Єдиний унікальний номер 234/1074/15-к
Номер провадження 11-сс/775/98/2015

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську кримінальне провадження № 0005472 у межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2015 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 21 липня 2015 року, задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_8 , який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, а також те, що, знаходячись на свободі, ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді захисником ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про її скасування та обрання до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі. В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 посилається на те що підозрюваний ОСОБА_8 офіційно працює згідно трудового договору у ФОП « ОСОБА_11 » з 12 вересня 2014 року водієм і не може на свій розсуд покинути місце роботи, щоб будь яким чином впливати на свідків та очевидців вчиненого їм правопорушення та переховуватись від органів досудового розслідування.

З моменту скоєння ОСОБА_8 ДТП минуло більш ніж один рік та дев`ять місяців, і до теперішнього часу жоден свідок ДТП чи потерпілий, не зазнав будь якого впливу від ОСОБА_8 , який весь цей час знаходився на волі, ніхто з них не звертався з будь якою заявою до правоохоронних органів про вчинення тиску на них з боку підозрюваного. Твердження органу обвинувачення про те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів обвинувачення, не має під собою ніякого підтвердження, тому що підозрюваний за час перебування на волі не пререховувався від органів досудового слідства, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має сім`ю та неповнолітню дитину, є матір пенсіонер. ОСОБА_8 позитивно характеризується як за місцем своєї реєстрації, так і за місцем своєї роботи. Ніяких підтверджень фактів нехтування ОСОБА_8 вимог слідчого про явку до нього для проведення слідчих дій, органом обвинувачення до суду надано не було, ОСОБА_8 жодного разу, з листопада 2013 року, до слідчого не викликався, ніяких повідомлень про явку не отримував; стосовно нього раніше не був обраний ніякий запобіжний захід. З`явитися до органу досудового розслідування сам ОСОБА_8 не міг, тому що цей орган знаходився у м. Горлівка Донецької області, а саме на території, яка є тимчасово не підконтрольною Україні і цей орган досудового розслідування там не працював. Куди було передислоковано орган розслідування, підозрюваному не було відомо, тому що його про це не повідомили.

Також захисник ОСОБА_7 вважає, що твердження органу обвинувачення про те, що підозрюваний може ухилитися від проведення слідчих дій з його участю, зокрема слідчого експерименту, не має під собою ніякого обґрунтування, тому що, згідно ч. 1 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент, має право провести слідчий або прокурор за своєю власною ініціативою, тобто слідчий або прокурор сам вирішує треба чи ні проводити слідчий експеримент, не враховуючи при цьому думку підозрюваного. Таким чином, захист вважає, що не існує жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий та не має обґрунтувань неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали доводи апеляції;

- прокурор вважав, що апеляція підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчий суддя мав право встановити розмір застави, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисників, прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

27 березня 2015 року ОСОБА_8 висунуто підозру за ч.2 ст.286 КК України, а саме в тому, що він 18 жовтня 2013 року приблизно о 18:30, в темний час доби, він, керуючи на достатніх правових підставах технічно справним автомобілем марки «DAEWOO FSO LANOS TF69Y ЗНГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Комсомольської в районі її перехрестя з вул. Артема у м. Часів Яр, Артемівського р-н., Донецької області, діючи в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, який наказує: п. 16.11.- На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, не виконуючи вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», належним чином не переконавшись , що його подальший рух не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по проїжджій частині вул. Комсомольської в районі її перехрестя з вул. Артема почав керованому ним транспортному засобі виїжджати на проїжджу частину вул. Артема, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з мотоциклом марки «ІЖ 6 114», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , який разом з пасажиром ОСОБА_13 рухався по головній дорозі вул. Артема та внаслідок зіткнення допустив виїзд за межі проїжджої частини, де скоїв наїзд на перешкоду бетонний колодязь.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пасажир мотоциклу «ІЖ 6 114», реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був травмований та йому спричинені наступні тілесні ушкодження: синець правої сідниці, забиті рани та синець потиличної області, крововилив в м`які тканини голови потиличної області,крововиливи під оболонки і у речовину головного мозку, ділянки розтрощення потиличних та чолових долей, перелом кісток черепа, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих при дорожньо транспортній події тілесних ушкоджень 19.10.2013 о 08:55 у лікувальному закладі настала смерть ОСОБА_13 ; причиною смерті ОСОБА_13 є крововилив в мозок, обумовлений тупою травмою голови з переламом кісток черепу та розтрощенням речовини головного мозку.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події водій вищевказаного мотоциклу, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був травмований та йому спричинені наступні тілесні ушкодження: тупа травма мошонки, гематома лівої половини мошонки, розрив лівого яєчка з послідуючим його видаленням, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. 16.11, глава 33, п. 2, п. 2.1. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної державно - транспортної події та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті ОСОБА_13 та спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_12 .

Таким чином, своїми необережними діями, що виразилися в порушенні вимог п. 16.11, глава 33, п. 2, п. 2.1. Правил дорожнього руху України, що спричинили дорожньо-транспортну подію, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_12 .

Обґрунтованість підозри підтверджується наявністю письмових та речових доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 0005472 та долучені до клопотання слідчого.

В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційним переглядом встановлено, що 19 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005472 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України.

27 березня 2015 року органом досудового розслідування ОСОБА_8 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

27 березня 2015 року постановою слідчого ОСОБА_8 було оголошено в розшук в зв`язку з тим, що місце знаходження його невідоме. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 27 березня 2015 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

20 липня 2015 року працівниками СКР Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області було встановлено місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_8 та він був доставлений до СВ ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області для проведення із ним слідчих дій. 20 липня 2015 року о 17:35год. підозрюваного ОСОБА_8 затримано на підставі ухвали суду та в цей же день його повідомлено про підозру.

В матеріалах провадження також міститься рапорт слідчого ОСОБА_14 від30.10.2014 року,з якого вбачається, що ОСОБА_10 через телефонний дзвінок повідомлявся про необхідність явки до слідчого, але відмовився та повідомив, що він в подальшому має намір виїхати до РФ на постійне місце проживання, а тому не буде являтися до слідчого.

Слідчий суддя, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухав думку учасників процесу, дослідив фактичні обставини та матеріали кримінального провадження.

З урахуванням викладених обставин, достатності наданих доказів недобросовісної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги наявність ризику, передбаченого п.1ч.1 ст. 177 КПК України а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, і це вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою та буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Доводи захисника про наявність постійного місця роботи, місця проживання та сім?ї у підозрюваного, мають місце, однак самі по собі не є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 2)щодо злочину, який спричинив загибель людини. Тому колегія суддів, враховуючи, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, існує високий поріг ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, вважає можливим не визначати розмір застави.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 199, 404, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2015 року, якою у кримінальному провадженні № 0005472 задоволено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді