АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/506/15 Справа № 705/1944/15-к Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2015 року про скасування звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боровуха Полоцького району Білорусь, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше судимого:

- 11.11.1998 року Уманським міським судом Черкаської області за ст. 81 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді конфіскація майна;

- 27.12.1999 року Уманським міським судом Черкаської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі; в силу ст. 43 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Уманського міського суду Черкаської області від 11.11.1998 року у виді 1 року 1 місяця і до відбування визначено 3 роки і 1 місяць;

- 14.06.2005 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України 2001 року від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки;

- 07.05.2008 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 190 ч. 2, 70 КК України 2001 року до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за новим вироком і покарання в виді 6 місяців позбавлення волі за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.09.2006 року, й остаточно визначено до відбування покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі;

- 09.02.2012 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. ст. 185 ч.2, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 353, 15, 70 КК України 2001 року до 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України приєднано частково не відбуте покарання у виді 2 місяців позбавлення волі за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2008 року і остаточно призначено до відбування покарання у виді 4 років і 2 місяці позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17.07.2012 року вирок скасовано, кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду; знову засуджений 28.02.2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 186 ч. 2, 69, 190 ч. 2, 353, 70 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк у виді 2 місяців позбавлення волі за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2008 року й остаточно призначено до відбування покарання у виді 3 років і 2 місяці позбавлення волі; судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені;

- 22 вересня 2014 року Уманським міськрайонний судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5-ти років позбавлення волі; на підставі ст. 75, п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання,

в с т а н о в и л а :
Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, й на підставі п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України на нього покладені відповідні обов`язки.

31 березня 2015 року інспектор Уманського МРВ КВІ УДПтСУ в Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_7 .

Як на підставу скасування призначеного ОСОБА_7 покарання з випробуванням в поданні зазначено, що останній, відбуваючи покарання, зарекомендував себе з негативної сторони. В період іспитового строку з випробуванням на шлях виправлення не став, злісно ухилявся від відбування покарання, не з`являвся без поважних причин на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції: 02.02.2015 року, 16.02.2015 року, 23.02.2015 року, 02.03.2015 року, 10.03.2015 року, 16.03.2015 року.

З винесених попереджень та проведених бесід профілактичного характеру правильних висновків для себе не зробив, що свідчить про його не бажання стати на шлях виправлення. Також вказує, що 03.01.2015 року ОСОБА_7 змінив своє місце проживання, не повідомивши про це кримінально-виконавчу інспекцію, у зв`язку з чим 10.02.2015 року йому було винесено попередження. В своєму поясненні засуджений ОСОБА_7 вказав, що з 30.01.2015 року по 04.02.2015 року проживав в м. Дніпропетровськ, про що не повідомив Уманський МРВ КВІ. В зв`язку з цим, 10.02.2015 року ОСОБА_7 було змінено періодичність реєстрації на чотири рази на місяць. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2015 року подання інспектора було задоволено, а саме було скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування призначеного судом покарання у виді реального позбавлення волі.

Задовольняючи подання суд зазначив, що ОСОБА_7 дійсно порушував умови іспитового строку, оскільки систематично не виконував покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2015 року.

Апелянт вказує, що не повідомив МРВ КВІ м. Умань про зміну місця проживання з 30.01.2015 р., оскільки йому запропонували поїхати в реабілітаційних центр і пройти курс лікування в м. Дніпропетровську, адже він має наркотичну залежність. Про це він зазначив в телефонному режимі інспектору КВІ ОСОБА_8 , на що останній повідомив про необхідність написати заяву. Не пройшовши повний курс лікування, після повернення до м. Умані 04.02.2015 року він прийшов до інспектора ОСОБА_8 та повідомив, що довідки він не має.

Щодо не відвідування Уманської КВІ 16.02.2015 р., 23.02.2015 р. та 02.03.2015 р. зазначає, що перебував вдома за адресою АДРЕСА_1 з донькою ОСОБА_9 , яка в той період хворіла, про що в телефонному режимі повідомив інспектора КВІ ОСОБА_8 . Але довідку про те, що він перебував з донькою на лікуванні інспектору не надав, оскільки Уманська дитяча лікарня відмовила в її надані, тому що звернувся він запізно. Також вказує, що в березні 2015 року він їздив на лікування до Черкаського наркологічного диспансеру.

ОСОБА_7 у судове засідання до суду апеляційної інстанції повторно не з`явився, не повідомив про причини неявки, хоча у кожному випадку належно повідомлявся про дату судового розгляду, що підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження телефонограмами, поштовими документами та відправленнями. Колегія суддів визнала можливим за таких обставин розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_7 без його участі, виходячи з того, що скарга підтримується особою, яка її подала. Колегія суддів вбачає це можливим, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_7 подана на покращення його становища порівняно з рішенням суду першої інстанції, яке оскаржується, й він в апеляційній скарзі не наполягав на розгляді його апеляційної скарги з його участю.

Представник КВІ ОСОБА_8 у судове засідання також не з`явився, повідомивши суд про можливість розгляду провадження без його участі окремою письмовою заявою.

Прокурор у судовому засіданні просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_7 , вбачаючи її необґрунтованою, оскільки апелянт жодним чином не підтвердив ті обставини, на які він посилається в скарзі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції й безпідставність апеляційних вимог ОСОБА_7 , вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року ОСОБА_7 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України на нього були покладені обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Однак, він вказані обов`язки не виконав, допустивши цілий ряд неявок на реєстрацію та не повідомивши інспекцію про зміну місця проживання, що не заперечується ним самим в апеляційній скарзі.

Засуджений пояснює, що допустив вказані порушення, оскільки перебував на лікуванні в м. Дніпропетровську через свою наркозалежність, а потім доглядав за хворою донькою. Однак, він не надав колегії суддів жодних даних, які б підтверджували це.

До вказаних тверджень колегія суддів ставиться критично, вбачаючи їх спробами уникнення відповідальності за порушення покладених на засудженого обов`язків, а неявку апелянта до суду апеляційної інстанції розцінює як спробу затягнути провадження з метою загальмувати на якомога довший час набрання чинності оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Тому колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, вбачаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2015 року про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :