Код суду 233 Справа № 233/3525/15-к
Вирок
Іменем України
05 серпня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Луганську, одруженого, який має вищу освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , призваний 21 серпня 2014 року за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , навідника 3 аеромобільно-десантного взводу 9 аеромобільної-десантної роти військової частини ПП НОМЕР_1 , солдата,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про війський обов*язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Згідно з абзацем 4 ч.1 ст.1, ч.5 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов*язку щодо захисту Вітчизни, належності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окермих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5 ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014, ст.39 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» громадянина ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період 21 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 21 серпня 2014 року № 204 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду стрільця-номера обслуги аеромобільно-десантного взводу 9 аеромобільно-десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 жовтня 2014 року № 31 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду навідника 3 аеромобільно-десантного взводу 9 аеромобільної десантної роти зазначеного військового формування.
Згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 на території України оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 діб з дня набрання чинності цим указом.
Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1,3, п.8 ст.6, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» зобов*язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез*явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від військової служби , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 23 березня 2015 року вирішив не з*явитися на службу без поважних причин з лікувального закладу.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на тимчасове нез*явлення на військову службу, солдат ОСОБА_5 23 березня 2015 року не з*явився вчасно на службу з лікувального закладу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону та продовжував не з*являтися на службу без поважних причин до 29 квітня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом зазначеного періоду нез*явлення на службу солдат ОСОБА_5 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
29 квітня 2015 року солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дисклокується в АДРЕСА_2 , де повідомив командування про те, що ухилявся від від військової служби без поважних причин.
Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 з 23 березня 2015 року по 29 квітня 2015 року не з*являвся на службу без поважних причин з лікувального закладу в умовах особливого періоду , проводячи час у вказаний період на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Дії обвинуваченого солдата ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України як нез*явлення вчасно військовослужбовцем до місця служби з лікувального закладу тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
Під час досудового розслідування 08 травня 2015 року між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.
Обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою надійшов до суду 16 червня 2015 року.
За умовами угоди про визнання винуватості від 08 травня 2015 року, підозрюваний ОСОБА_5 зобов*язався беззастережно визнати свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України в обсязі підозри у кримінальному провадженні.
Крім того, сторони погодилися, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 за ст.407 ч.4 КК України буде призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України з урахуванням обставин, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину : з*явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості - у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 6 місяців.
В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження згідно ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор та захисник ОСОБА_4 просили суд затвердити угоду про визнання ОСОБА_5 винуватості.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він в повному обсязі визнає свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Після роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_5 його прав та наслідків укладення угоди про визнання винуватості, останній зазначив, що вину у скоєнні злочину за обставин, викладених у вироку визнає в повному обсязі, з узгодженою мірою покарання згоден, угода укладена за його власним бажанням, без тиску зовнішніх обставин, є добровільною, він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 2 ст. 473 та ч.4 ст.474 КПК України, які йому були роз`яснені як під час досудового розслідування так і в підготовчому судовому засіданні судом. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08 травня 2015 року між ним та прокурором.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з*ясувавши позицію прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості укладена 08 травня 2015 року між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 відповідає положенням КПК України та КК України і підлягає затвердженню оскільки: умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, зокрема правильною є правова кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_5 за ст.407 ч.4 КК України як нез*явлення військовослужбовцем вчасно до місця служби з лікувального закладу тривалістю понад 1 місяць, вчинене в умовах особливого періоду, що є умисним тяжким злочином; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або відсутні фактичні підстави для визнання винуватості; відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості відповідає положенням статей 65, 69 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують покарання з*явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_5 дійсно мали місце та були скоєні обвинуваченим, який в судовому засіданні визнав свою вину повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 08 травня 2015 року між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Цивільний позов не заявлений, процесуальних витрат на залучення експерта та речових доказів по даному провадженню немає.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 6 (шість) місяців.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляції через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право на отримання в суді копії вироку у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 27 та ч. 4 ст. 29 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя