ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/16585/14-к

17.03.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора: ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0005690 за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Олександрівка Приазовського району Запорізької області, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, не працевлаштований, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 03.03.2004 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 510 грн., вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 15.10.2004 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 20.10.2008 року за ст. 395, ч. 1 ст. 263, ст.ст. 70, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно - достроково з місць позбавлення волі 07.12.2012 року, вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 11.02.2009 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 30.04.2013 року за ст. 395, ст. 71 КК України на 11 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 30.04.2014 року у зв`язку з відбуттям покарання

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

встановив:
ОСОБА_7 18.10.2014 року близько 15-00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті спільного розпивання спиртних напоїв завдав ОСОБА_8 один удар правим ліктем в область обличчя, після чого у тамбурі перед вхідними дверима вказаної квартири наніс один удар коліном в область потиличної частини голови, внаслідок чого за висновком експерта №1249 від 06.11.2014 року заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у виді перелому склепіння черепу, забоїв головного мозку, крововиливів під м`якою мозковою оболонкою, крововиливів у м`які тканини голови, перелому кісток носу, синців, саднів обличчя, які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 16-00 год. за вищевказаною адресою.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково. Не заперечив проти того, що в день, визначений органом досудового розслідування як час вчинення ним інкримінованих йому дій щодо потерпілого, він бив останнього, однак ствердив, що робив це, захищаючись від його неправомірних дій. Показав, що в той день - 18.10.2014 року в обідній час він після неодноразового вживання з потерпілим вранці того ж дня спиртних напоїв (самогону) запросив його до себе додому, на що той погодився, куди вони у подальшому і пішли, взявши з собою ще спиртного. Розпиваючи те спиртне в одній з кімнат квартири, де він проживав, потерпілий несподівано почав кричати та скаржитися на свої проблеми, після чого, розбивши стакан та тримаючи в руці уламок від нього, замахнувся ним на нього в область обличчя. У відповідь на це він виставив свою руку і таким чином відбив його удар, після чого вдарив потерпілого ліктем в обличчя і той впав. Піднявши потерпілого, він почав виштовхувати його з кімнати і таким чином вони опинилися в коридорі біля кухні, де в той момент стояли його співмешканка та її матір, які також були вдома, на яких потерпілий також почав замахуватися уламком від розбитого ним стакану, який все ще залишався у нього в руці, та нецензурно висловлюватися на їх адресу. Він у той момент знаходився у потерпілого за спиною. Тоді він схопив потерпілого за голову, повернув його до себе та вдарив коліном в голову (в область обличчя), після чого у потерпілого з носа пішла кров. Потім він вивів потерпілого з квартири на сходову площадку до сміттєвого баку та посадив його там і залишив в такому положенні, сам з співмешканкою пішов у магазин, а її матері сказав, щоб вона викликала швидку допомогу для потерпілого. На той момент потерпілий був живий. Повернувшись приблизно через одну годину з магазину, на сходовій площадці біля квартири, де він залишив потерпілого, побачив співробітників міліції, зі слів яких йому стало відомо, що потерпілий мертвий, і яким він повідомив, що незадовго до цього він побив потерпілого. Тоді ж бачив, що потерпілий на той момент лежав на підлозі, що його здивувало, оскільки коли він залишав потерпілого, той сидів.

Заявив, що його показання, які він давав під час слідчого експерименту, частково не відповідають дійсності, заперечивши, зокрема, те, що вдарив потерпілого коліном в потилицю і що це відбулося в тамбурі, зазначивши, що той удар був нанесений ним потерпілому в голову (в область обличчя) в коридорі квартири біля кухні. Разом з цим показав, що працівники міліції не вказували йому, як він мав під час проведення слідчого експерименту розповідати та показувати про обставини нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, він це робив добровільно, без будь якого тиску, з своєї уяви - придумуючи сам, бо перебував в стресовому стані, а також у стані, викликаному вживанням напередодні алкогольних напоїв.

Пред`явлений потерпілою цивільний позов не визнав.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що померлий ОСОБА_8 є її сином. Розповіла, що останнього разу спілкувалася з ним 18.10.2014 року вранці - близько 8-00 год., тоді він сказав їй, що пішов на роботу, після цього вона його живим не бачила. 22.10.2014 року близько 9-00 год. їй стало відомо, що її син знайдений мертвим. Охарактеризувала його позитивно, зазначила, що він не був конфліктною людиною, проте вживав спиртні напої. Підтримавши заявлений цивільний позов, зазначила, що у зв`язку зі смертю сина зазнала сильного стресу, від якого не може оговтатись і досі, погано себе почуває.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є матір`ю співмешканки обвинуваченого ОСОБА_10 , останній жив її квартирі. Розповіла, що 18.10.2014 року в обідній час обвинувачений з раніше незнайомим їй чоловіком на ім`я ОСОБА_11 , яким є потерпілий ОСОБА_8 , прийшли до нею додому. Зайшовши у квартиру, вони пішли в одну з кімнат, де їли та розпивали спиртне, вона з дочкою в той час була в кухні. Згодом вона почула крик з тієї кімнати, де перебували обвинувачений та ОСОБА_11 , та пішла туди, де була присутня при тому, як ОСОБА_11 скаржився на свої проблеми, обвинувачений його заспокоював, після чого знову пішла в кухню, однак не дійшла туди, бо, повернувшись, побачила, як ОСОБА_11 спочатку розбив стакан, а потім уламком від нього замахнувся на обвинуваченого. У подальшому, вийшовши з зазначеної кімнати в коридор, ОСОБА_11 почав замахуватися тим же уламком від розбитого ним стакану, який все ще продовжував тримати в руці, на неї і її дочку, яка також вийшла з кухні в коридор, та нецензурно висловлюватися на їх адресу, у відповідь на що обвинувачений відразу ж після таких дій потерпілого вдарив його коліном в лоб. Тоді ж бачила, що у потерпілого з носа текла кров. Вказала, що безпосередньо перед нанесенням обвинуваченим потерпілому удару останній стояв до нього спиною. Після цього обвинувачений, тримаючи потерпілого під руку, вивів з квартири та посадив біля сміттєвого баку. Зайшовши після цього в квартиру, обвинувачений попросив води, потім з її дочкою знову вийшов з квартири, а повернувшись сказав їй, щоб вона викликала для потерпілого швидку допомогу.

По суті такі ж показання дала суду і свідок ОСОБА_10 .. Крім того зазначила, що на прохання обвинуваченого виносила на сходову площадку воду і він вмивав нею потерпілого, який в той момент сидів біля сміттєвого баку.

Показання свідків та обвинуваченого про місце, де останній залишив потерпілого ОСОБА_8 після нанесення ударів, вивівши його з квартири, відповідають даним протоколів огляду місця події з фототаблицями від 18.10.2014 року, відповідно до яких у присутності понятих біля сміттєвого банку на 9 му поверсі будинку АДРЕСА_3 , був виявлений труп невідомого чоловіка, який лежав на підлозі (а.с. 75-94). Крім того, з одного з зазначених протоколів (складеного у період часу з 19-00 год. до 19-37 год., а.с. 78-94) видно, що під час проведення вказаної слідчої дії була оглянута квартира, де стався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, та тамбур, розташований перед вхідними дверима в ту квартиру навпроти сміттєвого баку, біля якого був виявлений труп. З місця події були виявлені та вилучені змиви речовини бурого кольору, газетний згорток, шматок покривала, мікрочастки рук потерпілого, які у подальшому були визнані речовими доказами та приєднані до справи (т. 1, а.с. 43).

За результатами судово медичної експертизи зразка крові (висновок експерта №414 від 22.10.2014 року) було встановлено групову приналежність крові трупу ОСОБА_8 (а.с. 103-104).

Групова приналежність крові обвинуваченого ОСОБА_7 була визначена відповідно до висновку експерта №94 від 18.11.2014 року (а.с. 111).

Відповідно до висновків експертів №240 від 24.11.2014 року, №242 від 25.11.2014 року, №243 від 25.11.2014 року у змивах речовини бурого кольору, на шматку покривала, газетному згортку, вилучених в ході огляду місця події та визнаних речовими доказами, виявлена кров людини, яка могла належати потерпілому ОСОБА_8 (а.с. 116-118, 122-124, 128-130).

Відповідно до висновків експерта №1249 від 06.11.2014 року, №39/1249 від 27.11.2014 року (а.с. 98-102, 134-135), в ході судово - медичного дослідження трупу ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді перелому склепіння черепу, забоїв головного мозку, крововиливів під м`якою мозковою оболонкою, крововиливів у м`які тканини голови, перелому кісток носу, синців, саднів обличчя, які виникли 18.10.2014 року від не менше двох ударів в область голови незадовго до смерті (за 1-3 год. до огляду трупа на місці події) від дії тупого предмету (предметів), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть наступила від закритої внутрішньочерепної травми у виді перелому склепіння черепу, забоїв головного мозку, які супроводжувалися крововиливами під м`якими мозковими оболонками.

Ушкоджень головного мозку, які могли б свідчити проте, що вони були отримані ОСОБА_8 при падінні з висоти власного зросту, під час проведення експертизи не виявлено.

Ушкоджень, які могли бути отримані ОСОБА_8 під час можливої боротьби чи самооборони, також не виявлено.

Згідно вказаного вище висновку експерта, зокрема №39/1249 від 27.11.2014 року, утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок ударів ліктем та коліном в голову, як показав в протоколі слідчого експерименту від 19.10.2014 року ОСОБА_7 , не виключається.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.10.2014 року стверджено, що під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 у присутності понятих визнав факт нанесення ним ОСОБА_8 двох ударів і детально розповів про послідовність своїх дій. Зокрема, тоді він ствердив, що удар коліном наніс потерпілому в потилицю в тамбурі перед вхідними дверима в квартиру, куди він відразу вивів потерпілого після конфлікту, який відбувся між ними в одній з кімнат квартири, в ході якого він вдарив потерпілого ліктем в обличчя (а.с. 148-150).

Підстав сумніватися у достовірності наведених вище повідомлених обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту даних суд не знаходить, оскільки вони є послідовними, у них він повідомляв такі деталі, які могли бути відомі лише йому, як виконавцю злочину, він про них повідомив через короткий проміжок часу після подій, що відбулися між ним та потерпілим. Крім того, такі дані відповідають іншим об`єктивним доказам у справі, зокрема, вказаному вище висновку експерта №39/1249 від 27.11.2014 року, відповідно до якого експерт дійшов висновку, що утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок удару, зокрема, коліном в голову, як показав в протоколі слідчого експерименту від 19.10.2014 року ОСОБА_7 , не виключається.

З огляду на це, наведені у протоколі слідчого експерименту дані суд визнає достовірними і кладе в основу вироку.

За висновком судово медичної експертизи №241 від 24.11.2014 року на належній обвинуваченому куртці, вилученій під час проведення слідчого експерименту, виявлена кров людини, яка могла належати потерпілому ОСОБА_8 (а.с. 108-110).

Наведені вище дані, що містяться в перевірених та досліджених доказах, які визнані належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою, дають суду підстави відкинути доводи обвинуваченого щодо часткового визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину та розцінити їх як обраний спосіб захисту і прагнення уникнути відповідальності за вчинений злочин.

При цьому суд вважає, що встановлені під час судового розгляду цієї справи обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину не є достатніми для того, щоб давали суду підстави для перекваліфікації його дій на норму закону, яка передбачає більш м`яке покарання, в тому числі не може йтися про те, що тоді обвинувачений перебував у стані необхідної оборони і вчинив злочин, перевищивши її межі, про що порушила питання сторона захисту.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» №1 від 26.04.2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Так, під час судового розгляду встановлено, що між нанесенням ударів обвинуваченим потерпілому був певний розрив у часі, вони мали місце в різних місцях, при цих подіях були інші особи, які не припиняли ні дій обвинуваченого, ні потерпілого. Сам обвинувачений, показавши про те, що з метою відбиття удару потерпілого, коли той замахнувся на нього уламком стакану, виставив свою руку, про інші свої активні дії з метою припинення дій потерпілого, крім нанесення потерпілому інкримінованих йому ударів, не повідомляв. Органом досудового слідства було встановлено і цей факт знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, що останній удар (коліном в потилицю) обвинувачений наніс потерпілому в тамбурі перед вхідними дверима в квартиру, вивівши його туди відразу після конфлікту, який відбувся між ними в одній з кімнат квартири.

При цьому, під час слідчого експерименту обвинувачений не повідомляв про те, що перед тим, як вийти з квартири, потерпілий замахувався уламком від розбитого ним стакану на його співмешканку та її матір і нецензурно висловлюватися на їх адресу, що викликало у нього (обвинуваченого) обурення і стало причиною нанесення ним удару потерпілому коліном в голову, у зв`язку з чим суд вважає, що такі показання в судовому засіданні обвинувачений дав з метою доведення своєї версії вчинення ним інкримінованих йому дій та уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Показання співмешканки обвинуваченого та її матері з цього ж приводу суд до уваги також не бере і відхиляє в цій частині, виходячи при цьому з того, що такі показання суперечать іншим доказам у справі, ці особи є близькими обвинуваченому, а тому зацікавленими у справі, і вважає, що такі показання вони дали для підтвердження доводів обвинуваченого як обраного ним способу захисту і з метою пом`якшення його відповідальності за вчинене.

Оцінивши зазначені вище докази у сукупності, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи фактично характеризується посередньо, не працевлаштований, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, обставиною, яка пом`якшує покарання, визнає часткове визнання вини, обставиною, яка обтяжує покарання, визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи пред`явлений потерпілою цивільний позов, суд, виходячи з встановленого ст. 60 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що він підлягає задоволенню частково.

Так, позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, можуть бути задоволені частково, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілої, їх тривалості, вимушеності змін в її житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані нею докази, у розмірі 50000 грн., що, на думку суду, є достатнім для компенсації втрат потерпілої немайнового характеру.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню процесуальні витрати.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з поміщенням для відбування покарання до кримінально виконавчої установи закритого типу.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 19 жовтня 2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати:

- на користь КЗ Бюро судово медичної експертизи 4021,44 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово - медичних експертиз, а саме: №1429 від 19.10.2014 року 1790,74 грн., №241 від 24.11.2014 року 530 грн., №240 від 24.11.2014 року 530 грн., № 242 від 25.11.2014 року 530 грн., №243 від 25.112014 року 530 грн., № 39/1249 від 24.11.2014 року 110,70 грн..

Речові докази у справі:

- куртку, брюки та светр повернути ОСОБА_7 ;

- змиви, газетний згорток, луску покривала, мікрочастки рук потерпілого знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий:(підпис)
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1