АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/567/15-к Номер провадження 11-кп/786/590/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого:

-25.04.2000 року Рівненським міським судом за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст145, ст.42 КК України (в ред.1960 р.) до на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна. 30.08.2001 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 4 місяці 20 днів;

-25.11.2002 року Рівненським міським судом за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. 15.08.2006 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 8 місяців 25 днів;

-01.03.2010 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

-21.07.2011 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

-15.11.2011 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 20.11.2014 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 3 місяці 6 днів;

засуджено: за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Машівського районного суду від 15.11.2011 року та остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 4 років 3 місяців 26 днів позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.

За змістом вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 20.02.2015 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки, переліз через огорожу та проник до приміщення сараю, який прибудований до гаража потерпілого ОСОБА_9 і знаходиться у гаражному масиві біля залізничної колії в смт. Машівка Полтавської області, звідки повторно, таємно викрав кроля породи «велетень», вартістю 300 грн., яким розпорядився на власний розсуд.

Того ж дня, аналогічним способом, засуджений ОСОБА_8 знов проник до сараю ОСОБА_9 , звідки намагався викрасти ще одного кроля та курку, загальною вартістю 350 грн., однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий сином власника ОСОБА_10 .

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 він ставить під сумнів правильність юридичної кваліфікації його дій та стверджує, що не мав умислу на викрадення кроля, який бігав у тій місцевості і був придушений його собакою. Вдома він дорізав кроля і повернувся назад щоб домовитися з власником про відшкодування шкоди, а не для викрадення другого кроля та курки. Саме з цією метою зайшов за огорожу, щоб почекати там господаря.

Крім того вказує, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, оскільки слідчим відхилялися клопотання про призначення йому захисника, його затримання та інші слідчі дії проводилися без понятих, у протоколи слідчих дій вносилися поправки, на які він був позбавлений можливості подати свої зауваження.

У своїй апеляції захисник ОСОБА_7 просить вирок відносно ОСОБА_8 по епізоду замаху на крадіжку скасувати та виправдати його за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України. У частині засудження ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України просить перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.2 цієї статті і обрати покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з послідуючим звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_11 у вчинені замаху на крадіжку майна потерпілого, а показання обвинуваченого у цій частині не спростовані.

Крім того, захисник, на підтвердження невинуватості ОСОБА_8 зазначає, що у матеріалах провадження відсутні докази про належність гаражу потерпілому ОСОБА_9 та посилається на рапорт чергового Машівського РВ про телефонне повідомлення від ОСОБА_12 про проникнення до її домогосподарства невідомої особи.

Щодо надмірної суворості покарання, захисник вважає, що місцевим судом не було враховано обставини які істотно пом`якшують покарання ОСОБА_11 : фактичні обставини справи, по суті визнання вини у вчиненні крадіжки чужого майна та щире каяття, що поряд з незначним розміром шкоди, завданої злочином, відсутності матеріальних та моральних претензій з боку потерпілого значно знижує суспільну небезпечність злочину та є підставою для звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання поданих ними апеляцій, думку прокурора ОСОБА_6 про законність судового рішення та безпідставність обох апеляцій, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Винуватість ОСОБА_8 у викраденні чужого майна та замаху на викрадення чужого майна підтверджується зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Зокрема, будучи допитаним у суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , підтвердив, що виявив ОСОБА_11 у сараї, який прибудований до гаража, що належить батькові ОСОБА_9 та знаходиться у гаражному масиві біля залізничної колії в смт. Машівка. Крім того ОСОБА_10 на місці злочину вияв 2 відкриті клітки, де перебували кролі та курку у зав`язаному чорному пакеті, що згодом було відображено у фото таблиці до протоколу огляду місця події від 20.02.2015 року (а.с. 96). При цьому засуджений був у такому стані сп`яніння, що до прибуття працівників міліції заснув. Указаний свідок також повністю спростував показання ОСОБА_11 , та категорично заявив, що викрадений ним кроль не міг сам вилізти з клітки, а тим більше зі щільної огорожі, яка не містить дірок та складається із шиферу обнесеного сіткою рабицею. Таких дірок не було виявлено і в ході огляду місця події.

Між тим в ході огляду місця проживання засудженого ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 (а.с.107) були виявлені речові докази злочину - шкіра викраденого кроля та м`ясо, причому їх стан переконливо свідчить, що ОСОБА_11 мав на меті саме привласнити викрадене, оскільки тушка була розрубана, частина м`яса перебувала на сковороді, а шкіра розіп`ята для висушування.

Обставини затримання ОСОБА_11 на місці злочину, які фактично не оспорюються стороною захисту, наведені та інші докази, детально викладені у вироку, поза межами розумного сумніву викривають ОСОБА_11 як особу, що вчинила крадіжку чужого майна з проникненням до приміщення, та замах на аналогічну крадіжку, а його протиправні дії вірно кваліфіковані судом за ч.3 ст.185 КК України та ч.3. ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Доводи ОСОБА_11 про порушення його права на захист та заборону внесення до процесуальних документів зауважень спростовується протоколом про його затримання у день вчинення злочину 20.02.2015 року (а.с.128), де обвинувачений надав пояснення, що не має клопотань або заяв, а сама процесуальна дія була проведена за участі захисника ОСОБА_7 , про що у протоколі мається відповідна розписка. Питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_11 вирішувалося слідчим суддею районного суду також за участі захисника, як і розгляд справи по суті.

Посилання захисника на рапорт чергового Машівського РВ про телефонне повідомлення щодо затримання у домоволодінні ОСОБА_12 крадія не відповідає тексту цього рапорту, де вказано, що невідома особа затримана у гаражі (а.с. 101), належність якого ОСОБА_9 сторони не оспорювали під час досудового та судового слідства.

Отже, доводи, які наведені з приводу неправильної кваліфікації дій обвинуваченого у апеляційних скаргах ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 є безпідставними.

Щодо тверджень засудженого та його захисника про невиправдану суворість призначеного ОСОБА_11 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів, суд неналежно виконав зазначені вимоги закону.

Обираючи винному покарання суд залишив поза увагою ряд обставин, що істотно знижують суспільну небезпечність вчинених злочинів.

Так обираючи ОСОБА_11 покарання за крадіжку кроля у виді позбавлення волі на 4 роки, та за замах на крадіжку строком на 3 роки, суд мотивував таке рішення формальною фразою про тяжкість вчинених злочинів і залишив поза увагою та не врахував, що крадіжка була вчинена із примітивного дощатого сараю, прибудованого до гаража у гаражному кооперативі, який хоч і відноситься до «іншого приміщення» у контексті кваліфікуючої ознаки ч.3 ст.185КК України, але знаходиться за межами домоволодіння потерпілого, та за твердженнями сторони захисту, які не спростовані, споруджений без дозвільних документів. Причому, як наголошував і державний обвинувач у своїй промові, як, власне, і син потерпілого, двері сараю були не заперті.

Встановлено також, що сума заподіяної шкоди від злочину становить 300 грн. та є не значною для потерпілого, який з цього приводу не висував до засудженого ніяких матеріальних чи моральних вимог. Замахом на крадіжку реально шкода завдана не була. Перебіг судового розгляду засвідчує, що факт привласнення чужого майна ОСОБА_11 визнав.

Проте характер і розмір шкоди також не знайшли свого відображення у співрозмірності покарання.

Із долученої до справи копії вироку Машівського районного суду від 15.11.2011 року (а.с.118) також видно, що попередня судимість ОСОБА_11 (строком на 3 роки 6 місяців) була пов`язана із вчиненням крадіжок на незначні суми з охоронюваної території Машівського РВ УМВС з автомобіля «Волинянка» викрав магнітолу та 5 аудіо касет на 398грн., потім намагався викрасти підкурювач, плоскогубці, окуляри та чарки на загальну вартість 168 грн., а з загорожі одного з домогосподарств у селищі Машівка викрав гусака вартістю 120грн.

В силу принципу індивідуалізації покарання при його призначенні суд мав урахувати указані фактичні обставини справи та обставини, що у своїй сукупності істотно пом`якшують його.

Згідно з ч.2ст.409 КПК України невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого є підставою для скасування або зміни вироку.

Невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною Кодексу, але за своїм видом і розміром є явно не справедливим.

Оцінюючи встановлені по справі обставини, колегія суддів приходить до переконання, що покарання, обране за вчинене місцевим судом засудженому ОСОБА_11 , є явно несправедливим внаслідок надмірної суворості, а тому підлягає пом`якшенню із застосуванням ст.69 КК України, з урахуванням наведених вище особливостей даної справи та наявності обставин, що досить істотно знижують суспільну небезпечність злочинів.

У той же час, зважаючи на вчинення ОСОБА_8 злочинів у період умовно-достроково звільнення з місць ув`язнення, застосування до нього ст. 75 КК України, про що клопоче захисник у апеляції, є неможливим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 частково задовольнити. Вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Пом`якшити покарання обране місцевим судом ОСОБА_8 за ч.3 ст.185КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, та за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

В порядку ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Машівського районного суду від 15.11.2011 року у виді 3 місяців 26 днів позбавлення волі та остаточно обрати ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 1 року 6 місяців 26 днів позбавлення волі.

В інший частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2