Ухвала

іменем україни

25 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Чуйко
О.Г.,

суддів:
Крижановського В.Я., Мороза М.А.,

при секретарі
Зінорук В.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за
№ 0000828, за касаційними скаргами
прокурора та захисника ОСОБА_1 на вирок
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 26 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Черкаської області
від 31 березня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця м. Черкас,
проживаючого за адресою АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора Марахіна
Є.А.,

потерпілої
ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Вироком
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 26 грудня 2013
року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК
України на 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь потерпілої ОСОБА_3 19 797 грн. 25
коп. на відшкодування матеріальної
шкоди та 100 000 грн. компенсації в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного
суду Черкаської області від 31 березня
2014 року вирок щодо ОСОБА_2 залишено без
змін.

У касаційній скарзі прокурор просить
скасувати судові рішення та призначити
новий розгляд у суді першої інстанції у
зв'язку з істотним порушенням
кримінального процесуального закону,
неправильним застосуванням
кримінального закону, невідповідністю
призначеного покарання тяжкості
вчиненого злочину та особі засудженого
внаслідок м'якості. Вважає, що суд, у
порушення ст. 65 КК України, призначив
засудженому м'яке покарання.
Апеляційний суд вказане порушення
закону за апеляційною скаргою
прокурора не усунув, чим порушив ст. 419
КПК України.

Захисник ОСОБА_1 у касаційній скарзі
просить скасувати судові рішення та
призначити новий розгляд у суді першої
інстанції. Вважає, що суд безпідставно
поклав у основу вироку висновки
експертиз, які не відповідають вимогам
КПК та без видалення у нарадчу кімнату
немотивовано відмовив у проведенні
додаткових експертиз. Крім того,
зазначає, що суд апеляційної інстанції
не прийняв до уваги додаткові докази,
які надавалися захистом. Зазначає, що у
діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
оскільки від діяв у межах необхідної
оборони.

У запереченнях на касаційну скаргу
прокурора захисник ОСОБА_1 просить
залишити її без задоволення, вважаючи
необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку
потерпілої, яка підтримала касаційну
скаргу прокурора та заперечувала проти
задоволення касаційної скарги
захисника, прокурора, який касаційну
скаргу прокурора не підтримав та
заперечував проти касаційної скарги
захисника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

ОСОБА_2 засуджено за те, що він 15 березня
2013 року, приблизно о 21 год. 30 хв.,
перебуваючи поблизу вул. Чехова, 33 у м.
Черкаси, умисно завдав ОСОБА_4 удар
кулаком в область голови, а саме: в
область лівої скроневої ділянки, чим
спричинив потерпілому тілесні
ушкодження у вигляді: травми голови з
вдавленим переломом луски лівої
скроневої кістки із переходом ліній
перелому на основу черепа та виличну
кістку зліва, переломом тім'яної кістки
зліва, забоєм головного мозку тяжкого
ступеня, розтрощенням лівої
лобно-скроневої ділянки мозку, які
згідно даним, які містяться у висновку
судово-медичної експертизи № 117 м/д від
05 квітня 2013 року відносяться до
категорії тяжких тілесних ушкоджень,
як такі, що небезпечні для життя, від
отримання яких останній упав зі сходів
на тротуарну плитку обличчям догори,
вдарившись потиличною частиною голови
об тротуарну плитку, втратив
свідомість та отримав тілесні
ушкодження у вигляді: крововиливу під
тверду мозкову оболонку правої
скронево-базальної ділянки мозку з
розтрощенням даної ділянки мозку,
крововиливом в речовину мозку в правій
лобно-базальній ділянці з розтрощенням
даної ділянки мозку, раною тім'яної
ділянки голови зліва, які згідно даним
висновку судово-медичної експертизи №
117 м/д від 05 квітня 2013 року відносяться
до категорії тяжких тілесних
ушкоджень, як такі, що небезпечні для
життя, від яких він помер. Згідно
висновку додаткової судово-медичної
експертизи № 642/22 від 24 жовтня 2013 року
черепно-мозкова травма у вигляді
переломів кісток черепа, забою
головного мозку, крововиливів під
оболонку головного мозку, що
ускладнилось розвитком гнійного
менінгоенцефаліту, що настали від
удару засудженого ОСОБА_2, перебувають
в прямому причинному зв'язку з
настанням смерті потерпілого.

Як убачається з матеріалів справи,
висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованого йому злочину, зроблені
судом на підставі доказів, які, з
дотриманням вимог кримінального
процесуального закону, були досліджені
і перевірені під час розгляду справи.

Зокрема, суд виходив з показань свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, експертів ОСОБА_7,
ОСОБА_8, письмових доказів по справі, в
тому числі даних, що містяться у
висновках судово - медичних експертиз,
тощо.

У своїй касаційній скарзі захисник
просить зазначеним та іншим доказам
дати іншу оцінку, ніж її дали суди
першої і апеляційної інстанцій, тобто
фактично скасувати судові рішення
через невідповідність висновків судів
фактичним обставинам кримінального
провадження, проте, зазначені
обставини були предметом розгляду
судів першої й апеляційної інстанцій,
їм дана належна оцінка і вони перегляду
в касаційному порядку не підлягають.

При розгляді доводів касаційних скарг
колегія суддів виходить із фактичних
обставин справи, встановлених судом.

Судом першої та апеляційної інстанцій
перевірялися доводи засудженого та
його захисника про вчинення ОСОБА_2
злочину у межах необхідної оборони і
свого підтвердження не знайшли.

У відповідності до ст. 36 КК України
необхідною обороною визнаються дії,
вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка
захищається, або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів
держави від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає, шкоди, необхідної і
достатньої в даній обстановці для
негайного відвернення чи припинення
посягання, якщо при цьому не було
допущено перевищення меж необхідної
оборони.

Як вірно було встановлено судом, від
дій засудженого, потерпілий отримав
тяжкі тілесні ушкодження, від яких у
подальшому помер. При цьому у
засудженого не було встановлено
тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_4

Наведене свідчать, що засуджений в
момент нанесення удару
потерпілому не перебував у стані
необхідної оборони і не перевищував її
меж, оскільки в цей момент з боку
потерпілого не існувало суспільно -
небезпечного посягання на життя і
здоров'я засудженого.

Доводи захисника про ту обставину, що
наявні у провадженні висновки судово -
медичних експертиз складені із
порушеннями є безпідставними, оскільки
дані висновки не суперечать вимогам ст.
102 КПК України. Розв'язання судом
клопотань захисника відбувалось у
відповідності до вимог ст.ст. 350, 371 КПК
України.

Також, судом апеляційної інстанції
було вірно не прийнято до уваги дані, що
містяться у висновку спеціаліста,
наданого захисником, оскільки він не
відповідає вимогам КПК та суперечить
зібраним по справі доказам.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України,
при призначенні покарання, суд
враховує ступінь тяжкості вчинених
злочинів, особу винного та обставини,
що пом'якшують і обтяжують покарання.
Призначене покарання має бути
необхідне й достатнє для виправлення
винної особи та попередження нових
злочинів.

Судом при призначенні покарання
ОСОБА_2, було враховано те, що останній
раніше не судимий, вину визнав
частково, характеризується позитивно,
завдану шкоду не відшкодував.

Судом також було враховано відсутність
обставин, які пом'якшують та обтяжують
покарання і думку потерпілої щодо
призначення покарання.

Підстав вважати призначене покарання
несправедливим внаслідок м'якості у
колегії суддів немає.

На вимогу ст. 419 КПК України, при
перегляді справи апеляційним судом,
належним чином перевірені наведені в
апеляціях доводи та прийнято рішення
із зазначенням докладних мотивів, з
яких апеляційні скарги прокурора та
захисника ОСОБА_1 визнано
необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону та
неправильного застосування
кримінального закону по справі не
встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду
м. Черкаси від 26 грудня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Черкаської
області від 31 березня 2014 року щодо
ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційні
скарги прокурора та захисника ОСОБА_1 -
без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і :

О.Г. Чуйко В.Я. Крижановський М.А. Мороз