Дата документу Справа № 333/9019/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/948/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/9019/14-к
Категорія: ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003806, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09.12.1976 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 17, 118 КК України (в редакції 1960 року) до чотирьох років позбавлення волі, звільнений 30.09.1980 року за відбуттям строку покарання;

- 29.03.1982 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 206, ст. ст. 208, 42 КК України (в редакції 1960 року) до семи років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна;

- 30.03.1983 року Львівським обласним судом за ст. 94, ч. 3 ст. 222, ст. ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до п`ятнадцяти років позбавлення волі;

- 12.10.1984 року Шахтерським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 188, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до п`ятнадцяти років позбавлення волі;

- 09.04.1992 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч. 3 ст. 101, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до п`ятнадцяти років позбавлення волі, постановою Бердичевського районного суду Житомирської області від 25.12.2001 року перекваліфікована ч. 3 ст. 101 КК України в редакції 1960 року на ч. 2 ст. 121 КК України в редакції 2001 року, звільнений 09.04.2006 року за відбуттям строку покарання;

- 10.12.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до одного року позбавлення волі, звільнений 01.08.2008 року за відбуттям строку покарання;

- 25.08.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 122 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнений 23.08.2012 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій, не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На думку прокурора, судом помилково визнано як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - активне сприяння розкриттю злочину, що не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки крім часткового визнання вини та надання показань під час допиту у якості підозрюваного та під час проведення слідчої дії - слідчого експерименту, ОСОБА_7 будь-яких активних дій, спрямованих на допомогу, не чинив; органами досудового розслідування самостійно було відшукано речові докази та безпосередньо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, тобто, жодних доказів, які б допомогли органам досудового розслідування, обвинуваченою стороною надано не було.

Також апелянт звертає увагу на те, що у ході судового розгляду ОСОБА_7 частково визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, щиросердно не розкаявся у вчиненому, вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі, проти життя та здоров`я людини.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до тринадцяти років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою, який продовжений до 19.00 години 02.05.2015 року; строк відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання - з 19.00 години 21 вересня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2015 року строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжений до 30.06.2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані: із залученням експертів по кримінальному провадженню №0003806, проведенням судово-дактилоскопічної експертизи №408 від 22.10.2014 року в розмірі 393 грн. 12 коп., проведенням судово-дактилоскопічної експертизи №391 від 13.10.2014 в розмірі 393 грн. 12 коп.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 20.09.2014 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час сумісного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин зі своїм знайомим ОСОБА_10 , з метою позбавлення життя, підійшов до останнього, який знаходився в приміщенні кімнати вказаного будинку, та за допомогою кухонного ножа, який взяв зі столу, наніс ОСОБА_10 множинні удари в область шиї з пошкодженням великих кровоносних судин, що призвело до гострої крововтрати, від чого настала смерть ОСОБА_10 , чим скоїв умисне вбивство останнього.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор апеляційну скаргупрокурора, який її подав, підтримавта просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти апеляційної скаргипрокурора, просили залишити її без задоволення, вважаючи доводи прокурора необґрунтованими.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Проте вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не достатньо врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким злочином, що він вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, його особу, що він раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти життя та здоров`я особи, що посередньо характеризується за місцем проживання та не працює, фактично не розкаюється у вбивстві потерпілого ОСОБА_10 , оскільки вину визнав частково.

За таких підстав колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити йому за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, оскільки доводи прокурора про необхідність призначення покарання у виді довічного позбавлення волі являються необґрунтованими.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.
У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4