АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 640/1596/15-к
Провадження № 11кп/790/896/15 Головуючий у суді 1 інстанції
Категорія: ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_1
У Х В А Л А
Іменем України
23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0004858 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , а зареєстрований АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, учня Харківського професійного електротехнічного ліцею, судимості не має, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В с т а н о в и л а:
Київський районний суд міста Харкова 27 лютого 2015 року ухвалив вирок стосовно ОСОБА_11 , якого визнав винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та на підставі ст.105 КК України звільнив його від покарання і застосував до нього примусовий захід виховного характеру: передав неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 строком на 2 роки.

Також ухвалено стягнути в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5 тисяч гривень, ОСОБА_10 3 тисячі 15 гривень.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_11 в 2014 році вчинив у місті Харкові два таємних викрадення чужого майна за таких обставин.

Зокрема, 20 жовтня обвинувачений зайшов у приміщення відділення №30 ПАТ КБ «ПриватБанк», розташоване по вулиці Сумській, 96, де, скориставшись тим, що ОСОБА_9 після проведення фінансової операції з використанням банківської картки в терміналі самообслуговування не вийшла із системи, діючи з корисливих спонукань, повторно, провів перерахунок грошових коштів 5 тисяч гривень з рахунку останньої на рахунок своєї матері ОСОБА_7 , а через декілька хвилин зняв ці кошти через банкомат і обернув їх на свою користь. 22 жовтня у приміщенні відділення №76 цього ж банку, але по вулиці Гіршмана, 4, обвинувачений, скориставшись неуважністю ОСОБА_10 , таким же способом перерахував 3015 гривень з його рахунку на рахунок свого знайомого ОСОБА_12 , після чого розпорядився ними на свій розсуд.

В своїх апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просять скасувати вирок та призначити обвинуваченому покарання, передбачене КК України.

Апелянти посилаються на те, що, звільнивши обвинуваченого від покарання і передавши його під нагляд матері, суд залишив без уваги декілька суттєвих обставин: стосовно ОСОБА_11 раніше вже був постановлений обвинувальний вирок, він не покаявся, характеризується з негативної сторони, припинив навчання, мати позитивно на нього не впливає, заподіяні збитки не відшкодовані.

Вислухавши доповідь судді, пояснення потерпілих і прокурора, які вважали, що вирок необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, заперечення захисника та законного представника обвинуваченого відносно апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вбачає підстави для скасування судового рішення.

Так, ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд повинен неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; також в силу ст.30 КПК України правосуддя здійснюється судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.44 КПК України як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновителі), а в разі їх відсутності опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.

Журнал судового засідання укладається з дотриманням вимог ст.108 КПК України, тут зазначаються, окрім іншого, найменування процесуальних дій, що проводяться під час судового засідання; ухвали, постановлені судом без виходу до нарадчої кімнати.

Визначаючи недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд зобов`язаний дотриматись процедури, встановленої ч.3 ст.349 КПК України.

Як витікає із положень ст.485 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовується низка додаткових даних та відомостей. Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На той же час, здійснюючи розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 , суд не приділив належної уваги зазначеним нормам кримінального процесуального закону.

Так, при наявності у обвинуваченого ОСОБА_11 матері ОСОБА_7 , яка була присутня в залі судового засідання, суд не обговорив питання про залучення її до участі в судовому розгляді в якості законного представника. Зазначена особа не була допитана і в якості свідка, тобто судом не були враховані положення ст.488 КПК України. На той же час законним представником неповнолітнього ОСОБА_11 виступав працівник навчального закладу ОСОБА_13 , хоча в матеріалах кримінального провадження відсутні дані стосовно того, що обвинувачений знаходився під опікою чи піклуванням цього закладу.

Надані потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позовні заяви, які були предметом розгляду суду, не відповідали за формою та змістом вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. У цих документах навіть не був зазначений конкретний відповідач, виклад позовних заяв не оголошувався в судовому засіданні. До ОСОБА_7 не пред`являлися цивільні позови і вона не приймала участі у судовому розгляді в якості цивільного відповідача, проте суд, порушивши її процесуальні права, вирішив цивільні позови і ухвалив стягнути з останньої грошові кошти. Отже, має місце порушення вимог ст.ст.62, 128, 347 КПК України.

Як вбачається із технічного запису судового засідання, всупереч ст.348 КПК України головуючий не роз`яснювала ОСОБА_11 суть обвинувачення. Допит обвинуваченого першою здійснювала головуючий, а не прокурор, тобто залишені без уваги положення ст.351 КПК України, що також є свідченням недотримання вимог стосовно об`єктивності та неупередженості суду ст.22 КПК України.

Судом допущена неповнота судового розгляду, оскільки у кримінальному провадженні відносно неповнолітнього, належним чином не з`ясовані умови життя та виховання ОСОБА_11 , в тому числі ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, обстановку в навчальному закладі, де навчався останній, його ставлення до навчання, зв`язки і поведінку поза домом та навчальним закладом, хоча в силу ст.487 КПК України суд зобов`язаний був перевірити всі ці обставини.

Під час апеляційного розгляду законний представник обвинуваченого його мати ОСОБА_7 пояснила, що вона не має можливості здійснювати нагляд за сином, який вже тривалий час дома не проживає, навчання в ліцеї не відвідує, до того ж в декількох місцевих судах міста Харкова стосовно нього знаходяться на розгляді інші кримінальні провадження.

Суд не навів у вироку всі необхідні підстави для звільнення ОСОБА_11 від покарання і застосування до останнього примусового заходу виховного характеру передача під нагляд матері, не обґрунтував свої висновки доказами, які б відповідали вимогам щодо їх належності, допустимості, достовірності, були достатніми для прийняття процесуального рішення.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що журнал судового засідання укладено з порушенням положень ст.108 КПК України, оскільки в журналі не зазначені ухвали, постановлені судом першої інстанції без виходу до нарадчої кімнати, в тому числі відсутнє судове рішення стосовно визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Таким чином, при здійсненні судового розгляду у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 допущені не тільки істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, але й має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши вимоги апелянтів щодо призначення ОСОБА_11 за результатами апеляційного розгляду покарання, колегія суддів вважає це неможливим, оскільки кримінальний процесуальний закон передбачає конкретні підстави та умови, процедуру ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку. В даному випадку судове рішення скасовується і буде проводитися новий судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405,.407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Київського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3