Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
та обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0003388 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу підготовчого судового засідання Солом`янського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003388 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1 КК України, повернуто прокурору.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам КПК України.

Як зазначається в ухвалі суду, до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування додані документи, надання яких до початку судового розгляду забороняється; розміри шкоди завданої кримінальним правопорушенням, що зазначені в обвинувальному акті не відповідають дійсним розмірам шкоди, яка була заподіяна потерпілим, що суперечить вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акта, що є його невід`ємною частиною, незважаючи на вимоги, передбачені ч. 2 ст. 109 та ч. 2 ст. 55 КПК України, не містить зазначення жодної процесуальної дії, проведеної щодо потерпілих під час досудового розслідування, крім повідомлення їх про завершення досудового розслідування.

Наведені недоліки, як зазначається в ухвалі, не можуть бути усунуті в ході судового розгляду та є такими, що унеможливлюють встановлення всіх обставин провадження через неможливість визначення кола потерпілих та встановлення дійсного розміру, заподіяної їм шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про повернення обвинувального акта прокурору та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування поданої скарги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Зокрема, як зазначає прокурор, посилання в ухвалі суду на те, що до обвинувального акту додані документи, надання яких до початку судового розгляду забороняється, у тому числі заява ОСОБА_8 про визнання його цивільним позивачем, суперечить змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2015, в якій чітко зазначено, що невідповідність цивільних позовів, за формою та змістом, вимогам ст. 119 ЦПК України, згідно вимог КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Розбіжності у сумах, які зазначені в цивільних позовах потерпілих та в обвинувальному акті, на думку прокурора, також не є підставою для повернення обвинувального акта, оскільки питання щодо задоволення чи відмови у задоволенні позову суд вирішує безпосередньо під час розгляду справи по суті.
Крім цього, як вважає прокурор, недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, які зазначені в ухвалі суду, свідчать про неправильне застосування судом норм кримінального процесуального закону, оскільки прийняття заяви про залучення в якості потерпілого та вручення потерпілому пам`ятки про права та обов`язки, не є процесуальною дією взагалі. Більш того, ч. 2 ст. 55 КПК України, не вимагає внесення відповідних відомостей до реєстру цих матеріалів.
Аналізуючи викладене, сторона обвинувачення приходить до висновку, що судом першої інстанції допущені численні порушення норм матеріального та процесуального права, а також застосовано суто формальний підхід до розгляду справи, оскільки жодних підстав для повернення обвинувального акта не вбачається.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 просить її відхилити та доповнити ухвалу суду про повернення обвинувального акта прокурору, не зазначеними в ній порушеннями КПК України, з метою приведення даного процесуального документа у відповідність до вимог чинного законодавства України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Ця ж норма закону передбачає, що обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім цього, ч. 4 ст. 291 КПК України встановлений вичерпний перелік документів, які додаються до обвинувального акту, оскільки цією нормою прямо передбачено, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ознаками вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3 ст. 190 та ч. 2 ст. 364-1 КК України, вказаний процесуальний документ містить необхідні відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як це передбачено п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції не мав підстав говорити про невідповідність розмірів цієї шкоди, розмірам шкоди, яку зазначають потерпілі, оскільки, як обґрунтовано зазначається у скарзі прокурора, вона може відрізнятись в залежності від позовних вимог потерпілих, якщо цивільні позови були ними пред`явлені під час досудового розслідування.

Це ж стосується і невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 109 та ч. 2 ст. 55 КПК України, через не зазначення процесуальних дій, проведених щодо потерпілих під час досудового розслідування, оскільки вказані норми не передбачають внесення до реєстру всіх без винятку процесуальних дій, проведених щодо потерпілих, а відсутність даних, про які зазначається в ухвалі суду, не може вплинути на неможливість визначення під час судового розгляду кола потерпілих та встановлення дійсного розміру, заподіяної їм шкоди, оскільки відомості про кожного потерпілого повинні зазначатися і зазначені в обвинувальному акті.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з іншими доводами апеляційної скарги прокурора щодо відсутності жодних підстав для повернення обвинувального акта прокурору, з огляду на таке.

По-перше, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у своїй ухвалі про те, що до обвинувального акту були додані документи, у тому числі заява ОСОБА_8 , надання яких суду до початку судового розгляду забороняється, оскільки, незважаючи на зміст ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2015 року, на яку посилається прокурор у скарзі, в даному випадку мова йде не про форму та зміст цивільних позовів, які були пред`явлені під час досудового розслідування, а про документи, які по суті, як за формою так і змістом, взагалі не являються цивільними позовами, за результатами розгляду яких суд може прийняти рішення про задоволення або відмову у їх задоволенні.

По-друге, як свідчить аналіз змісту обвинувального акту, при його затвердженні прокурором, не були усунуті недоліки, на які зверталась увага, при поверненні прокурору попереднього обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , у тому числі судом апеляційної інстанції, а саме на відсутність формулювання обвинувачення, із зазначенням обставин, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, яке не може і не повинно дублювати слово в слово фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню лише частково, а ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року про повернення обвинувального акта прокурору зміні, у зв`язку з необхідністю виключення із її мотивувальної частини обставин, які не передбачені законом в якості підстав для повернення обвинувального акта прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003388 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1 КК України, повернуто прокурору змінити.

Виключити із мотивувальної частини цієї ухвали посилання на невідповідність розмірів шкоди завданої кримінальним правопорушенням, що зазначені в обвинувальному акті, дійсним розмірам шкоди завданої потерпілим, а також на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 109 та ч. 2 ст. 55 КПК України.
В решті зазначену вище ухвалу залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1089/2015

Категорія: ч. 1,2,3 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1