У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11
суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 03 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 травня 2014 року.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 25 березня 2014 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за:

- ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1700 грн із позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справ на строк 1 рік;

- ч. 1 ст. 366 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 2550 грн із позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справна строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді штрафу в сумі 2850 грн із позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справ на строк 2 роки.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 11 березня 2014 року кримінальну справу відносно ОСОБА_6, обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК, та ОСОБА_5, обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 364 КК, провадженням закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 травня 2014 року апеляції засудженого на вирок суду залишено без задоволення, а на постанову суду - задоволено частково. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а постанову місцевого суду змінено, виключено з неї посилання суду на ст. 72 КПК 1960 року. У решті постанову залишено без зміни.

Як визнав установленим суд, ОСОБА_5, будучи старшим лейтенантом міліції, перебуваючи на посаді інспектора відділення міліції с. Словечно Житомирської області, будучи працівником правоохоронного органу, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, в особистих інтересах та інтересах колег по службі, здійснюючи перевірку в порядку ст. 97 КПК 1960 року за фактом незаконної порубки лісу у виділі № 2 кварталі № 94 Бігунського лісництва ДП «Словечанський лісгосп АПК», в порушення вимог статей 190-191 КПК 1960 року за відсутності понятих без фактичного здійснення цієї процесуальної дії, 23 листопада 2011 року в присутності працівника міліції ОСОБА_7 та інженера з охорони та захисту лісу ОСОБА_8 переписав дані про кількість, породу та діаметри пнів, виявлених у результаті незаконної порубки лісу, і підписав його разом з останнім.

У подальшому ОСОБА_5 наприкінці листопада 2011 року, діючи з метою незаконного приховання злочину та не порушення кримінальної справи за фактом скоєння незаконної порубки лісу у вказаному виділі, у приміщенні службового кабінету головного лісничого ОСОБА_6 умовив останнього внести до польової переліскової відомості пнів від 23 листопада 2011 року та акта № 18 від цього ж числа про адміністративне правопорушення вимог лісового законодавства такі завідомо неправдиві відомості щодо кількості виявлених пнів та їх діаметрів, щоб розмір шкоди не перевищував 10 000 грн.

ОСОБА_6 надав ОСОБА_8 вказівку внести до вказаних документів завідомо неправдиві відомості, після чого їх підписав від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а ОСОБА_5 долучив ці документи до матеріалів перевірки.

З метою закріплення сфальсифікованих даних у цих документах, ОСОБА_5 власноручно написав пояснення від імені лісничого ОСОБА_9 та лісника ОСОБА_10 і, достовірно знаючи, що підписи у цих поясненнях було підроблено ОСОБА_6, долучив їх до матеріалів перевірки у порядку ст. 97 КПК 1960 року за вказаним фактом.

Продовжуючи свій умисел, направлений на винесення завідомо незаконної постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та фактичного приховання злочину, передбаченого ст. 246 КК, з метою усунення розбіжності в даних, які містилися у підроблених ним документах, та протоколі огляду місця події від 23 листопада 2011 року, ОСОБА_5 наприкінці листопада 2011 року переписав другий аркуш цього протоколу, куди вніс завідомо неправдиві дані щодо кількості пнів та їх діаметрів, зазначивши при цьому, що в результаті огляду було виявлено незаконну порубку 16 сиро ростучих дерев, чим заподіяно збитки на суму 9935,96 грн, у той час, коли насправді в результаті незаконної порубки зрізано 35 дерев та заподіяно збитків на суму 82 758 грн.

У подальшому ОСОБА_5, будучи працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи, що документи, які було зібрано в ході проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК 1960 року за фактом незаконної порубки лісу у виділі № 2 кварталі № 94, є підробленими, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно всупереч інтересам служби з метою приховання злочину 01 грудня 2011 року виніс завідомо незаконну постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за вказаним фактом, яку разом з матеріалами перевірки надав для затвердження керівництву.

У подальшому вказані фіктивні матеріали із завідомо неправдивою постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 01 грудня 2011 року були передані для погодження Овруцькому міськрайонному прокурору, який, не знаючи про їх підроблення, погодився із прийнятим рішенням.

Наведене призвело до фактичного приховання злочину, передбаченого ст. 246 КК, не дало можливості вчасно провести всі необхідні слідчо-оперативні заходи, спрямовані на встановлення осіб, які вчинили злочин, відшкодування збитків і підірвало авторитет та престиж правоохоронних органів України.

Згідно постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 11 березня 2014 року кримінальну справу щодо ОСОБА_5, обвинуваченого за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 364 КК, провадженням закрито. Місцевий суд у постанові зазначив, що 21 лютого 2014 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції», згідно якого до ст. 364 КК було внесено зміни, а саме виключено ч. 3 зазначеної статті, а отже вказані статті були декриміналізовані.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий апеляційний розгляд унаслідок порушення цим судом вимог кримінально-процесуального закону. Засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином усі доводи його апеляції та не дав на них в ухвалі вичерпної відповіді, тобто порушив вимоги ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року суд касаційної інстанції не вправі погіршити становище засудженого.

Неповнота та однобічність досудового і судового слідства, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. За встановлених судом фактичних обставин справи дії засудженого кваліфіковано правильно.

Твердження засудженого про те, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 377 КПК 1960 року, не перевірив належним чином усі доводи його апеляції та не дав на них вмотивованої відповіді, є безпідставними.

Згідно вимог ст. 377 КПК 1960 року ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам цього Кодексу, у ній мають бути зазначені, зокрема суть апеляції, аналіз доказів, досліджених під час повного або часткового судового слідства, проведеного цим судом, та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які доводи апеляції визнано необґрунтованими. Тобто, в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляції, зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Як убачається з матеріалів справи та ухвали суду апеляційної інстанції, цих вимог суд дотримався.

Так, в апеляції засуджений ОСОБА_5 вказував на неконкретність пред'явленого йому обвинувачення, неповноту судового розгляду справи, зазначав, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом незаконної порубки лісу була винесена ним законно. Також засуджений стверджував, що в основу вироку покладено недопустимі докази, а складені ним та працівниками лісгоспу документи не є офіційними. Крім того, ОСОБА_5 скаржився на те, що фіксація судового засідання технічними засобами здійснювалася не повністю, а лише з 25 березня 2014 року.

З аналізу судового рішення апеляційного суду вбачається, що наведені доводи апеляційних скарг засудженого були належним чином перевірені цим судом, їм дана відповідна оцінка, яка докладно викладена в ухвалі суду та з якою у свою чергу погоджується суд касаційної інстанції.

Зокрема, твердження у касаційній скарзі засудженого, аналогічні твердженням його апеляції про те, що він згідно своїх службових обов'язків не мав права складати протокол огляду місця події, а документи, які складали працівники лісгоспу не є офіційними, а отже ці докази є недопустимими, являються безпідставними.

Судом першої інстанції встановлено, що протокол огляду місця події був складений ОСОБА_5 як службовою особою, а саме інспектором міліції і засвідчував факт вчинення адміністративного правопорушення лісового законодавства щодо незаконної порубки лісу, тобто був складений у встановленому законом порядку. У такому ж порядку було винесено ОСОБА_5 незаконну постанову від 01 грудня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені документи є офіційними, складеними уповноваженою особою, з чим погодився апеляційний суд, навівши в ухвалі відповідні мотиви на підтвердження цього.

Апеляційний суд в ухвалі ретельно проаналізував усі докази, які покладені в основу вироку, у тому числі й висновки Державної екологічної інспекції у Житомирській області та висновок спеціалістів від 06 лютого 2014 року про встановлення шкоди внаслідок незаконної порубки лісу, та зазначив, що ці докази узгоджуються з іншими доказами по справі.

Не встановлено апеляційним судом і порушення вимог процесуального закону щодо фіксації судового процесу технічними засобами. Згідно матеріалів справи, клопотання про проведення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу було заявлено 25 березня 2014 року (т. 4, а.с. 214). На виконання вимог ст. 87 КПК 1960 року місцевий суд постановив здійснювати таку фіксацію з моменту подання заяви. Даних, що учасники судового розгляду заявляли би клопотання про повну фіксацію судового процесу технічними засобами станом до 25 березня 2014 року, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляції так само були предметом ретельної перевірки апеляційним судом та на них дана обґрунтована відповідь з посиланням на матеріали справи.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 травня 2014 року щодо нього - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13