Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11.,
суддів ОСОБА_12 ОСОБА_13
за участю прокурора ОСОБА_14.
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 05 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2013 року щодо ОСОБА_6

Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 січня

2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2013 року,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя м. Херсона (АДРЕСА_1), такого, що судимостей не мав,

засуджено за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 29 липня 2012 року приблизно о 10.30 год. у стані алкогольного сп'яніння у лісовій смузі біля кладовища у сел. Зеленівці, застосувавши фізичне насильство зґвалтував ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати наведені судові рішення, а справу направити на додаткове розслідування у зв'язку з істотними порушеннями процесуального закону та порушенням в ході досудового слідства права засудженого на захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого і просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити на таких підставах.

За змістом касаційної скарги захисник, крім іншого, порушує питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю й неповнотою досудового та судового слідства. Проте зазначені обставини були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій і відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року не підлягають перегляду в касаційному порядку, а отже, при касаційному розгляді кримінальної справи колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи, доводи про невинуватість

ОСОБА_6 засуджений та його захисник висловлювали під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано визнали ці доводи безпідставними. Свої висновки щодо винуватості ОСОБА_6, із якими погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції, суд першої інстанції належним чином умотивував у постановленому судовому рішенні. Ці висновки підтверджено доказами, які суди ретельно перевірили та належним чином оцінили.

Жодних даних, що ставили б під сумнів достовірність наявних у справі доказів, у тому числі показань потерпілої, даних, зазначених у висновках експертиз та у протоколах інших слідчих дій у справі, під час перевірки матеріалів справи не було встановлено. Ці докази узгоджуються між собою, а підстав вважати їх недостовірними матеріали справи не містять.

Як видно з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_7 протягом досудового та судового слідства давала послідовні, логічні й незмінні показання про обставини та деталі вчинення щодо неї протиправних дій, вказуючи саме на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила щодо неї протиправні дії. Показання потерпілої про обставини вчинення щодо неї протиправних діянь підтверджуються матеріалами справи, а також показаннями її законного представника ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 Підстав вважати ці показання недостовірними чи неналежними колегія суддів не вбачає.

Крім того, всі доводи сторони захисту стосовно невинуватості

ОСОБА_6 в інкримінованому йому протиправному діянні, допустимості чи достовірності доказів, зібраних у ході досудового чи судового слідства, належним чином було перевірено судами та спростовано у оскаржуваних судових рішеннях.

Також аналогічні доводи про незаконність та необґрунтованість засудження ОСОБА_6 за пред'явленим йому обвинуваченням, засуджений та його захисники наводили у своїх апеляціях. Ці доводи перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України

1960 року.

Призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром з огляду на тяжкість вчинених злочинів та дані, що характеризують особу засудженого, відповідає положенням ст. 65 КПК України щодо мети покарання, оскільки такий його вид та розмір сприятиме виправленню засудженого й попередженню вчинення ним нових злочинів.

Посилання захисника на порушення в ході досудового слідства та в суді апеляційної інстанції права на захист засудженого є неспроможними, оскільки не знайшли свого об'єктивного підтвердження в матеріалах справи, відповідно до яких перед допитами ОСОБА_6 в ході досудового слідства роз'яснювались його права, передбачені статтями 21, 43 - 47 КПК України 1960 року, у тому числі його право мати захисника, однак останній як в ході досудового слідства так і в процесу судового розгляду справи від послуг захисника відмовився.

Що стосується тверджень про те, що участь захисника при провадженні досудового слідства і в розгляді справи в суді щодо ОСОБА_6 є обов'язковою, оскільки останній страждає на психічну хворобу, то ці твердження також спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до даних акту судово-психіатричної експертизи № 613 від 11 вересня 2012 року ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням не страждає та не страждав.

Отже, з огляду на наведене, проведення досудового слідства та судового розгляду в суді першої інстанції кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за відсутності захисника не можна вважати порушенням його права на захист.

Що стосується тверджень захисника про проведення апеляційного розгляду справи за відсутності захисника засудженого, який подав апеляцію на вирок щодо ОСОБА_6, то вони спростовуються матеріалами справи, оскільки як видно з оригіналу оскаржуваної ухвали апеляційного суду, під час апеляційного розгляду справи щодо ОСОБА_6 був присутній його захисник ОСОБА_10

Крім того, відповідно до змісту ст. 362 КПК України, засуджений чи виправданий, їх законні представники, захисники підлягають обов'язковому виклику в апеляційний суд, якщо в апеляції ставиться питання про погіршення їх становища або суд визнає необхідним провести судове слідство. Засуджений, що утримується під вартою, підлягає обов'язковому виклику в апеляційний суд також у випадках, коли про це надійшло його клопотання. При цьому, неявка учасників процесу на засідання суду апеляційної інстанції не є перешкодою для розгляду справи, якщо інше не передбачено зазначеним Кодексом або рішенням апеляційного суду.

Таким чином, доводи захисника про порушення права засудженого ОСОБА_6 на захист під час апеляційного розгляду справи є безпідставними.

Вказівка захисника на те, що усупереч положенням ст. 63 КПК України 1960 року ОСОБА_8, яка була призначена законним представником потерпілої ОСОБА_7, була допитана в якості свідка, є правильною, однак таке порушення не є істотним, оскільки не могло перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 січня

2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_11ОСОБА_12ОСОБА_13