Справа № 158/1981/14-к Провадження №11-кп/773/291/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора області ОСОБА_10 на вирок Ківерцівського районного суду від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вироком вирішено долю судових витрат, цивільних позовів та речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 12.05.2014 року, близько 01 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно несправним автомобілем марки «Москвич-2140» д.н.з.« НОМЕР_1 », і рухаючись автодорогою «Липне-Холоневичі», в порушення вимог п.п.2.3 «а», «б»; 2.9 «а»; 11.1; 11.3; 31.4.1 «а»; 31.4.2 «а»; 31.4.5 «є» Правил дорожнього руху був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, виїхав на зустрічну смугу, де здійснив зіткнення з мотоциклом марки «Вайпер», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляцію підтримав і просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили апеляційну скаргу і просили вирок суду залишити без змін, представника потерпілих, який поклався на розсуд суду, перевіривши її доводи та матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.

Посилання прокурора на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону є обґрунтованим.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи непризначення обвинуваченому додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, зазначив у своєму вироку, що ОСОБА_7 вже був позбавлений права керувати транспортними засобами на строк 1 рік згідно постанови Ківерцівського районного суду від 13.06.2014 року у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції не врахував положень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Враховуючи вищевикладене, з підстав, наведених у ст.409 КПК України, вирок Ківерцівського районного суду від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України апеляційний суд згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу винного.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд відносить вчинення злочину особо, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням наведеного, а також того, що обвинувачений за місцем свого проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував потерпілим завдану шкоду, думку потерпілих, апеляційний суд призначає ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з урахуванням вимог ст.ст.50,65 КК України, у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі з позбавленням права керувати транспортними засобами, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України. Апеляційний суд також враховує наявність обтяжуючої покарання обставини та те, що двом потерпілим заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд також враховує той факт, що згідно ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.06.2015 року, у разі доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину в тому ж обсязі та тих самих даних про його особу, призначення йому покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід вважати неправильним і м`яким.
Апеляційний суд вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: