233 Справа № 0511/3400/2012
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Костянтинівка

Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за поданням Кримінально-виконавчої інспекції м. Дебальцеве у відношенні ОСОБА_4 про відміну звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного покарання,

ВСТАНОВИВ:
23 квітня 2015 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшло подання Кримінально-виконавчої інспекції м. Дебальцеве відносно ОСОБА_4 про відміну звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного покарання.

В обґрунтування подання зазначено, що за період відбуття іспитового строку ОСОБА_4 обов`язки покладені на нього судом виконував не добросовісно, зокрема 09.12.2013р. було встановлено, що він за місцем проживання не перебуває, і його місцеперебування встановлено не було, а вже 10.12.2013р. засуджений ОСОБА_4 з`явився і повідомив своє місцезнаходження у зв`язку із чим йому винесено перше офіційне попередження; 13.01.2014р. із Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області на адресу інспекції поступила копія адміністративного протоколу відносно ОСОБА_4 , у зв`язку із чим 14.01.2013р. ОСОБА_4 пояснив, що він був затриманий працівниками міліції в стані алкогольного сп`яніння. Як наслідок йому було винесено друге офіційне попередження; 11.02.2014р. ОСОБА_4 з`явився в інспекцію та повідомив, що 01.02.2014р. він змінив місце проживання, про що забув повідомити в інспекцію, у зв`язку із чим йому було винесено третє офіційне попередження.

В судовому засіданні представник КВІ не з`явився, хоча про час та місце судового слухання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні прокурор з`явився та зазначив, що підстави для задоволенні подання відсутні, просив у задоволенні подання відмовити.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його слухання повідомлявся належним чином.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 539 КПК України, відповідно до якого неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, суд ухвалив проводити судовий розгляд без участі засудженого ОСОБА_4 та представника КВІ.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставина справи та відповідні до них правовідносини.
Вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 14 червня 2013 року по справі №1/244/86/2013 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. В силу ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

09.12.2013р. на адресу кримінально-виконавчої інспекції м. Дебальцеве надійшов рапорт із Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області в якому зазначено, що при перевірці місця проживання ОСОБА_4 було встановлено, що він там не проживає.

10.12.2013р. засуджений ОСОБА_4 дав пояснення, згідно яких вказав, що на даний час проживає у свого знайомого неподалік, однак про місце свого проживання не повідомив КВІ.

13.01.2014р. на адресу кримінально-виконавчої інспекції м. Дебальцеве надійшов протокол про адміністративне правопорушення та постанова про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 178 КУпАП.

14.01.2014р. засуджений ОСОБА_4 дав пояснення в кримінально-виконавчій інспекції м. Дебальцеве та зазначив, що він був затриманий працівниками міліції у стані алкогольного сп`яніння.

11.02.2014р. засуджений ОСОБА_4 дав пояснення у кримінально-виконавчій інспекції м. Дебальцеве та зазначив, що він змінив місце проживання з 01.02.2014р. і на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Про зміну місця проживання не повідомив оскільки забув.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Із зазначених вище положень закону та роз`яснень вбачається, що для прийняття судом рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання, суду необхідно встановити, невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Сполучник "або" в ч. 2 ст. 78 КК України свідчить, що кожен з цих випадків є самостійною підставою для прийняття судом відповідного рішення.

Оцінюючи фактичні обставини справи, суд вважає, що посилання в поданні КВІ на вчинення ОСОБА_4 09.01.2014р. адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП не може бути підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, так як вчинене адміністративне правопорушення не є систематичним і не може оцінюватись разом із невиконанням покладених на засудженого обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Щодо невиконання засудженим обов`язків покладених на нього судом відповідно до ст. 76 КК України, суд відзначає, що дійсно, вироком суду засудженого ОСОБА_4 було зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи на виконання вирок суду, КВІ м. Дебальцеве володіло відомостями про місце проживання засудженого ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . За цією адресою і здійснювалась перевірка місця проживання засудженого.

Як встановлено судом, у грудні 2013 року засуджений змінив місце проживання з адреси АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 , що підтверджується рапортом від 05.12.2013р. та поясненнями самого ОСОБА_4 від 10.12.2013р.

Однак така зміна місця проживання не може бути взята судом до уваги як підстава для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, оскільки за приписами п. 5.4. Наказу Державного департаменту з питань виконання покарань МВС України "Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань" №270/1560 від 19.12.2003р. подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням надсилається до суду протягом місяця після встановлення таких фактів

Оскільки моментом встановлення такого факту є 10.12.2013р., а подання надійшло в Дебальцевський міський суд лише 12.02.2014р., то таке подання внесено після спливу визначеного місячного строку.

Щодо зміни місця проживання засудженим, про яке кримінально-виконавчій інспекції стало відомо 11.02.2014р. з пояснень самого ОСОБА_4 , то таке також судом не береться до уваги, так як з цих пояснень видно, що засуджений з 01.02.2014р. проживає за адресою АДРЕСА_1 , тобто за тією адресою, за якою він проживав на момент коли був взятий на облік в КВІ. Тому, не можна вважати порушенням засудженим покладених на нього обов`язків вироком суду щодо зміни місця проживання, факт повернення його на місце свого проживання, яке і було ним визначено при взятті його на облік в КВІ.

Відтак, наведені в поданні підстави для направлення засудженого для відбування призначеного покарання не можуть визнаватись достатніми для винесення судом відповідного рішення, оскільки судом не встановлено ані систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, ані невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, які встановлені в порядку та строки визначені законом.

Крім того суд відзначає, що на момент вирішення судом даного питання закінчився іспитовий строк, який визначений судом засудженому ОСОБА_4 , так як вирок суду датований 14 червня 2013 року, а згідно положень ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Відтак, враховуючи, що двохрічний іспитовий строк, який визначений судом згідно вироку сплив, то суд вважає неможливим направлення засудженого для відбування призначеного покарання навіть за умов наявності визначених законом підстав для цього.

Керуючись ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні подання Кримінально-виконавчої інспекції м. Дебальцеве у відношенні ОСОБА_4 про відміну звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя