У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Мороза М.А., Шевченко Т.В.

розглянула
у судовому засіданні 6 березня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Донецької області на вирок
Ясинуватського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2007 року,
яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Ясинувата Донецької області, двічі судимого,

останній раз 15 серпня 2003 року за ч. 3 ст. 185 КК України на

3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування
покарання

на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

постановою від 27 січня 2004 року іспитовий строк
скасовано

з направленням до ВК для відбуття покарання, звільнено

3 березня 2006 року умовно-достроково на 10 місяців 24
дня,

засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

В апеляційному порядку справа не
розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 5 серпня 2007 року у м. Ясинувата Донецької
області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у квартирі своєї матері ОСОБА_2, відкрито викрав належну їй
праску вартістю 100 грн.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного злочину й
правильності кваліфікації його дій, посилається на безпідставне звільнення його
на підставі ст. 75 КК України від
відбування покарання з випробуванням. Просить скасувати вирок і направити
справу на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного
покарання тяжкості злочину та особі засудженого, яку суд врахував не в повній
мірі.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що у
його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд
повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин,
має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як видно з вироку, суд, звільняючи ОСОБА_1 від відбування покарання на
підставі ст. 75 КК України, врахував ступінь
суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставини справи, дані про особу засудженого,
зокрема, визнання ним своєї вини, щире каяття. Суд також узяв до уваги думку
потерпілої ОСОБА_2, яка просила дати засудженому останній шанс й обрати йому
міру покарання, не пов'язану з реальним позбавленням волі (а.с. 79).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що прокурор, який брав участь у
розгляді справи судом, вважав, що ОСОБА_1 слід звільнити від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому суд, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов до обґрунтованого
висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком.

Даних, які б свідчили, що стосовно ОСОБА_1
неправильно застосовано кримінальний закон
чи допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, не
виявлено.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду
відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційного подання прокурора відмовити.

С у д д і :

Пивовар В.Ф. Мороз М.А. Шевченко Т.В.