ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

ІМЕНЕМ України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8

суддів ОСОБА_9 ОСОБА_10

при секретарі судового засідання ОСОБА_11

за участю прокурора ОСОБА_12

розглянула 16 червня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_3 на, за її змістом, ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 листопада 2014 року щодо вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2014 року.

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_1, 1981 р. н., громадянина України, не судимого, уродженця смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської обл., мешканця АДРЕСА_1,

- за ч. 1 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі;

- на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку з покладенням обов'язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_2, 1965 р. н., громадянина України, який відповідно до положень ст. 89 КК України не має судимості, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

- за ч. 1 ст. 190 КК України до 850 грн штрафу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 й ОСОБА_5 4000 та 1500 грн відповідно на відшкодування моральної шкоди, а на користь останнього ще й 2727,82 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно вироку ОСОБА_1 та ОСОБА_6, кримінальне провадження щодо якого закрито у зв'язку із смертю, 23.04.2012 та 28.04.2012 у м. Івано-Франківську ввівши в оману ОСОБА_4 та пообіцявши йому сприяння в отриманні соціальної допомоги на розвиток підприємницької діяльності, здійснити яке не мали можливості, заволоділи його коштами - 15 000 та 4400 гривнями, а ОСОБА_2 у травні 2012 року в тому ж місті, діючи на прохання ОСОБА_6 та знаючи про його наміри заволодіти вищезазначеним шахрайським шляхом грошима вказаного потерпілого, отримав від останнього у два прийоми 7800 грн та передав ОСОБА_6 за винагороду в розмірі 400 грн.

Цим же вироком ОСОБА_1 засуджено ще й за два епізоди шахрайства від 28.11.2011 та 23.05.2012 (ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України) щодо потерпілих ОСОБА_5 (заволодіння 400 євро) та ОСОБА_7 (заволодіння 8000 грн), судові рішення щодо яких не оскаржуються.

У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав скаргу представника потерпілого та просив залишити оскаржені рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а вмотивованим - в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався.

Цих вимог закону місцевий та апеляційний суди при постановленні вироку й ухвали в даній справі не дотримались.

Так, за епізодами шахрайства щодо ОСОБА_4 органом досудового розслідування ставилося за вину ОСОБА_1 заволодіння 206 800 гривнями.

Визнавши доведеною вину обвинуваченого у заволодінні тільки 19 400 гривнями, місцевий суд послався на показання потерпілого про те, що розписку про отримання 50 000 доларів США ОСОБА_1 написав 23.04.2012 для забезпечення повернення раніше отриманих 206 800 грн.

За таких обставин суд першої інстанції визнав, що валюту у вказаній кількості в день написання розписки обвинувачений не отримував, отже недоведеним є й факт заволодіння ним раніше й 206 800 гривнями.

Колегія суддів визнає такий висновок передчасним, оскільки його зроблено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо передбаченої ст. 94 КПК України необхідності оцінки сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку для ухвалення відповідного процесуального рішення.

Зокрема, за змістом обвинувального акту, орган досудового розслідування виходив з того, що факт власноручного написання вказаної розписки співвідноситься з показаннями потерпілого про те, що він раніше передав обвинуваченому 206 800 грн, а для того щоб убезпечити себе від втрати цих коштів зажадав від ОСОБА_1 відповідного письмового підтвердження боргу. Визнаючи цю заборгованість, останній і написав розписку.

Відкидаючи цей доказ, суд оцінив його з іншої точки зору, визнавши недоведеним факт отримання обвинуваченим 50 000 доларів США 23.04.2012. При цьому поза належною оцінкою суду, усупереч вимогам ст. 94 КПК України, залишилась наявність чи відсутність взаємозв'язку між показаннями потерпілого та розпискою обвинуваченого, яка на думку органу досудового розслідування стверджує не про отримання ОСОБА_1 валюти, а факт власноручного письмового визнання ним відповідної заборгованості станом на 23.04.2012.

Крім того, відкинувши показання потерпілого в цій частині через те, що вони «не підтверджуються об'єктивними доказами», суд не послався на вимоги закону у відповідності до яких таке «підтвердження» вимагається. При цьому не було враховано, що показання потерпілого, у відповідності до положень глави 4 КПК України, є самостійним джерелом доказів і потребують не «підтвердження об'єктивними доказами», а оцінці у сукупності з іншими.

Дії ОСОБА_2 органом досудового слідства були кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, але суд кваліфікував їх за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки в обвинувальному акті підозрюваному ставилась за вину така кваліфікуюча ознака злочину, як його вчинення групою осіб, тоді як ч. 2 ст. 190 КК України передбачає відповідальність за вчинення шахрайства хоча і групою осіб, але за попередньою змовою.

З цих же підстав з обвинувачення ОСОБА_1, визнаного доведеним, також виключено вказану кваліфікуючу ознаку шахрайства.

Зазначена оцінка змісту обвинувального акту також є передчасною, зважаючи на наступне.

Обвинувальний акт щодо обох вказаних підозрюваних складається з 5 аркушів на яких у різних словосполученнях машинописного тексту міститься юридична оцінка їх діям. При цьому, крім поставленого за вину вчинення шахрайства групою осіб, така оцінка включає в себе й наступні формулювання: «… ОСОБА_1 вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 та ОСОБА_2, розробили спільний план дій по введенню ОСОБА_4 в оману …»; «ОСОБА_6 … будучи охопленим єдиним умислом із ОСОБА_1 ...»; «ОСОБА_2 … будучи охопленим єдиним умислом із ОСОБА_1….»; «… ОСОБА_1 діючи спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 …»; «ОСОБА_2 діючи спільно з ОСОБА_1 …»; «ОСОБА_2 діючи в змові з ОСОБА_1 ввів ОСОБА_4 в оману …» тощо.

Вказана кваліфікація органом досудового слідства дій підозрюваних залишилась поза оцінкою суду першої інстанції.

На зазначені істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили постановити законне та обґрунтоване рішення, не звернув увагу апеляційний суд, внаслідок чого постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За таких обставин оскаржені рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому вказані рішення підлягають скасуванню у повному обсязі, оскільки новій юридичній оцінці, за наявності процесуальних підстав, підлягають усі тісно пов'язані епізоди шахрайства, зокрема - й щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Якщо за результатами нового розгляду буде встановлено винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні більш тяжких злочинів ніж ті, за які їх визнано винуватими рішеннями, які скасовуються, призначене їм покарання слід вважати таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та їх особам внаслідок м'якості.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10