Справа № 183/2531/15
№ 1-кп/183/399/15
В И Р О К
іменем України
02 червня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000301 від 25.03.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого електрослюсарем-підземником шахти ім.. Фрунзе, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого:

- 18.08.2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 407 КК України до штрафу в розмірі 1445 грн.,

що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
24 березня 2014 року наказом № 63 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог ст.. ст.. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватися в своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

18 червня 2014 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області солдат ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, до штрафу в розмірі 1445 грн.

19 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 відповідно до свого військового обов`язку, передбаченого ст.. ст.. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повинний був прибути в розташування військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Однак 19 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 не повернувся до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особовий період, умисно не з`явився на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд в АДРЕСА_4 , не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не з`явився.

24 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, у період з 19 червня 2014 року по 24 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та повідомив, що до військової частини не з`явився у зв`язку з сімейними обставинами. З`явився до прокуратури, оскільки дізнався про те, що відносно нього відкрите кримінальне провадження. В скоєному розкаюється.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Крім того, в судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння у скоєному.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення, маючи непогашену та не зняту судимість, однак за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину. При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 усиновив вказану дитину в період, коли він дізнався про наявність відносно нього кримінального провадження.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, наслідків даного кримінального правопорушення, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим. А призначення мінімального розміру покарання відповідатиме меті покарання та сприятиме виправленню обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає, що при наявності вищезазначених підстав, до ОСОБА_5 не можливо застосувати статтю 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі. Строк відбування покарання вважати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1