Дата документу Справа № 310/3189/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 310/3189/14-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1137/15 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 190 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 15 червня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ) на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бердянськ Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Учасники судового провадження:
потерпілий ОСОБА_9 .
Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року обставини:
В середині січня 2013 року, знаходячись в офісному приміщенні ТОВ «Араміт», яке розташоване по вул. Шевченка, 65 в м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 уклали між собою усну домовленість щодо тимчасового користування ОСОБА_7 належним ОСОБА_10 на праві власності автомобілем ЗАЗ 1103 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права його відчуження.
Після чого, приблизно 17 січня 2013 року, ОСОБА_7 маючи на меті заволодіння чужим майном, шляхом обману повідомив ОСОБА_11 та ОСОБА_9 неправдиві відомості про те, що він має право розпорядження автомобілем ЗАЗ 1103 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та запропонував придбати цей автомобіль у нього. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 погодились на пропозицію ОСОБА_7 та домовились з ОСОБА_7 придбати зазначений автомобіль ЗАЗ 1103 СПГ за 12 000 грн. 00 коп.
Приблизно 24 січня 2013 року о 20 год. 00 хв., знаходячись на автопарковці біля кафе «Актор», яке розташоване на перехресті пр. Леніна, 10 та вул. Дюміна, 57 в м. Берядянську, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1200 грн. 00 коп. та від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1800 грн., а всього на суму 3000 грн. 00 коп., які обернув на свою користь.
Продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошима, приблизно 26 січня 2013 року о 09 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні більярдного клубу на 3-му поверсі ТЦ «Дель-Мар», який розташований по пр. Леніна, 35-а в м. Бердянську, ОСОБА_7 під виглядом отримання грошових коштів в рахунок виплати вартості за автомобіль ЗАЗ 1103 СПГ, отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 800 грн. 00 коп. та від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 4 200 грн. 00 коп., а всього на суму 5 000 грн. 00 коп., які обернув на свою користь.
Після чого, приблизно 30 січня 2013 року, в період часу з 14 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., знаходячись біля авторемонтного боксу №2, розташованого по вул. Свободи, 30 в м. Бердянську, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, під виглядом отримання грошових коштів в рахунок виплати вартості за автомобіль ЗАЗ 1103 СПГ, отримав від ОСОБА_11 , належні ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 4 000 грн. 00 коп., які обернув на вою користь.
Крім того, приблизно 04 лютого 2013 року близько 10 год. 00 хв., знаходячись біля авторемонтного боксу №2, розташованого по вул. Свободи, 30 в м. Бердянську, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, під виглядом вигаданої ним необхідності переоформлення в центрі надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бердянська, Бердянського та Приморського районів УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області технічної документації на автомобіль ЗАЗ 1103 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1500 грн. 00 коп., які обернув на свою користь.
Таким чином, ОСОБА_7 , шляхом обману заволодів грошовими коштами на загальну суму 13 500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2000 грн. 00 коп., а потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 11 500 грн. 00 коп.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року:
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України і йому призначено покарання у виді 60 годин громадських робіт.

Задоволена позовна заява ОСОБА_9 . Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 11 500 грн., в рахунок відшкодування майнової шкоди та 5000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 16 500 грн.

Запобіжний захід не обирався.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 посилається на незаконність та необгрунтованість вироку суду, зазначаючи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує на необгрунтованість рішення суду щодо відмови у задоволенні заявленого захисником відводу прокурору ОСОБА_12 , порушення при дослідженні доказів; посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, вказує на відсутність в діях обвинуваченого ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, залишення поза увагою суду факту повернення обвинуваченим коштів потерпілому ОСОБА_11 , неправдивість показів свідка ОСОБА_10 .. Просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, закрити, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишити без розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу, згідно змісту викладених заперечень, потерпілий ОСОБА_9 вказує на обгрунтованість вироку суду, заснованому на здобутих та досліджених доказах.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, надали клопотання про розгляд скарги за їх відсутності, ОСОБА_7 у письмовому вигляді підтримав апеляції свого захисника. Неявка зазначених осіб, у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню судового розгляду провадження.

Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які висловили заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції у межах, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Учасники провадження клопотань до суду апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст. 404 КПК України не заявляли.

Перевіряючи вирок суду, встановлено, що проявів упередженості під час судового розгляду, на що вказував в апеляції захисник, не виявлено.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 КК України відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується зібраними доказами, які були оцінені за наслідками повного, об`єктивного розгляду обставин даного кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів встановлено, що судом при розгляді провадження виконані всі процесуальні дії, передбачені законом для встановлення істини у провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_7 , висловлюючи свою позицію щодо пред`явленого обвинувачення, вину не визнавав та пояснював, що ОСОБА_10 , у рахунок погашення частини заборгованості, віддав йому автомобіль «Таврія», який він в подальшому вирішив продати, про що повідомив ОСОБА_13 , який займався ремонтом автомобіля. За 12 000 грн. домовився про продаж цього автомобіля з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які дану суму віддали за чотири рази. Переоформити автомобіль на потерпілого не вдалось через відмову ОСОБА_10 .

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 , доводи останнього судом спростовані дослідженими доказами.

Так, журналами судового засідання та технічними носіями фіксації ходу судових засідань, зокрема, зафіксовані наступні покази вказаних потерпілих, обвинуваченого, свідків.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що у 2012 році він познайомився з обвинуваченим. У січні 2013 року ОСОБА_7 попросив передати йому у тимчасове користування на 1-2 місяці автомобіль ЗАЗ 1103 СПГ, посилаючись, що його автомобіль був у ремонті. На прохання обвинуваченого він погодився і бухгалтер підприємства ОСОБА_14 передала ключі на вказаний автомобіль людині, яка приїхала від імені ОСОБА_7 . Пізніше від ОСОБА_9 та його матері йому стало відомо, що ОСОБА_7 продав даний автомобіль, який необхідно переоформити, що його дуже здивувало, він мав бесіди з цього приводу з ОСОБА_7 , який просив його не звертати на це уваги. Він висловлював ОСОБА_7 прохання повернути гроші, на що останній погодився, але потім на телефонні дзвінки не відповідав. Про місце перебування транспортного засобу за місцем проживання потерпілого дізнався від ОСОБА_9 . Автомобіль був повернутий працівниками міліції.
Протокол огляду місця події від 15.01.2014 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідкаОСОБА_10 підтверджує перебування оглянутого автомобіля ЗАЗ 1103 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_10 в гаражі на території домоволодіння АДРЕСА_2 .
Посилання захисту, що зазначений письмовий доказ неможливо брати до уваги, оскільки вказана слідча дія проводилась без попереднього дозволу суду, є безпідставним.

Так, зміст вимог ч.1 ст. 233 КПК України передбачають можливість проникнення до житла чи іншого володіння особи, без ухвали слідчого судді, за наявності добровільної згоди особи.

Матеріали провадження (т.1а.п.80) містять письмовий дозвіл потерпілого ОСОБА_9 на огляд працівниками міліції гаражу на території домоволодіння АДРЕСА_2 .
До того ж зазначений доказ свідчить саме про огляд певного місця, а не здійснення обшуку приміщення в порядку ст. 234 КПК України, на яку, в обґрунтування зазначеного доводу, посилається апелянт.
Тобто, зазначений доказ здобутий у процесуальний спосіб, передбачений вимогами КПК України і тому суд першої інстанції обґрунтовано його взяв до уваги.

Свідок ОСОБА_14 , яка працює бухгалтером у ОСОБА_10 , підтвердила, що за розпорядженням останнього, вона у січні 2013 року передала ОСОБА_13 автомобіль ЗАЗ та ключі до нього для подальшої передачі йогоОСОБА_7 .

На отримання ОСОБА_7 технічного паспорту на транспортний засіб від ОСОБА_14 було вказано свідком ОСОБА_10 , що обвинуваченим було підтверджено.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що взимку 2013 року за проханням ОСОБА_7 він забрав у ОСОБА_10 автомобіль «Таврія», акумулятор якого не працював, але його зарядили. На прохання обвинуваченого він почав ремонтувати автомобіль. В подальшому ОСОБА_7 повідомив, що автомобіль продається, про що він сказав батьку ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які сплатили вартість автомобіля за декілька платежів.
Потерпілий ОСОБА_11 надав пояснення, що за проханням ОСОБА_7 з ОСОБА_13 в січні 2013 року почали ремонтувати автомобіль автомобіля «Таврія». Надалі ОСОБА_7 повідомив, що він продає цей транспортний засіб за 1500 доларів США. Він звернувся до ОСОБА_9 з пропозицією купити у ОСОБА_7 даний автомобіль на двох, на що останній погодився. Після чого вони за декілька разів виплатили обвинуваченому зазначену суму в гривневому еквіваленті 12000 грн. При цьому він заплатив 2000 грн., а іншу суму сплатив ОСОБА_9 . Свідок зазначав, що гроші обвинуваченому передавав він особисто у присутності ОСОБА_9 , а один раз він знімав передачу грошей на мобільний телефон. Дізнавшись, що документи на автомобіль оформлені на іншу особу, прохав у сприянні в їх переоформленні на ОСОБА_9 та отримав від обвинуваченого згоду, пізніше йому стало відомо, що документи на автомобіль не переоформлені. Вже в серпні 2014 року обвинувачений повернув йому гроші, тому претензій до нього він не має.
Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що йому подзвонив ОСОБА_13 з пропозицією придбати автомобіль за 12000 грн., на що він погодився. Про все з ОСОБА_7 домовлявся потерпілий ОСОБА_11 . За декілька разів вони виплатили ОСОБА_7 за автомобіль зазначену суму, при чому він заплатив 10000 грн. З технічного паспорту дізнався, що ОСОБА_7 не є власником автомобіля, на що останній вказував, що документами вони будуть займатися пізніше. Потерпілий також пояснив що 1500 грн. віддав особисто ОСОБА_7 на переоформлення документів. Натомість переоформлення не відбувалось івін з матір`ю поїхали до ОСОБА_10 , адресу якого дізнався з технічного паспорту, який заперечив факт продажу приналежного йому автомобіля, повідомивши, що надав транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_7 . ОСОБА_10 пообіцяв посприяти у поверненні ОСОБА_7 грошей, які обвинувачений так і не повернув.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що дізналась про придбання сином - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 автомобіля, для цього син брав кредит. Оглянувши технічний паспорт, який ОСОБА_7 передав після отримання грошей, з`ясувалось, що власником є ОСОБА_10 . Також свідок ОСОБА_15 підтвердила свою присутність при їх з сином розмові з ОСОБА_10 щодо переоформлення автомобіля на сина, який щодо цієї обставини висловлював жах та здивування, повідомив про не бажання продавати автомобіль і вказав, що не надавав ОСОБА_7 доручення на продаж автомобіля, який надав останньому на його прохання в тимчасове користування.

Доводи обвинуваченого про передачу йому ОСОБА_10 зазначеного транспортного засобу в рахунок боргу і наявність у нього прав на відчуження автомобіля, з огляду на відсутність будь-якого документального підтвердження про існування цивільно-правових відносин, є неаргументованими та такими, що повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який стверджував, що він не має боргових обов`язків передОСОБА_7 , автомобіль продавати останньому не доручав, а надав в тимчасове користування, оскільки обвинувачений розбив свій автомобіль, гроши за свій автомобіль відОСОБА_7 не отримував.
Пояснення ОСОБА_7 про передачу ОСОБА_10 1500 грн. для переоформлення транспортного засобу на потерпілого ОСОБА_15 свідок ОСОБА_10 спростовує.

Отже, висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_7 шахрайських дій за наведених у вироку обставин, на думку колегії суддів, є підтвердженим.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з оцінкою показань обвинуваченого, як спробу уникнути відповідальності за вчинений ним умисний злочин, а тому твердження, викладені в апеляції, про непричетність ОСОБА_7 до шахрайських дій до уваги не бере.

Судова колегія не вбачає будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону при розв`язанні у підготовчому судовому засіданні заявленого захисником відводу прокурору ОСОБА_12 , про що адвокат вказує в апеляції.

Заява про відвід прокурора розглянута місцевим судом у відповідності до вимог ст.ст. 77, 81 КПК України. Прийняте судом з цього питання рішення, за відсутності підстав, передбачених ст. 77 КПК України, для відводу прокурора, є обґрунтованим.

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 11 500 грн. та моральної шкоди в сумі 5 000 грн., суд в оскаржуваному вироку навів мотиви, з яких виходив, з якими погоджується і колегія суддів, що спростовує твердження апелянта про не обгрунтованність вказаного висновку.

Так, судом з цього питання взято до уваги доведеність провини обвинуваченого, факту передачі потерпілими ОСОБА_7 грошей, наявність у позивача моральних страждань через матеріальні втрати, які є значними для бюджету потерпілого ОСОБА_9 .

Обираючи ОСОБА_7 одне із альтернативних, передбачених санкцією ч.1 ст. 190 КК України, видів покарання місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, фактично прийняв до уваги і обставину, на яку посилається в апеляції адвокат, а саме відшкодування потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди.

Одночасно районний суд врахував і дані щодо особистості обвинуваченого, який раніше не судимий, має сім`ю та неповнолітню дитину на утриманні, наявність у останнього постійного місця проживання та позитивну характеристику і призначив ОСОБА_7 покарання, яке колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства не встановлено. Враховуючи викладене, вирок суду не підлягає скасуванню, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4