У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 16 липня 2015 року апеляційні скарги обвинувачених на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 200 000 06 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, судимого:
- 18.12.2002 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
- 19.02.2004 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 21 ст. 289, 69, 70, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі, що звільнився умовно-достроково 30.06.2006 року на 1 рік 5 місяців 6 днів;
- 24.04.2007 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, що 25.01.2012 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , що проживав там же по АДРЕСА_3 , громадянина України, не працюючого, судимого:
- 30.06.2006 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 26.06.2007 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 22.04.2009 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.ст. 391, 71 КК України на 2 роки позбавлення волі, що звільнився 22.04.2011 року по відбуттю строку покарання;
- 24.07.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі;
- 11.09.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- 20.01.2015 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, -
обвинувачених, кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком засуджені ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, якому відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання призначеного покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2152 грн. 15 коп.
Вирішено питання речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у тому, що вони 01 січня 2015 року. приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи на АДРЕСА_4 , умисно з метою таємного викрадення чужого майна, вступили у попередню змову.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого правопорушення, доведеності його винуватості та юридичної кваліфікації дій, просить вирок змінити та з застосуванням ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання, посилаючись на конкретні обставини провадження, що ініціатором злочину він не був, проте у його вчиненні щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, молодий вік, неофіційне працевлаштування, бажання стати на шлях виправлення та створити сім`ю.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 також, не оспорюючи фактичних обставин провадження та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі та за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України - у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, з посиланням на повне визнання своєї вини та відсутність претензій зі сторони потерпілого.
При цьому обвинувачений також посилається на те, що суд неправильно визнав обставиною, що обтяжує його покарання рецидив злочинів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених, що повністю підтримали доводи своїх апеляційних скарг щодо пом`якшення кожному з них покарання, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які не оспорюються і в апеляційних скаргах обвинувачених, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, кожному, у виді позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.
При цьому, при призначенні кожному з обвинувачених покарання судом першої інстанції були враховані обставини, на які посилаються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, а саме: тяжкість вчиненого злочину, який, згідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особа кожного з обвинувачених, які раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, формально позитивно характеризуються за місцем проживання та реєстрації.
Також судом при призначенні покарання правильно були взяті до уваги обставини, що на даний час на обліку у лікарів нарколога та психіатра кожний з обвинувачених не перебувають, не працювали, конкретні обставини вчиненого ними злочину, їх відношення до правопорушення, щире каяття, як обставина, що пом`якшує кожному з них покарання.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд не встановив.
Проте суд правильно врахував обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , рецидив злочинів, оскільки обвинувачений засуджувався за ч. 1 ст. 309 КК України, яка в передбаченому законом порядку на час вчинення даного кримінального правопорушення не знята та непогашена.
Ця обтяжуюча покарання обставина визнана саме з підстав засудження ОСОБА_7 за дане кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України і не знятої і непогашеної судимості за ч. 1 ст. 309 КК України, а не як додатково ще і з підстави рецидиву корисливих злочинів, на що помилково обвинувачений послався в апеляційній скарзі, ставлячи вимоги виключити цю обтяжуючу його покарання обставину, яка фактично судом по відношенню до повторності корисливих злочинів не визнавалася.
За наведеним, покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, особи кожного з обвинувачених, думки потерпілого, в межах, встановлених в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням участі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину.
Ґрунтовно до ОСОБА_7 застосовані і положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначено за цим законом покарання за сукупністю злочинів, у тому числі шляхом поглинення покаранням, призначеного за даним вироком, покарання, призначеного за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, рішення про правильність якого колегія суддів не переглядає, виходячи з приписів ст. 404 КПК України.
При цьому колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 , який, хоча і вважав за правильне, при застосуванні до нього в даному провадженні норми ч. 4 ст. 70 КК України визначення принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, проте припустився помилки у проханні про призначення за даним вироком за сукупністю злочинів остаточного покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, бо за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України та за сукупністю з вироком Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю з злочином за ч. 3 ст. 185 КК України, за який його засуджено за даним вироком до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, не може бути меншим від останнього покарання.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання кожному з обвинувачених, у тому числі із застосуванням положень ст. 75 КК України до ОСОБА_6 , оскільки апеляційні скарги кожного з обвинувачених не містить переконливих доводів того, що призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості з наведених вище підстав.
За викладеним апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 200 000 06 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін,а апеляційні скарги обвинувачених - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженими, що утримуються під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3