої пристрасті, вступив в статеві зносини з потерпілою ОСОБА_10 проти її волі, застосовуючи фізичне насильство, яке виразилось в нанесенні останній удару в живіт і висловлюючи усні погрози застосування фізичного насильства.

19 вересня 2014 року, в ранковий час, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, застосовуючи фізичне насильство, у виді здавлюванні шиї, та погрози в його подальшому застосуванні, здійснив задоволення статевої пристрасті неприродним способом, шляхом орогенітального і аногенітального контакту з потерпілою ОСОБА_10 всупереч її волі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, котра просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Як вбачається із запису судового процесу, місцевий суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювались, зокрема, в частині обвинувачення за частиною 1 статті 122, частиною 2 статті 125, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122, частиною 2 статті 125, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, підтверджений дослідженими у порядку, передбаченому статтею 349 КПК України доказами, котрим суд дав належну оцінку, є обґрунтованим, що в апеляційних скаргах не оспорюється.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених частиною 2 статті 146, частиною 1 статті 152, частиною 2 статті 153 КК України, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими під час судового розгляду доказами, які у відповідності до статті 94 КПК України були оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, в основу вироку були покладені показання потерпілої ОСОБА_10 , та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які стверджували, що 19 вересня 2014 року бачили потерпілу ОСОБА_10 , яка мала наявні ознаки тілесних ушкоджень і розповідала, що обвинувачений ОСОБА_6 утримував її у себе вдома, наносив їй тілесні ушкодження і ґвалтував, такі показання свідків не суперечили одне одному, були узгоджені між собою і показаннями потерпілої, тому суд правильно взяв їх до уваги, як допустимі і достовірні.

За змістом телефонного розмови ОСОБА_10 з працівником правоохоронних органів, вбачається, що вона повідомляла про насильне утримування її ОСОБА_6 за місцем проживання останнього, про що свідчить протокол огляду місця події від 10.10.2014. (т.1 а.п. 219-221)

Судом першої інстанції була дана належна оцінка висновкам судово-медичних експертиз з яких вбачається доведеність причетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 231 від 24.10.2014 року, в слідах на рушнику та простирадлі, вилучених з місця проживання ОСОБА_6 , знайдена сперма без домішку крові, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген Н, що не виключає походження сперми від обвинуваченого ОСОБА_6 . В слідах на простирадлі, також знайдено кров людини, групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, і походження її від потерпілої ОСОБА_10 не виключається. (т.2 а.п. 158-162)

Як вбачається з висновків судово-медичної цитологічної експертизи № 218 від 07.11.2014 року на волоссі з лобка ОСОБА_6 була виявлена слина, статева належність якої не встановлена, при серологічному дослідженні слини був виявлений антиген Н, що не виключає її походження від потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.п. 191-194)

Згідно з висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 220 від 13.11.2014 року, у піднігтьовому вмісті правої руки потерпілої ОСОБА_10 , були виявлені клітини травматичного походження жіночої генетичної статі та поодинокі епітеліальні клітини чоловічої генетичної статі, крім того, в досліджуваних об`єктах були виявлені дві голівки сперматозоїдів, що дозволило припустити про змішання крові, сперми чоловіка та епітеліальних клітин жіночої та чоловічої генетичної статі з групою крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, що не виключає присутність крові, сперми та епітеліальних клітин ОСОБА_6 в піднігтьовому вмісті потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.п. 183-187)

Також судом були дані належні оцінки, наявним в матеріалах кримінального провадження, протоколам проведених слідчих дій, як-то протокол проведення слідчого експерименту від 29.11.2014 року за участі потерпілої, яка показала та розказала про вчинення ОСОБА_6 відносно неї злочинів (т.2 а.п. 238-251), протокол огляду місця події під час були вилучені з місця проживання обвинуваченого речові докази (т.2 а.п. 17-27) інформація з яких повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені всі наявні докази і обставини кримінального провадження, та надані їм належні оцінки у вироку, а також правильно були кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 2 статті 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань потерпілому, за частиною 1 статті 152 КК України, як зґвалтування із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, за частиною 2 статті 153 КК України, як насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 152 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінальних правопорушень, його особу, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання і обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією обвинуваченого та поміщення його до кримінально виконавчої установи закритого типу в межах санкцій, які визначені частинами статей за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Остаточне покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог статті 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів та суворість призначеного судом першої інстанції покарання є необґрунтованими. Підстав для пом`якшення покарання суд не вбачає.

Вимоги захисника, про заміну в резолютивній частині вироку місцевого суду зазначення стороною кримінального провадження ОСОБА_6 як засуджений на обвинувачений виходять за межи повноважень суду апеляційної інстанції наданих законом, оскільки за змістом статті 379 КПК України, виправлення допущених описок здійснюється на підставі ухвали про внесення виправлень того самого суду, якій виносив рішення.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого, на кваліфікацію його дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року, залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4