У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Коновалова В.М.,

суддів

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.,

за участю прокурора та скаржника

Морозової С.Ю., ОСОБА_1,

розглянувши
в судовому засіданні 24 січня 2008 року в м. Києві матеріали справи за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді судом апеляційної
інстанції на ухвалу судової палати у кримінальних справах апеляційного суду м.
Києва від 20 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

постановою прокурора управління
Генеральної прокуратури України від 22 березня 2007 року скасована постанова
старшого прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області від 4 березня
2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно судді ОСОБА_1 та
порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 і
ч. 1 ст. 375 КК України стосовно судді Новгородківського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1

Із зазначеної постанови вбачається,
що приводом для порушення кримінальної справи стали матеріали перевірки
прокуратурою Долинського району Кіровоградської області факту винесення
неправосудного рішення суддею Новгородківського району ОСОБА_1 про встановлення
факту, що має юридичне значення стосовно уродженця Республіки
АзербайджанОСОБА_2.

Підставою для порушення кримінальної справи стало те, що під головуванням
судді Новогродківського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 було
постановлене рішення у цивільній справі, відповідно до якого встановлено, що
громадянин ОСОБА_2. постійно проживає на території України з 1990 року. Це
рішення стало підставою для отримання ОСОБА_2 всіх прав громадянина України.
Зазначене рішення суд обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_3. і ОСОБА_4. та
довідкою Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області
про проживання заявника на території сільської ради у зазначений період часу.
По цьому факту була проведена дослідча перевірка, матеріали якої нібито
засвідчили, що судового засідання по розгляду заяви ОСОБА_2 не проводилось, а
тому суд постановив неправосудне рішення при зловживанні суддею ОСОБА_1 владою
і службовим становищем.

За фактом постановлення рішення про встановлення факту постійного
проживання громадянина ОСОБА_2 на території України прокуратурою в порядку ст.
97 КПК України було проведено перевірку, за результатами якої 7 жовтня 2006 року старшим помічником
прокурора Новгородківського району Кіровоградської області було винесено
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно судді ОСОБА_1 та
секретаря судового засідання ОСОБА_5. на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю в їх діях складу злочинів,
передбачених ст.ст. 366 і 375 КК України.

Постановою прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області від 21
лютого 2007 року зазначена постанова старшого помічника прокурора
Новгородківського району Кіровоградської області від 7 жовтня 2006 року
скасована і матеріали направлені для організації додаткової перевірки до прокуратури Кіровоградської області.

Постановою старшого прокурора відділу захисту майнових, інших особистих
прав і свобод громадян та інтересів держави від 4 березня 2007 року на підставі
додаткової перевірки матеріалів в порушенні
кримінальної справи відносно судді ОСОБА_1 відмовлено на підставі п. 2
ст. 6 КПК України за відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ст.ст.
364, 375 КК України.

Після скасування постанови старшого прокурора відділу прокуратури
Кіровоградської області від 4 березня 2007 року про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно судді ОСОБА_1 та порушення щодо неї 22 березня 2007 року кримінальної справи
за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 375 КК України, в ході
розслідування справи дії ОСОБА_1 були перекваліфіковані на ч. 2 ст. 375, ч. 2
ст. 364 та додатково порушено справу за ч. 2 ст. 366 КК України.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2007 року
скарга судді ОСОБА_1 на постанову прокурора про порушення кримінальної справи
залишена без задоволення, а ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду м. Києва зазначену постанову скасовано і
відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_1.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний
розгляд у зв'язку з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону та
невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі фактичним обставинам справи
через неправильне застосування закону що істотно вплинуло на правильність
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримання касаційного
подання, виступ ОСОБА_1, яка вважає, що порушуючи кримінальну справу щодо неї,
органи прокуратури не мали достатніх
приводів і підстав для цього, перевіривши матеріали, колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційне подання задоволенню не підлягає, а
підстави, передбачені ст.ст. 94, 97 та 98 КПК України для порушення
кримінальної справи щодо судді ОСОБА_1 дійсно відсутні.

Відповідно до ч. 14 ст. 238-8 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову
про порушення справи, суд повинен перевірити наявність приводів і підстав для
винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, які стали
підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі розглядати
й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи
по суті.

Скасовуючи постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2007
року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову прокурора про
порушення кримінальної справи, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано
дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції замість дослідження наданих
доказів з позиції їх допустимості і достатності для вирішення питання про
порушення кримінальної справи, провів судове слідство і оцінив докази з позиції
їх достовірності та достатності для висновку про наявність вини. При цьому,
місцевий суд передчасного прийшов до висновку про те, що зібрані матеріали в їх
сукупності, містять достатні дані, які вказують на наявність ознак злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Цивільна справа за заявою ОСОБА_2 належним чином у суді зареєстрована і
містить складену заявником відповідну заяву, письмові докази, протокол судового
засідання та оригінал судового рішення.
Матеріали перевірки прокуратури не містять переконливих даних про те, що
засідання суду не відбувалося. Встановлення вироком Долинського районного суду
Кіровоградської області від 3 листопада 2006 року факту підробки довідки, яку
надав до суду заявник, не свідчить про винесення судом неправосудного рішення
при встановленні факту, що має юридичне значення. Помилка, яка була допущена
при розгляді цивільної справи при задоволенні заяви ОСОБА_2, що сталася у
зв'язку з наданням ним підробленої довідки сільського голови, була усунута
законним процесуальним шляхом. Рішення у справі за заявою ОСОБА_2 від 29 квітня
2004 року суддею ОСОБА_1 було скасовано 10 травня 2007 року на підставі вироку
суду, яким було встановлено підробленість виданої сільським головою довідки
щодо проживання ОСОБА_2 на території України, а тому безпідставно вважати, що
настали будь-які негативні наслідки. Більше того, судове рішення за заявою ОСОБА_2
скасовано не з підстав невідповідності його вимогам закону, а з підстав надання
ним підроблених доказів.

На думку прокурора управління нагляду за розслідуванням кримінальних справ
слідчими органів прокуратури України Генеральної прокуратури України, яким
порушено кримінальну справу щодо судді, ОСОБА_1. вчинила дії, передбачені ч. 2
ст. 375, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. Однак, за змістом зазначених
статей такі дії можуть бути скоєні лише при наявності прямого умислу.
Досліджені матеріали не містять жодних даних, які могли би свідчити про
наявність у діях судді ОСОБА_1 умислу на постановлення завідомо неправосудного
рішення.

За таких даних колегія суддів вважає, що колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду м. Києва прийшла до обґрунтованого
висновку про відсутність допустимих і достатніх даних для порушення щодо судді
ОСОБА_1 кримінальної справи та відсутність передбачених ст. 94 КПК України
приводів і підстав до порушення кримінальної справи.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 394, 396 КПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи, залишити
без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2007 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

судді:

Коновалов В.М . Кузьменко О.Т. Мороз М.А.

від 22 березня 2007 року == можуть бути
вчинені лише при наявності прямого умислу н Постановою
старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області від 17 квітня 2007
року дії ОСОБА_1 перекваліфіковано на ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 375 КК України.

а їх вчинення.

Приймаючи таке рішення, суд у постанові послався

кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6.В. на вирок судової палати з
кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2007
року, яким

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дніпропетровська, не судимого

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК
України на 4 роки позбавлення волі.

Цим вироком колегії суддів частково, в частині призначення покарання,
скасовано вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 квітня 2006
року, яким ОСОБА_6. було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладенням передбачених
ст. 76 КК України обов'язків. Постановлено стягнути із засудженого на користь
ОСОБА_7. 1450 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а позов потерпілого
щодо відшкодування моральної шкоди залишений без розгляду.

ОСОБА_6. засуджено за вчинення таких
злочинів.

18 грудня 2004 року приблизно о 24 годині на зупинці
громадського транспорту “Юний технік” по вул. Красіна у м. Кременчуці вирвав з
рук сумочку для документів ОСОБА_7, тобто відкрито заволодів майном потерпілого
загальною вартістю 3450 грн.

У різні дні листопада 2005 року
діючи повторно завжди у вечірній час ОСОБА_6. у різних місцях м. Кременчуці з
метою заволодіння майном потерпілих, наносив їм удар кулаком і користуючись
тем, що потерпілі падали, відкрито заволодівав їх майном - мобільними
телефонами. У такий спосіб засуджений заволодів мобільними телефономи:ОСОБА_7. вартістю
400 грн., ОСОБА_8. - 400 грн., ОСОБА_9.
- 450 грн. та ОСОБА_10. - 845 грн.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_6. не оспорюючи встановлені судом обставини справи та правильність
кваліфікації його злочинних дій, просить вирок апеляційного суду щодо нього
скасувати і звільнити його від відбування покарання у такий спосіб як вирішив
місцевий суд. Посилається на те, що його мати постійно хворіє, а він не працює
і не має змоги їй допомагати. Крім того посилається на те, що свою вину він
визнав і щиро розкаявся у вчиненому.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
міркування прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги
засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що висновок суду щодо
доведеності винності ОСОБА_6. у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілих
із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для їх життя та здоров'я, за встановлених
судом обставин, що викладені у вироку, є обґрунтованим, стверджується
дослідженими в судовому засіданні доказами і є правильним.

Факт відкритого викрадення майна із застосуванням щодо
них насильства, за обставин встановлених судом, підтвердили в судовому
засіданні потерпілі ОСОБА_2. та ОСОБА_8., а також під час досудового слідства
потерпілі ОСОБА_9. і ОСОБА_7., показання яких оголошені в судовому засіданні.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів дійшов
правильного висновку щодо доведеності винності ОСОБА_6. і обґрунтовано
кваліфікував його злочинні дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Порушень вимог КПК України, що ставлять під сумнів
доведеність винності ОСОБА_6. у зазначеному вироком обсязі злочинних дій, не
встановлено.

Покарання ОСОБА_11. призначено у відповідності з вимогами
закону, з урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпечності вчиненого,
даних про його особу, а також всіх обставин, які мають значення для справи, у
тому числі і тих, що пом'якшують покарання, і на які вказується в касаційній
скарзі.

Підстав для пом'якшення покарання ОСОБА_6. колегія суддів
не знаходить.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 394, 396 КПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок
Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2007 року щодо нього - без
зміни.

судді:

Пивовар В.Ф.
Гошовська Т.В.
Мороз М.А.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Мороза М.А.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Селівона О.Ф.,

за участю прокурора

Кривов'яза Я.І.

потерпілої
ОСОБА_12.,

засудженого
ОСОБА_13.,

законного представника засудженого ОСОБА_14

розглянула
в судовому засіданні 20 липня 2006 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою
законного представника неповнолітнього засудженого та цивільного відповідача
ОСОБА_14 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2006
року, яким

ОСОБА_15,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Констинівки Донецької області,
не працюючу, не судиму -

засуджено
за ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі на 8 років з конфіскацією всього
майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, за ч. 2 ст. 194 КК України на 2 роки позбавлення
волі, а за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України остаточне
покарання їй визначене у виді 11-ти років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна.

ОСОБА_16,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Житомира, учня ЗОШ № 5 м.
Житомира, не судимого, засуджено

- за
п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.
185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено
покарання 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з цивільних відповідачів ОСОБА_14. та ОСОБА_17., а
після досягнення засудженим ОСОБА_7. повнолітнього віку (з 22.04.2007 р.) - з
засудженогоОСОБА_13. на користь потерпілої ОСОБА_12. на відшкодування
матеріальної і моральної шкоди відповідно 8198 грн. 33 коп. та 500000 грн.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 25 червня 2005 року близько 10 години
30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2, в ході сварки з ОСОБА_18. вчинив його умисне
вбивство з особливою жорстокістю, після чого таємно викрав з квартири майно
потерпілої ОСОБА_12. вартістю 3347 грн. 52 коп.

Злочини, як установив суд, вчинено за таких обставин. Вранці 25 червня 2005
року ОСОБА_13. домовився з ОСОБА_18. пограти у комп'ютерні ігри. З цією метою
ОСОБА_13. прийшов до квартири ОСОБА_18. Під час гри у комп'ютерні ігри між ними
виникла сварка, в ході якої ОСОБА_13. вирішив вбити ОСОБА_18. з особливою
жорстокістю. Реалізуючи цей злочинний умисел, засуджений зі значною силою наніс
ОСОБА_18. удар порожньою пляшкою з-під шампанського по голові, від якого
ОСОБА_18. впав на коліна. Потім, бажаючи спричинити ОСОБА_18. особливий біль і
страждання шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, ОСОБА_13.
наніс кухонним ножем зі значною силою не менше шістнадцяти ударів у шию та
грудну клітку ОСОБА_18. і таким способом вбив його.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_18., ОСОБА_13. умисно таємно викрав
з квартири системний блок комп'ютера з мишею та клавіатурою, а також принтер, а
всього майно вартістю 3347 грн. 52 коп., що належало потерпілій
ОСОБА_12алентині, матері загиблого.

В касаційній скарзі законний представник засудженого та цивільний
відповідач по справі ОСОБА_14. просить вирок суду щодо його сина скасувати і
направити справу на додаткове розслідування, змінивши на час додаткового
розслідування запобіжний захід щодо засудженого на підписку про невиїзд з тих
підстав, що ні в ході попереднього слідства ні в судовому засіданні не
встановлено достовірних доказів, що безсумнівно підтверджують вину засудженого
ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_18. Так, на його думку про це свідчать:
відсутність крові на руках, ногах та одязі засудженого; невідповідність часу
скоєння злочину і часу перебування засудженого на місці злочину; відсутність
мотиву у засудженого для вчинення вбивства; сумнівні знаряддя вчинення злочину,
тобто не спростовані сумніви того, що вбивство вчинене саме вилученим ножем;
показання, що дав засуджений в ході попереднього слідства у тому числі і під
час відтворення за його участю обстановки та обставин події, в яких він
визнавав себе винним у вбивстві, ним були дані підтиском працівників міліції;
покарання засудженому призначене занадто суворе і сума відшкодування моральної
шкоди на користь потерпілої стягнута занадто велика, а тому такий вирок є
незаконним і підлягає скасуванню.

В запереченні на касаційну скаргу законного представника засудженого
законний представник потерпілої ОСОБА_12. просить касаційне скаргу залишити без
задоволення а вирок суду без зміни. Всі
наведені в касаційній скарзі доводи судом перевірені і їм дана відповідна
оцінка. Підстави для скасування вироку відсутні.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
пояснення засудженого ОСОБА_7 та його законного представника. ОСОБА_14, які
підтримали доводи поданої скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_12. та думку
прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги законного
представника засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника
засудженого задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_13 у вчиненні зазначених
злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується
дослідженими у судовому засіданні доказами і є правильним. Тому доводи у
касаційній скарзі законного представника засудженого про невідповідність
висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи -
безпідставні.

Незважаючи на те, що ОСОБА_13. в судовому засіданні винним себе у вчиненні
зазначених злочинів не визнав, суд обґрунтовано взяв за основу і визнав такими
що відповідають дійсності його показання в ході досудового слідства.

Так, сам ОСОБА_13., як видно з його показань на допиті в якості
підозрюваного за участю захисника 26.06.2005 р. (т.1, а.с. 69-73), винним себе
у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_18. і викраденні майна визнав і в деталях
описав механізм нанесення ударів пустою пляшкою по голові ОСОБА_18. та ножем по
його тілу, вказав на кімнату, в якій він наносив удари потерпілому, вказав
також на те, куди саме він викинув ніж після нанесення ударів, а також на те,
куди він викинув свої шкарпетки, відчувши, що вони мокрі від крові. Під час
цього допиту ОСОБА_13. в деталях пояснив також обставини викрадення
комп'ютерної техніки з квартири.

Аналогічні детальні показання про обставини вчинення злочинів ОСОБА_13.
давав також при відтворенні за його участю та за участю захисника 26.06.2005 р.
обстановки та обставин події (т.1, а.с. 77-89), а також при дачі первинних
пояснень в присутності педагога 25.06.2005 р. (т.1, а.с. 51-58). В цих
показаннях він в деталях описав обставини нанесення ударів потерпілому пляшкою
та ножем, а також про те як знищував
сліди злочину, куди заховав ніж - знаряддя вбивства, де залишив сумку з
викраденим майном, куди і чому викинув шкарпетки зі слідами крові.

Оцінюючи наведені показання засудженого в ході досудового слідства, суд
обґрунтовано визнав їх достовірними, оскільки вони були послідовними,
суперечностей не містять і підтверджуються іншими розглянутими в судовому
засіданні доказами.

Так, за даними протоколу огляду місця події від 25.06.2005 р. у квартирі
ОСОБА_12. був виявлений труп ОСОБА_18. зі слідами колото-різаних поранень,
численні сліди крові на підлозі, пляшка з під шампанського (т.1, а.с. 2-25). В
протоколі огляду детально відтворена обстановка в квартирі, а також встановлена
відсутність комплектуючих складових комп'ютера.

Показання ОСОБА_7 в ході досудового слідства про спосіб і час убивства
ОСОБА_18. підтверджуються даними, встановленими висновками судово-медичних
експертиз про характер, локалізацію ушкоджень на тілі потерпілого та про
причини його смерті, а його показання стосовно конкретного місця вчиненого
вбивства (про те, де саме і в якому положенні залишився труп ОСОБА_18.) та щодо
знаряддя вбивства узгоджуються із даними протоколу огляду місця події. Під час
додаткового огляду квартири потерпілої ОСОБА_12. під диваном у кімнаті № 1 був
виявлений і вилучений кухонний ніж, на лезі якого виявлені сліди крові (т.1,
а.с. 39-41, т.2 а.с. 17). Місце виявлення ножа співпадає із вказаним у
зізнавальних показаннях засудженим місцем, куди він кинув ножа - знаряддя
злочину.

Висновки судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_18. підтвердив в судовому
засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_19., який проводив дослідження трупа. З
його пояснень вбачається, що судово-медичних ознак про зміну пози трупа після
настання смерті не виявлено (т.1, а.с. 122-139, 195-196, 222-223).

Висновками судово-медико-криміналістичної експертизи підтверджується факт
заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18. саме тим ножем, що був виявлений і
вилучений у квартирі під час огляду місця події (т.1, а.с. 188-191).

За даними протоколу огляду місця події від 25.06.2005 р. на кущах під
балконом квартири засудженого були виявлені і вилучені шкарпетки, на нижніх
частинах яких (стопах) містилися “обширні” сліди речовини червоного кольору. У
квартирі сім'ї ОСОБА_13. на поверхні дверей, що ведуть у кімнату засудженого,
виявлена пляма бурого кольору. При експертному дослідженні шкарпеток та зішкребу
плями з дверей виявлена кров людини, яка за груповою належністю могла походити
від ОСОБА_18. (т.1. а.с. 32-37, 152-154).

Таку-ж кров було виявлено також на спортивних штанах засудженого, які були
вилучені під час відтворення обстановки та обставин події (т.1, а.с. 77-89.
141-144).

Із показань свідкаОСОБА_20, яка проживає в одному під'їзді з квартирою
сім'єю ОСОБА_12. вбачається, що близько 11 години 25.06.2005 р. на сходинковому
майданчику між першим та другим поверхами під'їзду хтось залишив господарську
сумку, про місцезнаходження якої запитував у неї ОСОБА_13., якому вона
відчиняла двері (т. 4, а.с. 24-25).
Враховуючи показання даного свідка суд прийшов до висновку, що
викрадення майна з квартири, а значить і вбивство потерпілого, були вчинені
близько 11 години.

Таким чином, посилання в касаційній скарзі на те, що на засудженому не були
виявлені сліди крові потерпілого, не встановлений час його перебування в
квартирі ОСОБА_18. та наявність сумнівів щодо знаряддя вчинення вбивства, не
ґрунтуються на матеріалах справи, а тому є безпідставними.

Посилання у касаційній скарзі законного представника на те, що показання
засуджений під час проведення досудового слідства, а саме: при дачі первинних
пояснень, при допиті в якості підозрюваного та під час відтворення за його
участю обстановки і обставин події (т.1, а.с. 51-58,69-73, 77-89), в яких він
визнавав себе винним у вбивстві ОСОБА_18. та викраденні майна з квартири, його
змусили давати працівники міліції через застосування незаконних методів
дізнання і слідства, як видно із матеріалів справи і вироку, ретельно
перевірялися на стадії досудового і судового слідства, але не підтвердилися, і
були визнані безпідставними.

Вивченням матеріалів справи також не виявлено даних, які б давали підстави
вважати, що стосовно ОСОБА_7 застосовувались чи могли застосовуватись незаконні
методи слідства чи дізнання. Не виявлено й інших порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний і обґрунтований
вирок.

Зокрема, всі первинні показання, в яких він визнавав себе винним, ОСОБА_13.
давав в присутності захисника і педагога, які не ставили питання і не заявляли
клопотань про здійснення працівниками міліції якихось дій, що ставлять під
сумнів дачу показань підозрюваним ОСОБА_13. не добровільно, а під тиском.

При допиті його в якості обвинуваченого 01.07.2005 року після обрання щодо
нього судом запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, ОСОБА_13.
відмовився давати будь-які показання, скориставшись правом, передбаченим ст. 63
Конституції України і лише при допиті в якості обвинуваченого 26.10.2005 року
він заявив, що вбивство ОСОБА_18. вчинив не він, а ОСОБА_21. В ході досудового
і судового слідства була ретельно перевірена така версія засудженого і жодних
даних, які свідчили б про причетність до вбивства ОСОБА_18. та викрадення майна
ОСОБА_12. інших осіб, у тому числі і ОСОБА_21, не встановлено. Вивченням
матеріалів справи також не встановлено даних про причетність до вбивства інших
осіб, а тому такі твердження засудженого
ОСОБА_7 в судовому засіданні є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що слідчими органами і судом досліджено
всі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для правильного
вирішення справи.

За таких даних слід визнати, що ОСОБА_7 обґрунтовано засуджено за умисне
вбивство ОСОБА_18. та викрадення майна потерпілої ОСОБА_12.

Згідно із п. 8 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого
20003 р. “Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я
особи” умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю якщо винний,
позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних
страждань, шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень. Висновки
судово-медичної експертизи № 807 від 18.07.2005 р. (т.1, а.с. 122-139) свідчать
про заподіяння потерпілому 16-ти ножових ран, який, не втрачаючи свідомості,
зазнавав особливих фізичних страждань, що усвідомлював і передбачав ОСОБА_13.
За таких обставин його дії за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України кваліфіковані вірно,
відповідно до встановлених судом фактичних обставин.

Покарання ОСОБА_13. призначене у відповідності з вимогами закону, воно
відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів й особі засудженого, є необхідним
для його виправлення і підстав для його пом'якшення немає.

Цивільний позов по справі судом вирішений відповідно до вимог закону і
задоволений в частині стягнення матеріальної шкоди відповідно до наданих
позивачем письмових доказів. Рішення суду в частині стягнення на користь
потерпілої моральної шкоди належним чином мотивоване у вироку і підстав для
зменшення суми, що повинна бути відшкодована потерпілій ОСОБА_12. нема.

Отже, підстав для скасування чи зміни вироку щодо ОСОБА_7 не вбачається.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 395-396 КПК України, колегія
суддів -

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Житомирської
області від 11 квітня 2006 року стосовно ОСОБА_16 залишити без зміни, а
касаційну скаргу законного представника засудженогоОСОБА_13. - ОСОБА_14, без
задоволення.

с у д д і:

Лавренюк М.Ю.
Мороз М.А.
Селивон О.Ф.

касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_22. на ухвалу апеляційного суду Донецької області від
19 квітня 2005 року.

Вироком
Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2004 року

ОСОБА_22,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, неодруженого,
працюючого, раніше не судимого, засуджено:

·
за ст. 186 ч.
2 КК України на 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_23. касаційних скарг та
подання щодо якого не надійшло.

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі, за ч. 1
ст. 153 КК України на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів на 12 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засудженого на користь ОСОБА_24
для відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно, 3000 грн. та 5000
грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_22. і ОСОБА_25. солідарно на користь потерпілої
ОСОБА_26 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 1250 грн.
і 3000 грн. (наше)

Постановлено стягнути з ОСОБА_27. на користь ОСОБА_28. 3
050 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 10 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди; на користь ОСОБА_29., ОСОБА_30, ОСОБА_31. по 10 000 грн.
кожному на відшкодування моральної шкоди.

Суд визнав ОСОБА_27винуватим у тому, що він 28 червня
2004 року на подвір'ї будинку, що по АДРЕСА_4, під час сварки з неприязні
саморобним ножем наніс численні удари ОСОБА_29 ділянку грудної клітини і вбив
його.

_________________________________________________________________

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що справу слід призначити до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

кримінальну справу щодо ОСОБА_27 призначити до
касаційного розгляду колегією суддів Судової палати з кримінальних справ на 10
годину 10 червня 2006 року, про що повідомити прокурора, засудженогоОСОБА_27 і
потерпілих ОСОБА_30., ОСОБА_28.

Судді:

Пивовар В.Ф.
Редька А.І. Мороз
М.А.

Винуватість ОСОБА_31 в порушенні правил безпеки
дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило загибель двох осіб,
матеріалами справи доведена і в колегії суддів сумнів не викликає.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд послався у вироку на
показання свідка ОСОБА_32. про те, що ДТП сталося у той час, коли він, керуючи
автомобілем рухався м. Лиман, удар відбувся у задню частину автомобіля.

Ці показання зазначеного свідка знайшли підтвердження
сукупністю всіх інших доказів у справі, у тому числі показаннями свідків ОСОБА_33., тими даними, що містяться
у протоколах огляду місця події і транспортних засобів, висновках судової
автотехнічної експертизи про те, що водій автомобіля ОСОБА_31 мав технічну
можливість уникнутизіткнення з автомобілем, в даній дорожньо-транспортній
ситуації його дії суперечили вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху і
знаходяться у прямому причинному звязку з ДТП і його наслідками, а також
висновками судово-медичних експертиз про кількість, характер і локалізацію
тілесних ушкоджень, виявлених на тілах ОСОБА_34. і ОСОБА_35., та причин
настання їхньої смерті.

Не були залишені поза увагою і висновки судово-медичного
освідування ОСОБА_31 про перебування його на момент ДТП у стані спяніння.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_31 за ч. 3 ст. 286
ККУкраїни є правильною.

Покарання винуватому призначено у відповідності з
вимогами закону. Воно є необхідним і достатнім для його виправлення і
попередження нових злочинів.

Будь-яких даних про упередженість органів досудового
слідства чи суду, порушень ними норм КПК України, які були б підставою для
зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Колегія суддів не знаходить підстав для призначення
кримінальної справи до касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

відмовити захиснику -
адвокату ОСОБА_36 в задоволенні касаційної скарги.

Судді:

(Редька)_______________________________________________________________

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 квітня
2005 року перекваліфіковано дії засуджених:

·
ОСОБА_23. із
ст. 186 ч. 2 КК України на ст. 190 ч. 2 КК України і призначено покарання у
виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від
відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк на 1 рік, із
покладенням на нього обов'язків, зазначених у ст. 76 ч. 1 п. п. 3, 4 КК
України.

·
ОСОБА_22. за
епізодом вчинення злочину відносно ОСОБА_26 із ст. 186 ч. 2 КК України на ст. 190 ч. 2
КК України і призначено за цим законом покарання у виді 2 років позбавлення
волі, за ст. 186 ч. 2 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення
волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено
остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок залишено без зміни.

Як встановлено судом, 19 липня 2003 року приблизно о 13 год. 30 хв.
ОСОБА_23за попередньою змовою з ОСОБА_22 на вул. Комунальній, 2-б у м.
Ясинувата Донецької області шляхом обману заволоділи майном ОСОБА_37. на суму 1250 грн.

21 квітня 2004 року приблизно о 13 год. біля магазину «Рубікон» на вул. Шкільній, 11 у м. Ясинувата
Донецької області ОСОБА_22 у стані алкогольного сп'яніння, повторно відкрито
викрав майно ОСОБА_38. на суму 450 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_22, вважаючи, що апеляційним судом
невірно перекваліфіковано його дії зі ст. 186 ч. 2 КК України на ст. 190 ч. 2
КК України за епізодом щодо заволодіння майном ОСОБА_26, просить змінити ухвалу
апеляційного суду і звільнити його від відбування покарання з
випробуванням.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про
необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні
скарги слід відмовити.

Доведеність винності ОСОБА_22. у відкритому викраденні майна потерпілого
ОСОБА_38. у касаційній скарзі не оспорюється.

Доводи в касаційній скарзі засудженого про те, що апеляційним судом невірно
перекваліфіковано його дії за епізодом щодо заволодіння майном ОСОБА_26 із
відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб на
заволодіння чужим майном шляхом обману, безпідставні.

Як зазначено в ухвалі апеляційної інстанції, діям ОСОБА_22. за вказаним
епізодом суд першої інстанції дав неправильну юридичну оцінку у зв'язку з
неправильним встановленням фактичних обставин події. Це, за висновком
апеляційного суду, проявилось у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги
те, що засуджені були знайомі з потерпілою ОСОБА_26, яка сама передала
мобільний телефон ОСОБА_22., а він передав його ОСОБА_23. Так, діючи з
корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, останні заволоділи
майном потерпілої шляхом обману, після цього з місця події зникли, тобто, діяли
узгоджено між собою.

Зазначене детально підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_26 та свідка ОСОБА_37.

З врахуванням вищезазначених обставин апеляційний суд вірно
перекваліфікував дії ОСОБА_22. за вказаним епізодом. Вважати неправильною таку
юридичну оцінку його дій немає підстав.

Відсутні й підстави вважати, що призначене ОСОБА_22. покарання не
відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та його особі і є суворим,
таким, яке не є необхідним для його виправлення.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_22. відмовити.

С у д д
і :

Цитович М.М. Жук
В.Г. Мороз
М.А.