Ухвала

іменем україни

18 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогосуддів ОСОБА_9.ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі ОСОБА_12,
прокурора ОСОБА_13

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Менського районного суду м. Чернігова від 18 квітня

2013 року засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1неодноразово судимого, востаннє 28 січня 2010 року за

ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

12 вересня 2012 року умовно-достроково звільненого від

відбування покарання на невідбутий строк 6 місяців 24 дні,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком цього ж суду від 28 січня 2010 року, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6, щодо якого судові рішення в касаційному порядку не розглядаються.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 09 квітня

2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання.

Постановлено визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом зарахування частини невідбутого покарання за вироком Менського районного суду від 12 квітня 2013 року призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2010 року, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Також ухвалено визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. З вступної частини вироку виключено посилання на судимість ОСОБА_6 від 27 квітня 2009 року як таку, що помилково вказана двічі.

В решті вирок Менського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2013 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_5 у зв'язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання вийшов за межі апеляції прокурора, погіршивши становище засудженого. Просить призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він, за попередньою змовою з ОСОБА_6, в ніч на 29 грудня 2012 року проник до приміщення магазину, розташованого по АДРЕСА_2, де заволодів грошима та матеріальними цінностями, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3682,50 грн.

Заслухавши доповідь суді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області, не дотримався вимог закону.

Так, апеляційний суд скасував вирок районного суду щодо ОСОБА_5 в частині покарання та, призначив йому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

При цьому поза увагою апеляційного суду залишилось те, що прокурор, посилаючись в апеляційній скарзі на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні остаточного покарання, не вказував на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості та не порушував питання про призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання, ніж було призначено вироком районного суду.

Таким чином, призначаючи засудженому покарання, суворіше, ніж було призначено районним судом, суд апеляційної інстанції безпідставно погіршив становище засудженого, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 1 ст. 438 КПК України у звʼязку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та знизити йому міру покарання до межі, що була призначена йому судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 376 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 09 квітня

2014 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11