У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого
- судді

Верещак В.М.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Мороза М.А.,

за участю
прокурора засудженого

Казнадзея В.В., ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 11 січня 2007 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 18
вересня 2006 року, яким

ОСОБА_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1,
працюючого, раніше судимого 2 липня 1990
року Донецьким обласним судом за ст. 94 КК України (1960 р.) на 14 років
позбавлення волі, звільненого від відбування покарання у 2001 році умовно-достроково
на 1 рік 6 місяців -

засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років
позбавлення волі.

Постановлено
стягнути із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_2 1221 грн. 41 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 7
травня 2005 року о 22 годині 30 хвилин, будучи особою раніше судимою за умисне
вбивство, перебуваючи у нетверезому стані, біля будинку АДРЕСА_1 під час
розмови з потерпілим ОСОБА_3, після образи його потерпілим, діючи умисно із помсти,
наніс принесеним із собою ножем удар ОСОБА_3 в область грудей, спричинивши
потерпілому тяжкі тілесні ушкодження з пошкодженням внутрішніх органів від яких
останній помер.

Справа №
5-25 к 07

Категорія:
п.13 ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у
першій інстанції Меленчук В.С.

Доповідач Мороз
М.А.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1, не оспорюючи факту нанесення удару ножем потерпілому і таким чином
його вбивство, просить вирок скасувати з тих підстав, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам
справи. Вважає, що
суд безпідставно послався у вироку на непослідовні і суперечливі показання
потерпілої ОСОБА_2 та її сина, дочки й зятя: свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. Суд не встановив точний час події і не врахував те, що потерпілий
ОСОБА_3 із ОСОБА_4 приходили до нього не один раз напередодні зазначених у
вироку подій і викликали його на вулицю розібратися. Вважає, що потерпілий
ОСОБА_3 і його син ОСОБА_4 безпідставно били його тривалий час від чого він упав
і втратив свідомість. Під час його побиття він, обороняючись, дійсно міг
нанести удар ножем ОСОБА_3, але він цього не пам'ятає, тому що втратив
свідомість і упав. Лежав без свідомості до тих пір поки приїхала карета швидкої
допомоги й лікарі привели його до свідомості. Отже, він лише оборонявся від дій
осіб, які його били.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав доводи
поданої скарги, міркування прокурора про відсутність підстав для її задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Висновок суду про доведеність
винності ОСОБА_1 в умисному вбивстві ОСОБА_3 відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами і є
правильним.

Так, ОСОБА_1
під час досудового слідства і в судовому засіданні не заперечував того, що
смерть ОСОБА_3 настала від його дій і стверджував, що ножа він узяв із собою з
метою оборони від неправомірних дій потерпілого та його сина, які безпідставно
били його до тих пір, поки він не втратив свідомість.

Зміст його
показань зводився до того, що 7 травня 2005 року у вечірній час до нього додому
прийшли ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 за молоком і пред'явили йому претензії у тому,
що він не додав молоко їх сім'ї, яке було оплачено. Молоко вони взяли і він їм
сказав щоби вони більше не приходили до нього за молоком. Його слова викликали
обурення ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які стали висловлюватись на його адресу нецензурно
і говорити про те, що молоко тепер він повинен віддавати їм безкоштовно. Потім
запропонували вийти з двору поговорити. Виходячи з двору, він узяв ніж з метою
самооборони. Ідучи з ними до будинку ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали його
бити руками і ногами. Втративши свідомість він упав. До свідомості він прийшов
тільки після втручання лікарів. Не виключає, що під час цієї бійки він,
обороняючись, міг нанести удар ножем комусь із тих, хто його бив.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд
послався у вироку, насамперед на показання самого засудженого, який визнав себе
винуватим частково, та на показання свідків
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які були очевидцями нанесення удару ножем
ОСОБА_1 ОСОБА_3 Свої показання в частині обставин нанесення удару ножем
потерпілому названі свідки підтвердили під час очних ставок із ОСОБА_1 (т. 1,
а.с. 81-85, 95-100, 106-110) і обґрунтовано визнані судом такими, що
відповідають дійсності.

Зазначені
показання свідків і частково засудженого ОСОБА_1 знайшли своє об'єктивне
підтвердження і у повній мірі узгоджуються з тими даними, які містяться у
протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю потерпілої ОСОБА_2
та свідка ОСОБА_4, протоколі огляду місця події, а також з тими даними, що
містяться у протоколі огляду речових доказів - ножа, що був виявлений за місцем
вбивства ОСОБА_3 зі слідами крові.

За даними, що
містяться у протоколі огляду місця події та висновках судово-медичної
експертизи, на тілі потерпілого ОСОБА_3 виявлена колото-різана рана передньої
черевної стінки з пошкодженням діафрагми, сердечної сорочки та правого шлуночка
серця. Названі тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв'язку з
настанням смерті потерпілого. (т. 1, а.с. 8-10, 136-137).

Дослідивши всі
ці та інші докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те,
що ОСОБА_1 із помсти умисно наніс удар ножем потерпілому і убив його. Суд
урахував те, що засуджений перебував у стані осудності, усвідомлював свої дії і
керував ними, перебуваючи у стані простого алкогольного сп'яніння. Даних про
те, що під час нанесення удару ножем ОСОБА_1 перебував у стані необхідної
оборони, чи своїми діями перевищив межі необхідної оборони, про що йде мова у
його скарзі, не встановлено і матеріали справи не містять.

За таких
обставин твердження засудженого у скарзі ОСОБА_1 про невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи є безпідставним.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України є правильною.

Покарання
ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами закону, з урахуванням характеру і
ступеню суспільної небезпечності вчиненого, даних про його особу, а також всіх
обставин, які мають значення для справи, у тому числі і тих, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

Будь-яких
даних, які свідчили б про необ'єктивність, упередженість органів досудового
слідства або суду, порушення ними норм кримінально-процесуального закону, у
тому числі і тих, про які йдеться мова у
касаційній скарзі, не встановлено. Не виявлено і інших порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний і обґрунтований
вирок.

Ураховуючи
наведене та керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду
Донецької області від 18 вересня 2006 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

с у д д і:

Верещак В.М. Лавренюк М.Ю. Мороз М.А.