АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№11 - кп/796/352/2015 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника представника ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2014 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

В с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року обвинуваченого ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_11 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію.
Крім того, зазначеним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь потерпілої 64 988 грн. 57 коп. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 50 000 тис. моральної шкоди та 5000 грн. витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, в задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Також, задоволено цивільний позов прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської клінічної лікарні №17 та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь Київської міської клінічної лікарні №17 витрати на лікування потерпілої від злочину в сумі 14 227 грн.
За апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року було скасовано в частині призначення покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено згідно ст. 76 КК України обов`язки, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію. В решті вирок залишено без змін.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження за наступних обставин.
03.10.2013 року, близько 08 год. 26 хв., ОСОБА_11 керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ технічно справним автомобілем «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в крайній праві смузі руху по вул. Симиренка зі сторони вул. Булгакова в напрямку вул. С.Сосніних в м. Києві, зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. В цей час проїжджу частину вул. Симиренка в напрямку вул. Жолудева в м. Києві, по нерегульованому пішохідному переході, зліва на право по ходу руху водія ОСОБА_11 , став переходити пішохід ОСОБА_13 у темпі ходи, тому автомобіль «ЗАЗ-1102», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 зупинився у крайній лівій смузі руху, в напрямку вул. С.Сосніних в м. Києві, надаючи перевагу в русі пішоходу.

Підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що перед поворотом на вул. Жолудева в м. Києві, водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_1 , не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом і не надав пішоходу дорогу, чим порушив ПДР України, а саме не виконав вимоги ПДР України, які діють з 15.04.2013 року: п.п. 1.5, 2.3 «б», 18.1 та 18.4 ПДР України.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1872/Е від 21.11.2013 року були заподіяні тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення Правил дорожнього руху України обвинуваченим ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків.

Представник ПАТ «УОСК» ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільних позовів, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_11 в частині вирішення цивільних позовів - скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія».

В доводах зазначає, що у даних спірних правовідносинах ПАТ «УОСК» не є особою, що завдала збитки позивачам, або особою, яка на правовій підставі володіла транспортним засобом, внаслідок використання якого спричинено збитки. Такою особою, є ОСОБА_7 , а тому, відповідати за спричинену шкоду має лише він.
При цьому, не заперечує представник ПАТ «УОСК» про наявність між даним акціонерним товариством та ОСОБА_7 договір страхування про те зазначає, що за даним договором в даному випадку товариство не повинно здійснювати страхове відшкодування, виходячи з наступного.
В порядку та строки, передбачені законом «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ні ОСОБА_7 ні ОСОБА_12 не зверталися до ПАТ «УОСК» з відповідними заявами. Тому страхувальник, тобто ОСОБА_7 позбавляється права на відшкодування шкоди страховиком за його вині дії у порядку передбаченої ст. 1194 ЦК України, а повинен відповідати за спричинену шкоду самостійно, відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України.
Щодо сум відшкодування потерпілій ОСОБА_12 , то апелянт зазначає, що відповідно до позовної заяви, витрати у розмірі 69 988, 57 грн. на лікування понесла не потерпіла особа, а її рідні та близькі, і цей розмір є приблизним, на що суд першої інстанції не звернув уваги. А доказів таких витрат взагалі в матеріалах провадження не має, а тому ця сума безпідставно стягнута з ПАТ «УОСК», окрім цього як встановлено судом, обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій вже було виплачено 50 000 грн., а тому вищеназвана сума відшкодування потерпілій повинна була зменшена на цю суму.
Щодо задоволення цивільного позову прокурора, то апелянт зазначає, що у відповідності до чинного законодавства, витрати потерпілої на стаціонарне лікування повинні стягуватися лише з особи, винної у вчиненні злочину за обвинувальним вироком, тому такі витрати повинен нести сам ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді; пояснення представника ПАТ «УОСК» ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, зазначених в ній, вирок суду в частині вирішення цивільних позовів скасувати, та прийняти рішення про відмову в задоволенні позовних вимог обох позивачів; пояснення представника потерпілої, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість вироку суду в частині вирішення цивільних позовів; пояснення обвинуваченого та його захисника, які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення; пояснення прокурора, який, пославшись на законність та обґрунтованість вироку, не підтримав апеляційну скаргу представника ПАТ «УОСК» ОСОБА_6 ; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
Перевіривши, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі представника ПАТ « УОСК» щодо неправильності вирішення судом цивільних позовів, колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, виходячи з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 374 КПК України, при ухваленні вироку, суд приймає рішення про цивільний позов, який згідно з вимогами ст.ст. 128,129 КПК України, розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленим КПК України. Якщо правовідносини, пов`язані з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Обґрунтованим, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 370 КПК України, є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 та старшого прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_15 в інтересах держави в особі Київської міської клінічної лікарні № 17, суд першої інстанції відступив від вимог вищезазначених норм права.
Так,предметом судового розгляду в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 були два цивільні позови: потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заявлений нею ще під час досудового розслідування ( а.п. 7-43) та позов старшого прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_15 в інтересах держави в особі: Київської міської клінічної лікарні № 17 до ОСОБА_11 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ( а.п. 92-95).
Під час судового розгляду, потерпіла та прокурор змінювали та уточнювали свої позовні вимоги, залишаючи по обох позовах відповідачем лише ОСОБА_11 ( а.п.92-94, 116-118).
В останній редакції позовної заяви потерпілої ОСОБА_12 , вона залучивши співвідповідачем ПАТ «Українську Охоронну Страхову Компанію», пред`явила позовні вимоги до ОСОБА_11 про відшкодування їй моральної шкоди та витрат на правову допомогу, та до ПАТ «УОСК» про відшкодування матеріальної шкоди. ( а.п.106.108).
Суд першої інстанції, ухваливши рішення про залучення до участі в провадженні ПАТ «УОСК» в якості співвідповідача по позову потерпілої, жодного разу, всупереч вимогам процесуального закону, належним чином не повідомив зазначене товариство про день та час судового розгляду, та розглянув кримінальне провадження без участі представника зазначеного цивільного відповідача.
Крім того, з журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, вбачається, що пояснення сторін по цивільних позовах не заслуховувались, докази по цивільним позовам належним чином не досліджувались, адже, суд обмежився лише зазначенням того, що в матеріалах провадження наявні цивільні позови та чеки і квитанції, які підтверджують суму позову.
В подальшому, задовольняючи частково цивільний позов потерпілої, суд у вироку не навів мотивів та належного обґрунтування розміру матеріальної шкоди в сумі 64 988 грн. 57 коп., що підлягає стягненню з ПАТ « УОСК», а вирішуючи позов прокурора, взагалі вийшов за межі позовних вимог, стягнувши витрати на стаціонарне лікування потерпілої на користь Київської міської клінічної лікарні № 17 не з ОСОБА_11 , як просили в позовній заяві, а з ПАТ «УОСК» без будь якого мотивування в цій частині.
З наведеного вбачається, що судом при вирішенні цивільних позовів не було додержано вимог процесуального законодавства, що регулює порядок вирішення цього питання, а тому вирок суду в частині вирішення цивільних позовів не можна вважати законним, і в цій частині вирок суду підлягає скасуванню.
Скасовуючи вирок Святошинського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_11 в частині вирішення цивільних позовів, колегія суддів вважає, що в цій частині необхідно призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства з огляду на те, що судом першої інстанції вимоги процесуального законодавства, які регулюють порядок вирішення позовів не дотримано, докази належним чином не досліджувались, в апеляційній скарзі клопотання про дослідження доказів не заявлялось, а тому наведене позбавляє апеляційний суд можливості розглянути цивільні позови по суті.
На думку колегії суддів, саме призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства з врахуванням пояснень учасників кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, забезпечить право як цивільних позивачів так і цивільних відповідачів на повний, всебічний та неупереджений розгляд цивільних позовів.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 415, 418 КПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника ПАТ «УОСК» ОСОБА_16 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року відносно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 та ст. прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_15 .
Призначити новий розгляд у порядку цивільного судочинства у Святошинському районному суді м. Києва справи за позовами ОСОБА_12 до ОСОБА_11 та ПАТ « Українська охоронна страхова компанія» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди та за позовом старшого прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_15 в інтересах держави в особі: Київської міської клінічної лікарні № 17 до ОСОБА_11 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
__________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4