Справа № 128/5817/14-к
ВИРОК
Іменем України
01 квітня 2015 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
законного представника
потерпілої: ОСОБА_7
за ч.1 ст. 286 КК України, -
28.06.2014 року близько 17 год. 45 хв. ОСОБА_6 керуючи автомобілем «Опель Кадет» д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи зі стоянки кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване біля автодороги сполученням м. Вінниця м. Немирів, неподалік перехрестя із другорядною автодорогою, що веде в напрямку м. Липовець Вінницької області, не переконавшись у безпечності даного маневру, не надавши перевагу в русі транспортним засобам, що рухалися по вказаній автодорозі, виїхав на проїзну частину дороги, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_8 рухався в напрямку м. Немирів.
Внаслідок зіткнення пасажирка автомобіля «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням, які відповідно до висновку судово медичної експертизи № 1395 від 19.08.2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 312 а від 21.08.2014 року в ситуації, яка склалася невідповідність дій водія автомобіля «Опель Кадет» ОСОБА_6 вимогам п.п. 10.1, 10.2 ПДР України з технічної точки зору призвело до виникнення події даної дорожньо транспортної пригоди.
ОСОБА_6 за вищевказаних обставин порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 ПДР України, відповідно до яких:
п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 10.2 - виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 10.1, 10.2 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо транспортної пригоди, а саме: із спричиненням потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому правопорушенні та пред`явлений цивільний позов визнав частково, пояснивши, що 28.06.2014 року, повертаючи зі стоянки кафе «У гусара», де він просто зупинився, оскільки алкогольних напоїв там не вживав, відбулося зіткнення з автомобілем «ВАЗ 210990», якого він не бачив. Його швидкість була приблизно 10 км/год. Зіткнення відбулося передньою лівою частиною його автомобіля, внаслідок чого він отримав травму, втратив свідомість. Вважає, що водій цього автомобіля могла уникнути зіткнення шляхом гальмування. Визнає той факт, що дитиною були отримані ушкодження, які могли і не відбутися при вчиненні певних дій водієм «ВАЗ 210990». Після ДТП він теж перебував у лікарні, так як отримав тілесні ушкодження. Заподіяну шкоду потерпілій не відшкодовував тому, що вони бажали отримати гроші одразу і значну суму. Під час розгляду провадження в суді він двічі звертався з листами пропозиціями до законного представника потерпілої з метою вирішення питання зняття арешту з його автомобіля для подальшої його реалізації та відшкодування шкоди; також висловлював свої співчуття з приводу отримання дитиною тілесних ушкоджень; однак, його пропозиція потерпілою не приймалася. Обвинувачений частково визнає пред`явлений до нього цивільний позов, а саме: моральну шкоду на суму 3000 грн. та матеріальну, згідно наданих квитанцій та чеків. В послідуючому при завершенні розгляду кримінального провадження обвинувачений зазначив про те, що він розкаюється у вчиненому та просив суд його суворо не карати, не обмежуючи волі та не позбавляючи права керування транспортними засобами.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 28.06.2014 року вона разом з ОСОБА_7 та її дітьми їхала з м. Вінниці до м. Немирів. Видимість була чудова, погода добра, покриття дороги сухим, швидкість її автомобіля була приблизно 80 км/год, рухалась вона в крайній правій смузі. В районі кафе «У гусара» побачила автомобіль «Опель Кадет» синього кольору, який виїжджав на її смугу руху, і ніби то зупинився; вона сигналила йому, гальмувала, з`їхала на ліву смугу руху, тобто, приймала всі міри, щоб уникнути зіткнення. Але в цій ситуації водій «Опель Кадету» «дав газу», і тоді сталося зіткнення. Найбільше постраждала ОСОБА_10 донька ОСОБА_7 . Вона також отримала незначні пошкодження, так як обличчя було в крові. Коли вже сталася ДТП, то вийшли люди з кафе, інші водії і почали стукати в автомобіль ОСОБА_6 , але він не міг вийти тому, що був в стані сильного алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що їхав в автомобілі «ВАЗ», сидів на задньому сидінні, їхали вони в правій крайній смузі руху, швидкість була приблизно 55 км/год. Він бачив, як синій автомобіль, який стояв праворуч біля кафе «У гусара», виїхав на праву смугу руху, зупинився, а потім почав рух і сталося зіткнення. Тілесні ушкодження отримали його мама, сестра і водій, він особисто тілесних ушкоджень не отримував.
Допитавши обвинуваченого, свідків, законного представника потерпілої, дослідивши докази, зібрані та надані досудовим слідством: вимогу ІЦ УМВС України у Вінницькій області відносно ОСОБА_6 (а.к.п. 75), довідку КЗ ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка № 2-7006 від 03.10.2014 року (а.к.п. 76), довідку КЗ «ВОНД «Соціотерапія»» №2611 від 01.10.2014 року (а.к.п. 77), характеристику МКП «ЖЕК №7» № 08-06/157 від 28.08.2014 року (а.к.п. 78), постанову про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 28.06.2014 року (а.к.п. 82), висновок експерта №481а від 26.10.2014 року (а.к.п 92 - 101), висновок експерта № 1395 від 15.08.2014 19.08.2014 р.р. (а.к.п. 103 - 104), висновок експерта № 312а від 21.08.2014 року (а.к.п. 107 - 111), план схему з врахуванням слідової інформації та пошкодження автомобілів (а.к.п 112), протокол огляду речового доказу з фототаблицею (а.к.п. 113 - 118), протокол проведення слідчого експерименту від 11.08.2014 року (а.к.п. 119 - 121), висновок експерта № 117 від 11.09.2014 року з ілюстративною таблицею та калькуляцією (а.к.п. 123 140), медичний висновок № 1225 від 28.06.2014 року з метою виявлення стану сп`яніння (а.к.п. 141), фототаблицю до протоколу огляду місця пригоди від 28.09.2014 року (а.к.п. 142 - 156), протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 28.06.2014 року (а.к.п. 157 - 160), виписку з історії хвороби № 7567 ОСОБА_6 (а.к.п. 162), довідку ЖЕК № 7 № 1823 від 13.08.2014 року про склад сім`ї ОСОБА_6 (а.к.п. 163), суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому правопорушенні.
Крім того, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність вини ОСОБА_8 , крім нього, в скоєнні ДТП також нічим не підтверджується, з огляду на висновок автотехнічної експертизи № 312 а від 21.08.2014 року, згідно якого зазначено, що в ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, вказаних в постанові про призначення експертизи, невідповідність дій водія автомобіля «Опель Кадет» ОСОБА_6 вимогам п. п. 10.1, 10.2 ПДР з технічної точки зору призвело до виникнення події даної ДТП (а.к.п. 111).
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході досудового та судового слідства.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії невеликої тяжкості, згідно ч.3 ст.25 КК України є необережним, особу винного, те, що він раніше в силу ст. 89 КК України несудимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, поведінку обвинуваченого та його відношення до скоєного, які свідчать про декларативне намагання відшкодування заподіяної шкоди та відсутність будь яких дій щодо реального добровільного відшкодування завданої шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, думку законного представника потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вона просить покарати ОСОБА_6 суворо.
Обставин, що відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе при ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що він підлягає до задоволення відповідно до положень ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 57 60, 84, 88 ЦПК України, ст. ст. 120, 128 КПК України і завдана потерпілій матеріальна та моральна шкода має бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_6 . Зокрема, з обвинуваченого підлягають до стягнення на користь потерпілої витрати, понесені нею на лікування, що зазначені в позовній заяві та підтверджені матеріалами кримінального провадження (а.к.п. 47 49, 55 - 56) в сумі 2500 грн. Визначаючись щодо розміру компенсації за спричинену потерпілій моральну шкоду, суд враховує характер діяння винного, негативні наслідки в здоров`ї та житті потерпілої, її малолітній вік, обмеження в повноцінному житті, навчанні та спілкуванні з однолітками, тривалість моральних страждань, зважаючи на те, що життя і здоров`я людини є безцінним, і виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь законного представника потерпілої 30 000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду. Також, підлягають до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати за надання правової допомоги представником адвокатом в розмірі 4000 грн. (а.к.п. 42 - 44).
З обвинуваченого підлягають до стягнення судові витрати за проведення автотехнічних експертиз.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки 6 місяців.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення автотехнічних експертиз в сумі 786 грн. 24 коп.
Речові докази: автомобіль марки «Опель Кадет», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , автомобіль марки «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_14 та які доставлені на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ВДАІ м. Вінниці УМВС України у Вінницькій області повернути власникам, відповідно, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Строк відбування основного покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: