АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
представника цивільного позивача ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та представника цивільного позивача ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання цивільного позивача Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_9 про арешт майна.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 на час розгляду клопотання не повідомлено про підозру, обвинувальний акт відносно нього не направлено до суду, а відтак, в розумінні положень ч.3 ст. 170 КПК України на даний час він не є особою, на майно якої може бути накладено арешт. Крім того, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, однак розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди не зазначено, а заявлений позов на суму 100 гривень явно не відповідає вартості майна на яке цивільний позивач просив накласти арешт, що не відповідає ч. 4 ст. 171 КПК України.
Представник власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_8 , визнати вилучене майно недопустимим доказом у кримінальному провадженні та повернути вилучене майно ОСОБА_8 . Апелянт зазначає, що майно фактично має процесуальний статус тимчасово вилученого, яке з моменту вилучення не було арештованим, не було визнано речовим доказом, тому підлягає поверненню особі у якої воно було вилучено. Вважає, що ОСОБА_8 протиправно позбавили можливості розпоряджатися майном. На думку представника власника майна, відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не вказав, що майно підлягає поверненню, чим порушив вимоги норм КПК України.
Представник цивільного позивача ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, клопотання задовольнити та накласти арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку 11 листопада 2014 року. Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України. Посилається на те, що заявлено цивільний позов, та з метою забезпечення цивільного позову необхідно накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника Державного агентства автомобільних доріг України, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника власника майна, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її; думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргупредставника цивільного позивача ОСОБА_9 - слід задовольнити.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, слідчим відділом Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000869 від 26 серпня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.5 ст. 191 КК України, відповідно до якого ОСОБА_8 , як радник голови Укравтодору, може бути причетним до привласнення кредитних коштів, під час їх використання в ході реконструкції та ремонту автомобільних доріг України, які відповідно до законодавства є бюджетними коштами та розпорядником яких є Державне агентство автомобільних доріг України
Як вбачається із матеріалів провадження до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва звернувся представник цивільного позивача із клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_8 , та вилучено під час проведення обшуку 11 листопада 2014 року, а саме грошові кошти у розмірі 164 000 грн., грошові кошти у розмірі 6 588 доларів США, та побутовий пристрій для відшукання радіо-передатчиків Protect 1207i. При цьому обґрунтовуючи клопотання представник цивільного позивача посилався на вимоги ч.1 ст. 171 КПК України, які дають право цивільному позивачу з метою забезпечення цивільного позову звертатися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна. Також представник цивільного позивача в клопотанні стверджує, що Державним агентством автомобільних доріг України 01 грудня 2014 року до Генеральної прокуратури України подано цивільний позов у зазначеному кримінальному провадженні на суму 100 грн., оскільки достовірними даними щодо дійсного розміру завданої державі майнової шкоди агентство не володіє, а при встановленні дійсного розміру завданої майнової шкоди позовні вимоги агентством можуть бути уточненими та доповненими.
Розглянувши клопотання представника цивільного позивача слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання.
Разом з тим, такі висновки слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання не відповідають нормам КПК України.
Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 173 КПК України, повинен врахувати: 1) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 2) правову підставу для арешту майна; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно змісту ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на майно може бути накладено з метою забезпечення цивільного позову.
На думку колегії суддів, на даному етапі розслідування стан доказів, що вказують на обґрунтованість підстав вважати,що було вчинено злочин, передбачений ч.2 ст. 28, ч.5 ст. 191 КК України, є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а обставини доведеності вчинення злочину мають бути перевірені під час розгляду справи в суді.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини кримінального провадження вимагають такого методу державного регулювання як арешт.
Підставою для арешту майна з цієї метою є сукупність фактичних даних кримінального провадження, що вказують на завдання кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, в наслідок чого заявлено цивільний позов про її відшкодування або існують обставини вважати, що може бути заявлено такий позов.
Згідно матеріалів справи, цивільний позов заявлено.
Необхідність арешту майна з метою забезпечення цивільного позову зумовлюється обґрунтованою підозрою, що незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині цивільного позову.
У даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов на суму 100 гривень, однак як вказано цивільним позивачем, на даний момент Державне агентство автомобільних доріг України не володіє достовірними даними щодо дійсного розміру завданої державі майнової шкоди, та в подальшому, коли буде остаточно встановлено дійсний розмір завданої майнової шкоди позовні вимоги будуть уточнені.
З огляду на вказане, майно, яке виявлено під час обшуку повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які б переважали інтереси держави, колегією суддів не встановлено.
Врахувавши вищезазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна та для забезпечення досягнення завдань кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_9 слід задовольнити, а ухвалу слідчого судді - скасувати з постановленням нової ухвали.

На ухвалу слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу.
Як зазначено в ухвалі вище, із клопотанням про накладення арешту до слідчого судді звертався представник цивільного позивача. Представник власника майна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 з будь - якими клопотаннями до слідчого судді не звертався.
Тому прохання апелянта ОСОБА_6 про визнання вилученого майна недопустимим доказом, про статус майна, позбавлення ОСОБА_8 права розпоряджатися ним та про повернення вилученого майна ОСОБА_8 не можуть бути дослідженим при апеляційному розгляді, оскільки зазначені обставини не були предметом дослідження судом першої інстанції і про дослідження таких обставин учасники розгляду не заявляли клопотання при розгляді клопотання в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням викладеного апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргупредставника цивільного позивача ОСОБА_9 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання цивільного позивача Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_9 про арешт майна, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання цивільного позивача Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_9 про арешт майна, яке належить ОСОБА_8 , та вилучено під час проведення обшуку 11 листопада 2014 року, а саме грошові кошти у розмірі 164 000 грн., грошові кошти у розмірі 6 588 доларів США, та побутовий пристрій для відшукання радіо-передатчиків Protect1207i.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/412/2015 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1