Дата документу Справа № 331/9975/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/154/15 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія ст.296 ч.4 КК України ОСОБА_1 Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002697, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Білозірка Каменко-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, освіта незакінчена вища, працюючого фельдшером на Жовтневій підстанції швидкої допомоги, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.128, 296 ч.4 КК України.

Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

прокурор ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, посилаючись на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про скоєння ним злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а покази потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не можуть бути визнані доказами його вини у вчиненні зазначеного злочину, оскільки потерпілі обмовили його у зв`язку з неприязними стосунками. Крім того, тілесні ушкодження ОСОБА_9 були заподіяні ним при обставинах, які ґрунтувалися на неприязних стосунках між ним та потерпілим та з метою захисту від протиправних дій потерпілих, тому відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. Про судову практику у справах про хуліганство його дії не можуть кваліфікуватися як хуліганство. Також зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.06.2014р. (з урахуванням ухвали апеляційного суду від 30.04.2014р., якою було змінено вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.03.2014р.) його було звільнено від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році, зазначена ухвала не була оскаржена прокурором і набрала законної сили.

Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено:
за ст.128 КК України до 1 року обмеження волі;

за ст.296 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надійшло, апеляційний розгляд відповідно до ст.405 ч.4 КПК України здійснюється за їх відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- обвинувачений підтримав апеляційну скаргу;

- захисник підтримала апеляційну скаргу, але просила вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції;

- прокурор заперечувала проти апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, але вирок змінити, звільнивши обвинуваченого від покарання, призначеного судом за ст.128 КК України, оскільки обвинувачений досяг пенсійного віку.

Вислухавши доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 07.10.2013р., приблизно, о 14 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до свого сусіда ОСОБА_9 , який споруджував металевий каркас над входом до своєї квартири, та почав грубо чіплятися до нього, виказуючи блюзнірство та демонструючи уявну перевагу. Незважаючи на зроблене йому зауваження, ОСОБА_6 , грубо ігноруючи прийняті у суспільстві правила поведінки, діючи з особливою зухвалістю, завдав удар ногою по табуретці, на якій стояв ОСОБА_9 , внаслідок чого останній упав на землю. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_6 дістав ніж побутового призначення, який тримав у руці за спиною та заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень, і намагався завдати ним ударів ОСОБА_9 , ігноруючи вмовляння останнього припинити злочинні дії та спроби захисту.

У цей час хуліганські дії ОСОБА_6 помітив мешканець будинку ОСОБА_10 , який кинувся на допомогу ОСОБА_9 та схопив ОСОБА_6 за руку з ножем, не даючи завдати ударів. Натомість ОСОБА_6 вчинив активний супротив ОСОБА_10 , який намагався припинити його злочинні дії, поранив ножем ОСОБА_9 та повалив на землю ОСОБА_10 , заподіявши йому тілесні ушкодження. Внаслідок застосування до ОСОБА_6 фізичного впливу, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вдалося вибити з рук у ОСОБА_6 ніж та забезпечити свою безпеку.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 порушив нормальні умови побуту та життєдіяльності громадян, застосував до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 насильство із заподіянням тілесних ушкоджень, зокрема заподіяв ОСОБА_9 згідно висновку експерта №3659 від 25.10.2013р. рану в області четвертого пальця лівої кисті, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_10 через необережність при супротиві, згідно висновку експерта №3774 від 14.11.2013р. закриті переломи 8 і 9 ребер, підшкірну гематому лівої половини грудної клітини з набряком м`яких тканин в сукупності, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але які спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за обставин, установлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

Цей висновок підтверджується показаннями потерпілих і їх показання узгоджуються між собою та іншими доказами у провадженні, зокрема, даними протоколу огляду місця події, в ході якого було вилучено кухонний ніж, протоколу огляду речових доказів, висновку судово-медичної експертизи про характер та ступінь тяжкості заподіяних потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Твердження обвинуваченого про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, на його думку, докази скоєння ним хуліганських дій відсутні, а покази потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не можуть бути визнані доказами його вини у вчиненні зазначеного злочину, оскільки що потерпілі обмовили його у зв`язку з неприязними стосунками, тому його дії слід кваліфікувати за ст.125 ч.2 КК України, є безпідставними.

Основними критеріями відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, між іншим, є об`єкт злочину і така ознака суб`єктивної сторони, як його мотив.

Так, зі змісту ст.296 КК України вбачається, що об`єктом захисту цієї норми є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, який відображається у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, установлених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

Мотивом хуліганства є неповага до суспільства, однак причини вчинення таких дій можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, фактично підставою для кваліфікації скоєного ОСОБА_6 правопорушення за ч.4 ст.296 КК України, стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку. Під час юридичної оцінки цих даних були з`ясовані: природа взаємин, що склалася між обвинуваченим і потерпілими; причина виникнення діяння; місце вчинення противоправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувся перебіг посягання; характер та динаміка дій ОСОБА_6 , властивості використаного ним знаряддя посягання; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та діями обвинуваченого; причини припинення злочинних дій.

Так, потерпілі при розгляді справи в суді першої інстанції не вказували, що до 7 жовтня 2013 року між ними та обвинуваченим склалися неприязнені відносини.

При цьому судом встановлено, що в день скоєння відносно них злочину, потерпілі облаштовували свій будинок, а ОСОБА_6 , який жодного стосунку до цього не мав, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, почав до них чіплятися та робити незрозумілі зауваження, після чого завдав удар ногою по табуретці, на якій стояв ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на землю, і поранив потерпілого ножем, який мав при собі. Після чого вчинив опір ОСОБА_10 , який намагався припинити хуліганські дії обвинуваченого, звалив його на землю і той зламав ребра.

Зазначені обставини вказують на те, що обвинувачений діяв з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі та грубо порушив громадський порядок.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення судом було зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_6 ознак хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України.

Вказаний висновок відповідає матеріалам справи та роз`ясненням, наведеним в п.п.4,5,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 Про судову практику у справах про хуліганство, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання за ч.4 ст.296 КК України, то колегія суддів вважає, що воно призначено згідно вимогам ст.65 КК України та є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи вимоги ч.2 ст.404 КПК України, вважає необхідним вирок відносно ОСОБА_6 змінити.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання за ст.128 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, суд порушив вимоги Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не взяв до уваги, що ОСОБА_6 на час постановлення вироку досяг пенсійного віку, тому відповідно до ч.3 ст.61 КК України йому не міг бути призначений такий вид покарання.

Крім того, враховуючи, що санкцією ст.128 КК України, крім покарання у виді обмеження волі, передбачено лише такі покарання як громадські та виправні роботи, які з огляду на вік обвинуваченого не можуть бути до нього застосовані, а суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 потрібно звільнити від призначеного судом покарання за цією статтею та виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року відносно ОСОБА_6 на підставі ч.2 ст.404 КПК України змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ст.128 КК України, та виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4