А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.10.2014 м.істо Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання
ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представник потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
засудженого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальне провадження за №11кп/777/360/14 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_10 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року, яким
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця
не судимого, громадянина України,-
засуджено за ч.1 ст.286 КК України до 6 місяців арешту без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п. «2» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання звільнено.
У решті позовних вимог потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 856.55 грн. процесуальних витрат.
Речові докази у кримінальному провадженні,- автомобіль марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ,- ухвалено залишити за належністю засудженому ОСОБА_10 .
Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.
Згідно з вироком ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 31 жовтня 2013 року,близько 15-ої години 30-ої хвилини, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та проїжджаючи по вул. Тельмана в м. Ужгороді в напрямку ринку «Нива», допустив порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України при виникненні небезпеки або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на проїзній частині дороги на потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , заподіявши останнім тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Доведеність вини, правильність кваліфікації судом суспільно небезпечних дій ОСОБА_10 , призначене покарання, звільнення від призначеного покарання захисник не оспорює.
Заслухавши доповідь суді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи представника потерпілих-адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, доводи прокурора про залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 129, 374 КПК України, ст.23 ЦК України, роз`яснення, даного в п.п.5,9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з послідуючими доповненнями, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відповідає у ньому.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, та характеру
немайнових втрат, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Моральна шкода може полягати, зокрема, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема, оскарженого судового рішення убачається, що потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внаслідок наїзду на них автомобілем, яким керував засуджений ОСОБА_10 , заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Після дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходилися у медичних установах на стаціонарному лікуванні, а тепер, згідно їх пояснень, продовжують лікування амбулаторно.
Судом першої інстанції встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні, внаслідок скоєного на них ОСОБА_10 наїзду, заподіяно моральну шкоду, яка полягала у перенесених душевних та фізичних стражданнях, необхідності проходити тривале лікування, переживання за своє здоров`я, неможливість вести, в період лікування, нормальний спосіб життя.
Посилання захисника у апеляційній скарзі на те, що суд, вирішуючи цивільний позов потерпілих не обґрунтував його, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовані змістом судового рішення.
Посилання захисника на те, що судом стягнуто з засудженого на користь потерпілих занадто велику суму, без врахування майнового стану ОСОБА_10 , зокрема, того, що останній є інвалідом 2-ої групи, сплачує аліменти, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з вироку убачається, що цивільний позов потерпілих задоволено частково саме з урахуванням наведених обставин.
Безпідставними є і посилання захисника на те, що судом не встановлено причинного зв`язку між вчиненим ОСОБА_10 кримінальним правопорушенням та заподіяними потерпілим моральними стражданнями, оскільки спростовані змістом мотивувальної частини вироку в частині визнання правильності кваліфікації суспільно небезпечних дій засудженого за ч.1 ст. 286 КК України.
Посилання захисника на те, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не довели розміру заподіяної їм матеріальної шкоди, що свідчить про те, що ними не доведено і розміру моральної шкоди, як на підставу зміни судового рішення, не можуть бути прийняті до уваги , оскільки в судовому засіданні потерпілі пояснили, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 відвідав їх у лікарні і у розмові визнав свою вину у заподіянні їм тілесних ушкоджень та пообіцяв відшкодувати їм всі витрати на лікування.
Повіривши йому, вони не збирали доказів, які б стверджували заподіяну їм матеріальну шкоду.
ОСОБА_10 відшкодував їм витрати на лікування у розмірі 200 грн.
Не заперечив цих обставин і сам ОСОБА_10 .
З урахуванням наведеного, підстав для зміни судового рішення апеляційний суд не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
постановив :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , в інтересах засудженого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

Судді: