У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів

Кліменко М.Р. і Нікітіна Ю.І.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 7 серпня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 6
грудня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Миколаївської
області від 15 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

раніше не судимого,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

раніше не судимого,

кожного

- за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України на 4
роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України на 3
роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 та ОСОБА_2
визначено остаточне
покарання у виді позбавлення
волі строком на 4 роки.

Постановлено задовольнити позов
ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., стягнувши цю суму
із засуджених, та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині відшкодування йому матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

01.05.2006 року близько 23 год. ОСОБА_2 і ОСОБА_1,
перебуваючи в
смт. Костянтинівка Арбузинського
району Миколаївської області, будучи в стані алкогольного сп'яніння, з метою
заволодіння чужим майном напали на ОСОБА_5 і побили його, спричинивши легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я, та заволоділи грошима
потерпілого в сумі 10
грн. і його наручним годинником,
вартістю 10 грн..

10.08.2006 року близько
23 год. ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за
попередньою змовою між собою проникли до приміщення складу домоволодіння ОСОБА_4, розташованого по
АДРЕСА_1, звідки таємно викрали
мопеди "Ямаха+", вартістю 1500 грн., і "Сузуки", вартістю
2040 грн..

Судові рішення щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7. у касаційному порядку не оскаржені.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 15 лютого 2007 року вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2006 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 змінено: в частині відмови в задоволенні
цивільного позову про відшкодування майнової шкоди потерпілому ОСОБА_4
скасовано, а справу в цій
частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без
зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 стверджує, що дії ОСОБА_2 і ОСОБА_1 неправильно
кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, а призначене їм покарання не відповідає
тяжкості злочину та даним про особу засуджених внаслідок суворості. Оскаржуючи
фактичні обставини справи, доводить, що по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_5
дії ОСОБА_1 необхідно було
кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, а ОСОБА_2 - за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 185
КК України зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.
185 КК України за малозначністю. Окрім того, зазначає, що ухвала апеляційного
суду в частині скасування рішення місцевого суду про відмову в задоволенні
цивільного позову ОСОБА_4 суперечить ст. 28 КК України. Просить змінити вирок та, застосувавши ст.ст. 75, 104
КК України, звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком та скасувати ухвалу апеляційного суду в частині
скасування рішення місцевого суду про відмову в задоволенні цивільного позову
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Доведеність винуватості
та правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК
України, у касаційній скарзі не оскаржуються.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в нападі з метою заволодіння майном ОСОБА_5, поєднаному з насильством,
небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за
попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами,
яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Посилання захисника ОСОБА_3 у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не нападали на ОСОБА_5, а, домовившись за плату довести останнього додому, спричинили йому
легкі тілесні ушкодження з мотивів особистої неприязні, а потім ОСОБА_2 самостійно
таємно викрав годинник у потерпілого, спростовані
дослідженими судом доказами, в тому числі послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_5, який стверджував, що ОСОБА_2
і ОСОБА_1 підійшли і запитали, чи є у
нього гроші, а, отримавши відповідь про їх відсутність, напали на нього та побили, хоча він просив
припинити побиття, пропонуючи віддати їм 10 грн., однак вони продовжували його
бити, а потім, коли він втратив
свідомість, заволоділи його грошима в сумі 10 грн. і годинником.

Підстав не довіряти показанням потерпілого
ОСОБА_5 у колегії суддів немає, оскільки його показання підтвердженні іншими
доказами по справі.

Зокрема, ОСОБА_2
і ОСОБА_1 в своїх первинних показаннях на досудовому слідстві визнавали, що
вдвох побили ОСОБА_5, який їм тілесних ушкоджень не наносив, після чого ОСОБА_2
у присутності ОСОБА_1, який не заперечував проти його дій, заволодів майном
потерпілого: годинник забрав собі, а гроші були в подальшому ними витрачені на
власні потреби.

За висновками судово-медичної експертизи,
ОСОБА_5 було заподіяно закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку,
множинні садна та крововиливи обличчя, грудної клітки, забою грудної клітки і
правого плечового суглобу, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним
розладом здоров'я, могли утворитися за обставин і в строки, вказані потерпілим,
і не могли виникнути внаслідок падіння останнього.

Зазначеним доказам суд дав належну оцінку,
дійшовши обґрунтованого висновку про недостовірність висунутої ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 версії захисту, якої вони дотримувались в суді першої і апеляційної
інстанцій, і на яку посилається захисник у касаційній скарзі.

Ця версія була ретельно перевірена місцевим і апеляційним судами та обґрунтовано визнана такою, що не
відповідає матеріалам справи та є способом захисту від обвинувачення.

У касаційній скарзі не наведено ніяких інших
доводів і доказів, які б спростовували висновки суду першої та апеляційної
інстанцій за обговорюваними питаннями.

Всебічно дослідивши та оцінивши всі
докази у сукупності, суд дійшов правильного
висновку про вчинення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 злочину,
передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Підстав для перекваліфікації їх дій на ч.2
ст.125 КК України, а ОСОБА_2 - ще й на ч. 1 ст. 185 КК України немає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, по
справі не встановлено.

Покарання ОСОБА_2 і ОСОБА_1
призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених
злочинів, даних про особу засуджених, які характеризуються негативно, обтяжуючої
покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, а також
того, що вони раніше не судимі,
навчалися у ліцеї, свою вину визнали, вчинили злочини у неповнолітньому
віці, що обґрунтовано визнано судом пом'якшуючими покарання обставинами.

Ці обставини у сукупності дали суду підстави для
застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 покарання нижче нижньої межі
санкції ч.2 ст.187 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання за цією статтею і за сукупністю злочинів
таким, що не відповідає тяжкості злочинів та даним про особу засуджених внаслідок суворості, немає.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 не навів обставин,
які давали б підстави суду касаційної інстанції прийти до висновку про
можливість виправлення засуджених ОСОБА_2
і ОСОБА_1 без відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Таких підстав не знаходить і колегія суддів.

Твердження захисника ОСОБА_3 про
те, що суд не призначив ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів, визначивши його
лише за кожен злочин окремо, безпідставні.

Так, згідно з оригіналом вироку,
наявним у матеріалах кримінальної справи, суд, дотримуючись вимог кримінального
закону, призначив ОСОБА_1 покарання окремо за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України
та на підставі ст.70 КК України визначив йому за сукупністю злочинів остаточне
покарання.

Доводи захисника
ОСОБА_3 про невідповідність вимогам ст. 28 КПК України ухвали апеляційного суду
в частині скасування рішення
місцевого суду про відмову в задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 не
підлягають розгляду в суді касаційної інстанції, оскільки відповідно до вимог
ч.2 ст.383 КПК України у касаційному порядку не перевіряються ухвали
апеляційного суду, постановлені щодо вироків місцевих судів, якими зазначені
рішення скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

З урахуванням викладеного, підстав для призначення справи до розгляду в
суді касаційної інстанції з повідомленням осіб, визначених ст. 384 КПК України,
немає.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги захисника
ОСОБА_3 в інтересах засуджених ОСОБА_1ОСОБА_2.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Нікітін Ю.І.