АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2421/14-к Номер провадження 11-кп/786/515/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.115 О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року за кримінальним провадженням № 0000442 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України,

з участю: прокурора: ОСОБА_11

обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_6

захисників обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_14

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду звернувся обвинувачений ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі покликається на те, що місцевим судом було неправильно встановлено та оцінено обставини його участі у скоєнні кримінального правопорушення, зокрема, мету та причин вчинених ним дій та їх перебіг. Наголошує на тому, що погодився на вчинення викрадення майна під тиском з боку ОСОБА_12 і його згода була дана лише на таємне викрадення майна.

Вважає, що місцевим судом було безпідставно взято до уваги його первинні показання, дані під час досудового розслідування, які, за твердженням апелянта, були дані під тиском з боку працівників міліції.

Вказує, що ОСОБА_12 постійно змінював свої свдчення, що, на думку апелянта, також сприяло неправильній оцінці його ролі у скоєному діянні.

Також зазначає, що місцевим судом було зроблено неправильні висновки під час дослідження проведених по справі експертиз, з яких, на думку ОСОБА_6 , вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 після нанесення йому тілесних ушкоджень прожив деякий час, що, у сукупності з іншими сумнівами, як вказується в апеляції, свідчить про необхідність кваліфікації даного злочину за ч.2 ст.121 КК України.

Також вирок суду першої інстанції оскаржено захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 , яка у поданій апеляційній скарзі прохає вирок щодо останнього змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з п.6, п.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 на ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 135 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкцій вказаних статей.

Покликається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги та не дано оцінку ряду обставин, які на думку апелянта істотно впливали на об`єктивність, повноту та всебічність розгляду справи, зокрема, щодо ОСОБА_6 , який не був ініціатором вчинення злочину та погоджувався виключно на таємне викрадення майна потерпілого, не наносив удари потерпілому, не знищував докази та не переховувався від слідства.

Вказує, що усі проведені імунологічні експертизи підтвердили відсутність крові потерпілого на одязі та взутті, у якому обвинувачений був у будинку потерпілого, що на його думку свідчить про відсутність ОСОБА_6 під час нанесення ОСОБА_12 потерпілому тілесних ушкоджень.

Вважає, що наявні у матеріалах провадження докази, окрім змінених показань обвинуваченого ОСОБА_12 , не свідчать про нанесення його підзахисним будь-яких тілесних ушкоджень.

На думку апелянта у діях ОСОБА_12 наявний ексцес виконавця, а його підзахисний ОСОБА_6 не був обізнаний про наміри іншого обвинуваченого.

З огляду на наведене вважає, що місцевий суд не розмежував дії обвинувачених, взяв до уваги та поклав у основу обвинувачення лише показання ОСОБА_12 , безпідставно не взявши до уваги доводи ОСОБА_6 і зробивши неправильні висновки за судовими експертизами та іншими доказами, та прохає кваліфікувати дії ОСОБА_6 як крадіжку речей з будинку потерпілого за попередньою змовою групою осіб, приховування злочину, скоєного ОСОБА_12 , та ненадання допомоги потерпілому ОСОБА_15 ..

Також вирок оскаржено прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , який у поданій апеляційній скарзі прохає вирок щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через м`якість, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 і ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів по 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їм майна, а дії обвинувачених при вчиненні розбою додатково кваліфікувати як поєднані з проникненням у житло потерпілого.

Інші учасники кримінального провадження вирок не оскаржували, заперечень проти поданих апеляційних скарг до початку апеляційного розгляду не подавали.

Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.05.2015 року ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України з призначенням йому покарання:

-за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років із конфіскацією всього належного йому майна;

-за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк одинадцять років із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, з призначенням покарання:

-за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк тринадцять років із конфіскацією всього належного йому майна;

-за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк одинадцять років із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено цивільні позови:

-стягнуто із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 у відшкодування моральної шкоди 300000 ( триста тисяч ) гривень.;

-із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 у відшкодування моральної шкоди 300000 ( триста тисяч ) гривень;

-стягнуто із ОСОБА_12 та ОСОБА_6 солідарно в дохід держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 2560 ( дві тисячі п`ятсот шістдесят) грн.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком місцевого суду, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 визнані винуватими у скоєнні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

В період часу з кінця вересня до початку жовтня 2014 року ОСОБА_12 , перебуваючи в с. Щербані Полтавського району, запропонував ОСОБА_6 скоїти розбійний напад на свого односельчанина ОСОБА_15 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , з метою заволодіння його майном.

З цією метою, 05 жовтня 2014 року ОСОБА_12 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , готуючись до вчинення злочину, зібрали у спортивну сумку рукавички, інші речі та одяг для того, щоб приховати сліди злочину й переодягтися після його вчинення. Також вони взяли із собою знаряддя злочину - молоток, який планували використати з метою вбивства ОСОБА_15 при можливому його опорі. Після цього обвинувачені попутним транспортом дісталися в с. Бутенки Кобеляцького району Полтавської області.

У цей же день, близько 21 години ОСОБА_12 разом із ОСОБА_6 зайшли на подвір`я домогосподарства ОСОБА_15 , де під приводом купівлі ковпаків до легкового автомобіля, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на розбійний напад з метою заволодіння майном потерпілого, шляхом вільного доступу зайшли спочатку у двір, а потім, на запрошення господаря, до будинку, де ОСОБА_16 , реалізуючи попередню домовленість із ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою подолання опору потерпілого та полегшення вчинення злочину, з метою вбивства з корисливих спонукань, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, наніс молотком, який заздалегідь взяв з собою, декілька ударів по голові ОСОБА_15 , після чого передав молоток ОСОБА_6 , який також, діючи умисно, з метою вбивства з корисливих спонукань, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, наніс декілька ударів молотком по голові потерпілого, внаслідок чого на місці події сталася його смерть. Всього ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя, нанесли ОСОБА_19 не менше шести ударів молотком у життєво важливий орган людини голову потерпілого.

Від отриманих ушкоджень у виді тупої травми голови з множинними забитими ранами потиличної ділянки голови, скалковим переломом лівої потиличної кістки з переходом на нижню частину тім`яної кістки, розривами твердої та м`якої мозкової оболонок від зруйнування тканини головного мозку, ОСОБА_15 тут же помер.

Переконавшись, що ОСОБА_15 помер, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на заволодіння майном потерпілого, обшукали будинок загиблого та незаконно заволоділи належним потерпілому майном: грошима в сумі 4 200 гривень, 60 000 білоруських рублів (згідно довідки Національного банку України станом на 05.10.2014 еквівалент 60 000 білоруських рублів дорівнює 73,2 грн.), 6-ма мобільними телефонами: «Нокія 1616-2» - 136,39 грн., «Нокія 1202-2» - 110,25 грн., «Нокія 1280» - 121,04 грн., «Нокія 6700с-1» - 465,43 грн., «Самсунг SGH-E760» - 126 грн., «LG-Т370» - 396 грн.; оглядовою трубою ЗТ6-30х50 у пластмасовому чохлі, загальною вартістю 720 грн.; фотоапаратом UFO Elite у чохлі, загальною вартістю 45 грн.; нунчаками тренувальними, вартістю 46,55 грн.; ножем Boker, вартістю 204,16 грн.; ножем Ganzo, вартістю 246,72 грн.; планшетом Cobiy Kyros mid 1060-8, вартістю 2 000 грн., таким чином заволодівши майном потерпілого ОСОБА_15 на загальну суму - 8890,74 грн., після чого залишили місце скоєння злочину. У подальшому викрадене поділили між собою та розпорядилися на свій розсуд.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , а також прокурора ОСОБА_11 на підтримання поданих апеляцій, їх заперечення проти поданих зустрічних апеляцій, думку обвинуваченого ОСОБА_12 і його захисника ОСОБА_13 , що заперечували проти апеляції прокурора і потерпілу ОСОБА_14 , яка вважала вирок місцевого суду правильним, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи викладені в апеляціях, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для їх задоволення з наступних підстав.

Винність обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які вони засуджені, доведено доказами, які досліджувалися у судовому засіданні та наведені у вироку суду першої інстанції.

Як видно, обставини та мотиви, за яких було вчинено вбивство потерпілого ОСОБА_15 визнав обвинувачений ОСОБА_12 , який не оскаржував вказане судове рішення. В цілому, не заперечував їх і обвинувачений ОСОБА_6 ..

У той же час, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив його твердження про те, що не приймав участі у розбійному нападі на потерпілого та його вбивстві. Його доводи що нібито це вчинив лише один ОСОБА_12 , а він зайшов до домоволодіння ОСОБА_15 виключно з метою таємного викрадення майна останнього, районний суд правильно визнав неспроможними.

Такі доводи обвинуваченого у суді першої інстанції та в його апеляції і апеляції захисника ОСОБА_7 колегія суддів апеляційного суду також вважає необґрунтованими, оскільки вони були спростовані сукупністю доказів наведених у вироку суду.

Так, судом було встановлено, і цього не заперечують обвинувачені, що вони заздалегідь домовилися заволодіти майном потерпілого та з цією метою відповідним чином підготувалися. Зокрема, взяли з собою сумку, молоток та дві пари рукавичок. З цього приводу суд обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_12 правдивими та поклав їх в основу обвинувального вироку. Так, він засвідчив, що з потерпілим був знайомий, а тому на випадок, коли він буде вдома, домовилися його «грохнути». Саме з цією метою, вочевидь, обвинувачені взяли з собою молоток.

Твердження з цього приводу обвинуваченого ОСОБА_6 що нібито молоток був взятий для того, щоб виставити кватирку у вікні, не спроможні, оскільки для цього є більш пристосовані знаряддя, про що обвинувачені, як люди з достатнім життєвим досвідом, без сумніву, знали.

Як встановлено судом, перед тим як зайти до подвір`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_12 вийняв із сумки молоток, та переховав його в рукав пальто, що ОСОБА_6 також бачив. Вбачається, що обидва обвинувачені, перебуваючи на вулиці навпроти домоволодіння, вже знали, що потерпілий перебуває вдома, однак не відмовилися від спланованих дій та зайшли в домоволодіння, пояснюючи господарю надуману підставу придбати «ковпаки» до автомобіля. Тобто, доводи сторони захисту про ексцес виконавця з боку обвинуваченого ОСОБА_12 є неспроможними.

Правильно районним судом прийняті показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що удари потерпілому молотком по голові спочатку наніс він, а потім передав його ОСОБА_6 , після чого той також наніс кілька ударів.

Як видно, такі показання підтверджуються протоколом слідчого експерименту, згідно з яким ОСОБА_12 на місці події показав за яких обставин вони разом з ОСОБА_6 напали на потерпілого ОСОБА_15 та наносили йому удари молотком по голові (а.с. 6-23 т.2).

Дані слідчого експерименту підтверджуються і висновком судово-медичної експертизи № 89 від 07 листопада 2014 року, згідно з якими за результатами слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_12 показання ОСОБА_12 відповідають даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_15 , частково відповідають по механізму нанесення ушкоджень ( т.2 а.с.24-26).

За даними слідчого експерименту з його участю та участю обвинуваченого ОСОБА_6 (т.2 а.с. 108-122) також було встановлено і інші обставини в деталях, а саме, що молоток обвинувачені відвезли до місця, де тимчасово проживали в АДРЕСА_4 , та втопили разом з двома парами рукавичок. За вказаними слідчими діями було встановлено, що в м. Харкові, куди обвинувачені поїхали після вчинення злочину, вони знищили частину одягу та купили новий.

Крім того, із протоколу огляду місця пригоди видно, що в будинку, неподалік трупа потерпілого ОСОБА_15 було виявлено слід від взуття залишений обвинуваченим ОСОБА_6 (а.с. 100 т.1, а.с. 136-141 т.2)

При цьому, судом не було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 за своїми свідченнями намагається вигородити себе, перекладаючи вину на іншу особу

Суд першої інстанції дав оцінку результатам слідчого експерименту від 17.10.2014 року, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що за його свідченнями нібито всі удари потерпілому ОСОБА_15 наносив лише ОСОБА_12 , а він був відсутній при вчиненні даних дій, та правильно розцінив як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Покликання сторони захисту на висновки імонулогічних експертиз, за якими на одязі обвинуваченого не виявлено слідів крові від потерпілого ОСОБА_15 , як на докази невинуватості ОСОБА_6 не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовується наведеними вище доказами, до того ж встановлено що на час вбивства потерпілого обвинувачений перебував на місці злочину і на нього як співучасника прямо вказав обвинувачений ОСОБА_12 .. Такі показання є послідовні, крім того вбачається, що у нього немає будь яких мотивів для оговору ОСОБА_6 у вчинення тяжких злочинів

Як встановлено судом, за місцем останнього перебування ОСОБА_6 в с. Рубіжне Харківської області було знайдено майно та гроші, викрадені у потерпілого. Крім того, встановлено, що обвинувачені після вчинення кримінального правопорушення знищували сліди злочину, при цьому частину одягу вони викинули у сміття в м. Харкові.

Судом першої інстанції достатньо повно були досліджені докази, які надавалися стороною обвинувачення, та ті, які були зібрані у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, яким дана належна оцінка, з приведенням у вироку відповідних мотивів у тому числі і щодо висновків імунологічних експертиз, та зроблено правильні висновки, згідно з якими дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_6 правильно кваліфіковані як умисне вбивство гр. ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб вчинене із корисних мотивів за п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України та розбій за ч.4 ст.187 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що такі дії мають кваліфікуватися за ч.2 ст.121 КК України, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки знаряддя вчинення злочину, яке було застосовано до потерпілого, характер та спрямованість нанесення тілесних ушкоджень у життєво важливу ділянку людини, свідчать про спрямованість умислу обвинувачених саме на позбавлення життя особи.

Доводи апеляції прокурора про безпідставне виключення з обвинувачення кваліфікуючої ознаки за ч.4 ст.187 КК України проникнення у житло потерпілого, не мотивовані та не можуть бути прийняті апеляційним судом як підстава для скасування вироку.

Як видно, з приводу неправильної кваліфікації дій обвинувачених прокурором апеляція не подавалася. У ній ставилося питання лише про скасування вироку місцевого суд у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через м`якість. За обставинами, викладеними органами досудового слідства в обвинувальному акті, вказано, що обвинувачені зайшли у приміщення потерпілого на його пропозицію шляхом вільного доступу.

Що стосується доводів прокурора про призначення обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_6 занадто м`якого покарання, то воно не підлягає задоволенню, так як місцевим судом покарання вказаним обвинуваченим, як за окремий злочин, так і за їх сукупністю призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах, установлених у санкціях статей Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу кожного винного та конкретні обставини.

Як видно, ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_6 на час вчинення злочинів не мали судимостей, мають молодий вік, тому призначене їм покарання, яке наближене до максимальної межі, є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

За наведених вище мотивів підстав для зміни чи скасування ухваленого місцевим судом вироку стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_6 не вбачається.

Виходячи з наведеного, керуючись ст..ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року стосовно ОСОБА_12 і ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4