Дата документу Справа № 225/4390/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 225/4390/14-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1027/15 ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Кірове Донецької області, зареєстрованого: АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Артемівського СІЗО УДПтС України в Донецькій області,
захисник ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з Дзержинського міського суду Донецької області.
Встановлені вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 05 березня 2015 року обставини:
28 жовтня 2014 року в період часу з 22 год. 00 хв. до 23 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, яка виразилась у досягнутій заздалегідь домовленості про сумісне вчинення кримінального правопорушення, з метою викрадення чужого майна, прийшли до будинку ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері проникли до будинку. Після чого, діючи умисно, усвідомлюючи, що їх дії є відкритими для ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які в той час знаходилися у будинку, застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , що виразилося у нанесенні ОСОБА_7 та ОСОБА_12 не більше десяти ударів по голові та обличчю потерпілому ОСОБА_10 у результаті чого йому було спричинено забої м`яких тканин грудної клітки, голови, правої вушної раковини, синець і садно обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито викрали майно ОСОБА_10 , на загальну суму 100 грн., спричинивши потерпілому матеріальний збиток на вказану суму і зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
29 жовтня 2014 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, що виразилося у досягнутій заздалегідь домовленості про сумісне вчинення кримінального правопорушення, з метою викрадення чужого майна, прийшли до будинку ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері проникли до будинку. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи, що їх дії є відкритими для ОСОБА_10 , який в той час знаходився у будинку, з корисливих спонукань, відкрито викрали майно ОСОБА_10 , на загальну суму 150 грн., спричинивши потерпілому матеріальний збиток на вказану суму і зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 05 березня 2015 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 09 квітня 2014 року і, за сукупністю вироків, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 10 днів позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк покарання постановлено обчислювати з моменту затримання, а саме з 31 жовтня 2014 року.

Цим же вироком засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України ОСОБА_7 і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку суду, необхідність його скасування у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок м`якості, просить вирок стосовно ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі на підставі ст.ст. 71,72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 09 квітня 2014 року, призначити остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку ОСОБА_6 , який не погодився з думкою прокурора, вислухавши позицію захисника, який висловив заперечення доводам прокурора, ОСОБА_7 , який висловив непогодження з вироком суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність вини обвинувачених, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висувалось обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, оскільки за змістом обвинувачення, дії обвинувачених за епізодами не розмежовані та окремо не кваліфіковані.

При цьому, дії ОСОБА_7 , який раніше не судимий, органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, зокрема, за кваліфікуючою ознакою повторності, що, поряд з вище наведеним, при проведенні підготовчого судового засідання, а в подальшому і при кваліфікації дій обвинуваченого, залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Зміст встановлених судом фактичних даних, а саме формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що стало наслідком розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, засвідчує визнання судом двоепізодності злочинної діяльності обвинувачених, що слідує також із висновків суду про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 186 КК України, чим місцевий суд значно погіршив правове становище останніх та не звернув уваги на покази обвинувачених про підтримання ними саме обставин, викладених в обвинувальному акті.

Відповідно з вимогами ст. 411 КПК України вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню коли висновки суду, викладені у вироку, не підтверджуються доказами дослідженим в судовому засіданні і містять істотні суперечності.

Підставою для застосування положень ст. 349 КПК України є наявність неоспорених жодним з учасників кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутність заперечень з їх боку щодо дослідження пов`язаних з ними доказів. При цьому суд в обов`язковому порядку зобов`язаний з`ясувати правильність розуміння вказаними особами змісту зазначених обставин та відсутність сумнівів у добровільності позицій учасників провадження і роз`яснити неможливість в подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Недотримання зазначеного порядку, в контексті передбачених ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження щодо верховенства права, забезпечення права особи на захист та змагальність сторін є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону і є підставою для скасування вироку суду.

При цьому, журнал судового засідання та мотивувальна частина оскаржуваного вироку, поряд з формальною підтримкою обвинуваченими фактичних обставин справи, викладених в обвинувальному акті, засвідчує відмову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від дачі будь-яких показань, на що суд, за наявності певних неузгодженостей та протиріч, також уваги не звернув та, не досліджуючи обставини справи, встановив інші, ніж викладені в обвинувальному акті, фактичні обставини, що визнав доведеними, тим самим недотримався вимог КПК України та порушив принцип законності, визначений ст. 9 КПК України.

Суд формально поставився до розгляду кримінального провадження, що не відповідає меті всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження, та виявлення обставин, які не лише викривають обвинувачених, а й виправдовують їх.

Позиція суду протирічить встановленому ст. 8 КПК України принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи, визнаються найвищою цінністю і визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в даному випадку, фактично позбавив обвинувачених реалізувати надані кримінальним процесуальним законом права і, враховуючи передбачені ст. 394 КПК України особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень, обмежив останніх у праві на оскарження зазначеного вироку суду.

Враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а отже, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і, згідно ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Взявши до уваги положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів, при призначення нового судового розгляду даного кримінального провадження, дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

З метою додержання принципів, викладених у ст.ст. 20, 22, 24 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскарження процесуальних рішень, змагальність сторін, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що передбачено ст. 415 КПК України.

Одночасно, колегія знаходить аргументованими доводи апеляції прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненому та особі даного обвинуваченого внаслідок м`якості, що, за відсутності інших обставин, необхідно врахувати при новому розгляді кримінального провадження, яке має відбуватися з дотриманням положень ст. 416 КПК України. Під час нового розгляду провадження необхідно усунути встановлені порушення, проаналізувати обставини, які впливають на призначення покарання та, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Підстав для зміни раніше застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 411, 412, 414, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу в.о. прокурора Донецької області задовольнити частково.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 05 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , засуджених за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити до 04.07.2015 року.

Ухвала набирає законної сили після оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4