справа №1-93-2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня
2007 року м.
Горохів

Горохівський
районний суд Волинської області в складі:

головуючого -
Вілкжа М.П.

при секретарі
-Сівосі Н.М.

з участю
прокурора - Овсієнко С.А.

потерпілого - ОСОБА_1

представника
потерпілого - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Горохові справу про обвинувачення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця та жителя АДРЕСА_1,
українця, громадянина
України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, військовозобов'язаного, раніше не судимого, в скоєнні злочину передбаченого ст.191 ч. 4
КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3
в період квітня - жовтня 2002 року працюючи на підставі договору № 192 від 26
березня 2002 року продавцем у підприємця ОСОБА_1, являючись матеріально - відповідальною
особою, одержуючи у нього матеріальні
цінності для подальшої роздрібної торгівлі у відділі універмагу міста
Горохова, вчинив незаконне , безоплатне утримання на свою користь та в
подальшому використав на свої потреби ввірені йому матеріальні цінності - гроші
в сумі 1000 гривень .

В
судовому засіданні підсудний ОСОБА_3. вину свою визнав частково, та показав ,
що дійсно працював продавцем у підприємця ОСОБА_1. Під час проведення ревізії в жовтні 2002 року було
виявлено нестачу в сумі 8036 гривень. Акт взаємозвірки він підписав так як
дійсно, з невідомих йому причин, виникла така нестача. Гроші в сумі 1000
гривень він брав з каси для власних потреб та витратив їх. Чому виникла така
нестача на таку суму йому невідомо. Про те,
що він решта грошей чи товар на цю суму не брав, він ще говорив в своїх поясненнях з 2003
року. Відділ не закривався окремо і товар міг взяти будь - хто, так як коли відлучався у своїх потребах, то у відділі нікого не залишалося. Виручку
здавав для ОСОБА_1 частково
записуючи в його зошит, але також здавав
прямо в руки без будь - яких записів. Ніякого обліку товару він не вів. Товар
отримував без обліку, ніяких

накладних не
було. Один чи два рази розписувався про отримання товару в зошиті який був у ОСОБА_1 . Договору про
матеріальну відповідальність з ОСОБА_1. не заключав. Змушений був виїхати за кордон, так як приїзджали невідомі хлопці та
погрожуючи розправою вимагали щоб повернув для ОСОБА_1 гроші на всю суму нестачі.

Крім
часткового визнання своєї вини, факт
привласнення та розтрати чужого майна,
яке було ввірене особі та перебувало у його віданні вчинений ОСОБА_3.
підтверджується перевіреними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_1в судовому засіданні показав, що з

ОСОБА_3. уклав договір,
згідно якого він працював у нього продавцем та

реалізовував товар. Спочатку все було добре, але потім замітив, що товару у відділі

меншає, а виручка
відсутня. При проведенні взаємозвірки виявили нестачу в сумі

8036 гривень. її
виникнення продавець пояснити не міг. Гроші

отримував від ОСОБА_3. тільки
через свій зошит. Аналогічний зошит

про
отримання товару був також у підсудного. Щоб на таку суму викрали товару, то це малоймовірно. Умови для роботи продавця
були створені належні. Просить стягнути з підсудного в його користь 8036
гривень як спричиненні йому матеріальні збитки,
та 7000 гривень завданої йому моральної шкоди, так як,
коли б здав ці гроші, на які
допущено розтрату, в банк, то отримав великі проценти.

Згідно
протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 31 січня 2003 року ( а. с. 22 ) будучи
допитаною на досудовому слідстві вона показала,
що були випадки коли син приносив додому гроші від реалізації товарів, а вона особисто повертала ці гроші для ОСОБА_1. Така нестача
могла виникнути лише через те, що
підприємцем ОСОБА_1. не вівся належним чином облік одержання готівки від її
сина.

Згідно
акту взаємозвірки від 23 жовтня 2002 року між підприємцем ОСОБА_1. та продавцем
ОСОБА_3. ( а. с. 3 ) виявлено нестачу на суму 8036 гривень.

Згідно
довідки про трудові відносини фізичної особи з платником єдиного податку ( а.
с. 6 ) від 3 квітня 2002 року підсудний перебував у трудових відносинах із
суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1..

З договору між підприємцем ОСОБА_1. та продавцем ОСОБА_3. ( а. с. 6 - 7 )
вбачається, що підсудний згідно договору
виконував роботу продавця та був наділений повноваженнями передбаченими цим
договором.

Згідно
пояснення ОСОБА_3. від 10 січня 2003 року ( а. с, 11 ) він підтверджує той факт, що дійсно нестача в сумі 8036 гривні мала
місце, але визнав тільки її частину.

Згідно витягу з
книги записів актів громадянського стану про народження № 260/2005 ( а. с. 78 )
ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року та її батьком являється ОСОБА_3.

Згідно
довідки Горохівського відділення КБ
«Західінкомбанк» процентна ставка по вкладах фізичних осіб за 2003 - 2006
роки становила 15 % річних.

Згідно
журналу обліку доходів та витрат зданих під звіт товарів « підприємець ОСОБА_1.
- продавець ОСОБА_3. « який не прошнурований належним

чином, підписи ОСОБА_3. про отримання товару, без вказування дати, є при
отриманні товару на
суму 1024, 10 гривні ( аркуш зошита 5 ). Відносно запису на першій сторінці про
те, що зошити ведуться в двох екземплярах, то суд до цього відноситься критично, так як згідно протоколу огляду речового
доказу від 25 січня 2007 року ( а. с. 47 ) даний запис у цьому зошиті виявлено
не було.

Аналізуючи
зібрані докази по справі в їх сукупності суд вважає, що дії ОСОБА_3. слід кваліфікувати за ст.191
ч. 1 КК України як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало у його
віданні. Кваліфікуючу ознаку про вчинення цих же дій у великих розмірах суд з
обвинувачення ОСОБА_3. виключає, як
таку, що не знайшла свого підтвердження
в суді, так як відсутні дані які б
підтверджували , яку кількість товару та
коли отримував ОСОБА_3 від ОСОБА_1, та
суперечили б показам підсудного в частині визнання його вини ним самим..

До
обставин які пом'якшують покарання для ОСОБА_3. суд відносить каяття та активне
сприяння розкриттю злочину.

Обставин які
обтяжують покарання підсудному суд не вбачає.

Обираючи покарання підсудному ОСОБА_3. суд враховує тяжкість

злочину, обставини його скоєння, те
, що він позитивно характеризується по
місцю

проживання, раніше не судимий, має на утримання малолітню дочку ОСОБА_5яка

народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому
приходить до висновку про можливість призначення йому
покарання в межах санкції
статті яка передбачає відповідальність за даний злочин.

Враховуючи
те, що на утриманні ОСОБА_3 перебуває
малолітня дочка ОСОБА_5, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 року і за скоєння злочину за ст. 191 ч. 1 КК України передбачено
покарання менш суворе, ніж позбавлення
волі на строк не більше п'яти років, суд
вважає за можливе звільнити його від покарання на підставі Закону України «Про
амністію» від 19 квітня 2007 року.

Цивільний
позов в частині стягнення в користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальної шкоди суд задовольняє частково, а саме в межах суми яка була доведена в
суді, та визнана потерпілим.

Цивільний
позов в частині стягнення в користь потерпілого ОСОБА_1 моральної шкоди суд задовольняє частково, пропорційно до спричинення потерпілому
матеріальної шкоди та з врахуванням обставин справи.

Керуючись ст.323
- 324 КПК України, суд , -

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_3
визнати винним в
скоєнні злочину передбаченого
ст. 191 ч. 1 КК України та обрати йому покарання у вигляді 3

( трьох
) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з
реалізацією товарів та займатися торгівельною діяльністю строком на 2 ( два )
роки.

На
підставі ст. 6 п. 4 КПК України, ст.
1 п. «б» Закону України
«Про амністію» від 19 квітня 2007 року ОСОБА_3. від призначеного покарання звільнити.

Цивільний
позов в частині стягнення з ОСОБА_3. в користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3. в користь ОСОБА_1
гроші в сумі 1000 гривень за спричинення йому матеріальної шкоди.

Цивільний
позов в частині стягнення з ОСОБА_3. в користь потерпілого ОСОБА_1 моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3. в користь потерпілого ОСОБА_1
гроші в сумі 500 гривень.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_3. скасувати.

Речовий доказ по
справі - зошит - повернути потерпілому ОСОБА_1.

На вирок може
бути подано апеляцію протягом 15 діб з
моменту його проголошення.