Гусятинський районний суд Тернопільської області

Справа № 596/315/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2015 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
представника виправної колонії ОСОБА_4
перекладача ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в режимі відеоконференцзв`язку між Гусятинським районним судом Тернопільської області та Копичинецькою виправною колонією Тернопільської області № 112 справу за клопотанням захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , румуна, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, до засудження не працював, раніше не судимого.
Засудженого 07.03.2013 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі,-
16.02.2015 року до суду звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання в інтересах засудженого ОСОБА_7 його захисник адвокат ОСОБА_6 . Посилається на те, що ОСОБА_7 20.01.2015 року фактично відбув 2/3 строку покарання та нескоєнням правопорушень і дотриманням установленого порядку відбування покарання ОСОБА_8 підтвердив своє виправлення.
17.02.2015 року до суду надійшла заява від засудженого ОСОБА_7 , в якій він просить звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк покарання.
12.03.2015 року до суду надійшло клопотання від адвоката ОСОБА_6 про розгляд клопотання без нього, клопотання підтримує та просить задоволити.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 просить звільнити його умовно-дострокового від відбування покарання на невідбутий строк покарання, оскільки він за станом здоров`я не може працювати та брати участь в різних заходах.
Прокурор та представник установи виконання покарань заперечують проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Із матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.03.2013 року за ч.2 ст. 121 КК України. Строк покарання 9 років позбавлення волі. Початок строку- 20.01.2009 року, кінець строку 20.01.2018 року.
Отже, 20 січня 2015 року ОСОБА_8 фактично відбув 2/3 строку покарання.
Засуджений ОСОБА_8 за час перебування в СІЗО допустив два порушення режиму утримання, за які були накладені дисциплінарні стягнення, які погашено.
В Копичинській виправній колонії № 112 міру покарання відбуває з 06.08.2013 року. За період відбуття покарання допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання-10.08.2013 року відмовився від прибирання території дільниці КДІР, за що оголошено догану. Стягнення зняте у встановленому законом порядку, заохочень не мав.
Засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, по прибуттю в установу на виробництві не працевлаштовувався. Вимоги встановленого порядку відбування покарання виконує під контролем. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених та у виховних заходах в установі та в роботі самодіяльних організацій не приймає.
Відповідно до Витягу з протоколу № 04 від 30.01.2015 року засідання постійно діючої комісії при Копичинецькій виправній колонії Тернопільської області (№112) по розгляду матеріалів особових справ засуджених, які відбули встановлений законом строк покарання, на умовно-дострокове звільнення, комісія вирішила відмовити у достроковому звільненні засудженому ОСОБА_7 , як такому, що не довів своє виправлення.
Суд враховує зазначене рішення комісії, так як саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально - психологічних чинників, які впливають на цей процес.
Частиною 2 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»(далі-Постанови) роз`яснює, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно пункту 17 Постанови при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд повинен ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обрання місця проживання і працевлаштування.
Доводи захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 про те, що нескоєнням правопорушень і дотриманням установленого порядку відбування покарання ОСОБА_8 підтвердив своє виправлення, суд оцінює критично, оскільки виправлення засудженого підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.
Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки-активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін.
Статтею 123 КВК України передбачено, що участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення. Стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності.
Як видно із матеріалів особової справи та підтверджується самим ОСОБА_8 , участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, у виховних заходах та в роботі самодіяльних організацій колонії не приймав.
Твердження ОСОБА_8 про те, що він непрацездатний, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення, яке являється єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення, а тому в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, ст. ст.123, 154 КВК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, засуджений, захисник вправі подати апеляції до апеляційного суду Тернопільської області.
Суддя-підпис
З оригіналом вірно:
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1