Справа № 460/1754/15-к
Провадження №1-кп/460/363/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000383 від 12.02.2015 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Солонсько Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, військовослужбовця військової служби військова частина польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ), раніше не судимого, у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
14.08.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , прибув для проходження військової служби під час мобілізації, у військову частину НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
В цей же день, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 10 механізованої роти 4 механізованого батальйону військової частини - НОМЕР_2 та набув статусу військовослужбовця.
10.06.2014року, відповідно до плану відмобілізування та приведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність введено в дію нове умовне найменування бригади «військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ».
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.01.2015 року №9 ОСОБА_4 була надана основна щорічна відпустка терміном 10 діб (з урахуванням святкової доби) з 09 по 18.01.2015 року включно.

Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , 19.01.2015 року, о 08 год. 00 хв., не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, не з`явився вчасно на службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 із відпустки та без поважних причин перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив свій час на власний розсуд.
12.03.2015 року, близько 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув на територію військової частини - польова пошта - НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків та несення військової служби.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 19.01.2015 року по 12.03.2015 року без поважних причин самовільно залишив територію військової частини польова пошта- НОМЕР_1 , та був відсутній на службі у вказаний період, перебуваючи за місцем свого проживання.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 в період з 19.01.2015 року по 05.03.2015 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.407 КК України, оскільки самовільно залишив військову частину та нез`явився вчасно на військову службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
06.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, яким зокрема статтю 407 КК України викладено в новій редакції та доповнено ч.4, відповідно до якої, посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців за нез`явлення на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.
В зв`язку з цим, умисні дії ОСОБА_4 в період з 06.03.2015 року по 12.03.2015 року підлягають кваліфікації за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що змушений був залишитись вдома, оскільки його дружина перебувала з 29.01.2015р. по 14.02.2015р. в лікарні на стаціонарному лікуванні, а малолітніх дітей не було з ким залишити, в силу цього він змушений був залишитись вдома, про що повідомив керівництво військової частини, та написав рапорт на продовження відпустки, однак такий підписаний не був. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати та надати йому можливість надалі проходити військову службу.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин тривалістю більше місяця доведена повністю а його дії як за ч.3 так і за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвиуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем його проживання та служби, його відношення до скоєного злочину, бажання і надалі продовжувати військову службу, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 2(двох) років позбавлення волі;
- ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 3(трьох) років позбавлення волі;
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, не покидати територію військової частини без дозволу командира частини, контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1