ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
№ 1кп/0202/410/2013
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2013 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Дружиніна
К.М.

при секретарі - Дьяченко О.І.

за участю прокурора - Халілова А.Г.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження № 0003221 за
обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Дніпропетровська,
громадянина України, освіта середня, не
одруженого, не працюючого, раніше
судимого: 01.10.2010 року Кіровським
районним судом м. Дніпропетровська за
ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2, 186 ч.2, 185 ч.2, 70 КК України
до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
звільненого 11.02.2013 року
умовно-достроково на 01 рік 15 днів,
згідно ст. 107 КК України; проживаючого
по АДРЕСА_1, в скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186
КК України;

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1, повторно, 08
червня 2013 року близько 02 години, біля
будинку № 28 по вул. Березинській в м.
Дніпропетровську, маючи умисел,
спрямований на відкрите викрадення
чужого майна, поєднаного з
застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для життя і здоров'я
потерпілого, діючи з корисливих
мотивів, застосовуючи насильство, яке
не є небезпечним для життя і здоров'я
потерпілого, наніс один удар кулаком в
область спини потерпілого ОСОБА_2, від
якого останній упав на землю, та відчув
фізичний біль, а обвинувачений в цей
час відкрито викрав у потерпілого
ОСОБА_2 належне останньому майно, а
саме: мобільний телефон «Nokia С 2-01»,
вартістю 500 гривень, браслет із срібла,
вартістю 300 гривень та сумку, в якій
знаходились грошові кошти в сумі 50
гривень, після чого з місця скоєння
злочину зник, спричинивши потерпілому
ОСОБА_2 матеріальну шкоду в загальній
сумі 850 гривень.

ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, суду
пояснив, що 08 червня 2013 року близько 02
години, біля будинку № 28 по вул.
Березинській в м. Дніпропетровську, він
підійшов до потерпілого ОСОБА_2, вдарив
його кулаком в спину. Потерпілий від
удару впав на землю, а він забрав у
потерпілого мобільний телефон «Nokia С
2-01», браслет із срібла та сумку, в якій
знаходились грошові кошти в сумі 50
гривень, після чого з місця злочину
втік.

Про винність обвинуваченого ОСОБА_1 суд
робить висновок виходячи з наступних
доказів: протоколу огляду ділянки
місцевості біля будинку № 28 по вул.
Березинській у м. Дніпропетровську, в
ході якого встановлено місце вчинення
злочину (а.п. 7-9); протоколу пред'явлення
особи для впізнання, в ході якого
свідок ОСОБА_3 впізнав обвинуваченого,
як особу, що вчинила злочин відносно
потерпілого ОСОБА_2 (а.п.48-52); копій
документів, які підтверджують вартість
викраденого майна (а.п.53-54).

Інші докази, здобуті в ході досудового
слідства не досліджувались в судовому
засіданні, в зв'язку з визначенням
порядку та об'єму дослідження доказів,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України,
оскільки свідчення ОСОБА_1
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження та ніким не
заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність вини обвинуваченого
ОСОБА_1, у відкритому викраденні чужого
майна (грабіж), поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого,
вчиненому повторно, тобто у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

При призначенні виду та розміру
покарання, необхідного та достатнього
для виправлення обвинуваченого та
попередження вчинення ним нових
кримінальних правопорушень, суд
враховує ступінь тяжкості скоєного
кримінального правопорушення, яке є
тяжким, дані про особу обвинуваченого,
який раніше був засуджений,
суспільно-корисною працею не
займається, позитивної соціальної
характеристики не має.

До обставини, що пом'якшує покарання
обвинуваченого, суд відносить повне
визнання своєї вини.

Обставин, які б обтяжували покарання
обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
виправлення обвинуваченого ОСОБА_1
можливе тільки в умовах ізоляції, при
призначенні покарання у вигляді
позбавлення волі.

Підстав для застосування до
обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України,
суд не вбачає, оскільки будь-яких
обставин, які б суттєво знижували
тяжкість скоєного кримінального
правопорушення по даному
кримінальному провадженню не
встановлено, крім того у суду не
виникає переконання в тому, що
виправлення обвинуваченого можливе
без реального виконання покарання.

При призначенні покарання, суд
враховує, що ОСОБА_1 скоїв зазначене
кримінальне правопорушення в період
умовно-дострокового звільнення від
відбування покарання за вироком
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.10.2010 року, тому
вважає за необхідне призначити йому
покарання за правилами ст. 71 КК України.

Позов потерпілого ОСОБА_2 про
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, суд вважає обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню в
повному обсязі.

З метою належного виконання
процесуального рішення, суд вважає за
необхідне обрати обвинуваченому міру
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України
призначити покарання за сукупністю
вироків, частково приєднавши не
відбуте покарання за вироком
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.10.2010 року, у
вигляді одного місяця позбавлення
волі, остаточно визначивши покарання у
вигляді чотирьох років і одного місяця
позбавлення волі.

Строк відбуття покарання
відраховувати з 19 листопада 2013 року,
міру запобіжного заходу відносно
ОСОБА_1 обрати у вигляді тримання під
вартою, взявши його під варту в залі
суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 850 гривень.

На вирок може бути подана апеляція в
судову палату по кримінальним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області на протязі тридцяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий:
К.М. Дружинін