Справа № 183/1780/15
№ 1-кп/183/309/15
В И Р О К
іменем України
17 квітня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000251 від 19.03.2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого електромонтером ПАТ «Комінмет», маючого на утриманні недієздатну особу, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
04 квітня 2014 року наказом № 73 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого радіотелефоніста реактивно-артилерійського дивізіону.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

24 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у м. Дніпропетровську, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

10 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_3 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 24 січня 2015 року по 10 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Після цього, 11 лютого 2015 року ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у м. Дніпропетровську, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

25 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_3 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 11 лютого 2015 року по 25 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, обставини скоєння кримінального правопорушення, визначені в обвинувальному акті, не оспорював. У скоєному розкаявся.

Крім повного визнання вини ОСОБА_4 , його вина знайшла своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами:

- витягом з кримінального провадження про внесення 19.03.2015 року до ЄРДР відомостей про те, що з 24.01.2015 року по 10.02.2015 року та з 11.02.2015 року по 25.02.2015 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та ухиляється від проходження військової служби

(а.п. 15);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування до списків особового складу частини солдата ОСОБА_4

(а.п. 20);

- актом службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4

(а.п. 21-22);

- військовим квитком на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , згідно якого він призваний на строкову військову службу

(а.п. 33).

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеної ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння у скоєному.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, згідно рішення Амур-Нижьодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2014 року має на утриманні недієздатну особу, в скоєному розкаявся, тому вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, а саме у вигляді штрафу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1700 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1