Справа №580/13/13- к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/181/14 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2014 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження № 0000008 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель міста Лебедин Сумської області, раніше не судимий,

засуджений за ст. 115 ч. 1 КК України до позбавлення волі на строк тринадцять років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 :

- на користь КП «Комбінат благоустрою» в особі Лебединського міського фінансового управління Лебединської міської ради кошти в розмірі 831, 86 грн., витрачені на поховання ОСОБА_9 ;

- на користь держави за проведені експертні дослідження в сумі 10220, 03 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 визнано винним за те, що 21 липня 2012 р. близько 24-00 год., знаходячись на лугу, розташованому поблизу річки Вільшанки в м. Лебедині, на ґрунті виниклої між ним та ОСОБА_10 словесної сварки та будучи ображеним на слова та поведінку останнього, умисно наніс декілька ударів в потиличну ділянку голови та шию ОСОБА_10 , і, вважаючи себе ображеним, з метою позбавлення потерпілого життя, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння посягання на життя іншої особи, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді фізіологічної смерті ОСОБА_10 , та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, схопив останнього обома руками за шию спереду і протягом декількох хвилин почав здавлювати її, свідомо позбавляючи потерпілого можливості дихати. Утримуючи за шию ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повалив його на землю та продовжив здавлювати органи дихання, поки потерпілий не перестав подавати ознаки життя. Після цього, бажаючи приховати вчинений злочин, з метою уникнення відповідальності за скоєне вбивство, відтягнув труп ОСОБА_10 до викопаної на лугу ями та закопав його. Одяг потерпілого заховав неподалік, а барсетку з документами та ключами забрав з собою та наступного дня барсетку і ключі викинув в туалет на залізничному вокзалі станції Лебединська.

01.08.2012р. на лузі поблизу річки Вільшанки між вулицями Ковпака та Довгалівка був виявлений труп ОСОБА_10 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №79 від 03.09.2012 року, смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії в результаті здавлювання органів шиї руками.

Своїми умисними діями ОСОБА_11 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд поверхово розглянув кримінальне провадження по його обвинуваченню. Вважає оскаржуваний вирок незаконним і необґрунтованим, оскільки даного злочину не вчиняв, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. Так, судом не в повній мірі був проведений судовий розгляд, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення. Зокрема, судом не враховано факт незаконного застосування до нього адміністративного арешту та застосування незаконних методів фізичного та психологічного тиску, внаслідок чого він змушений був себе оговорити. Були відхилені клопотання його та захисника про допит ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , пояснення яких могли б мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення. На думку Падалки, суд дав неправильну оцінку добутим у справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 перекрутив, внаслідок чого вони втратили свій дійсний зміст, а тому в основу вироку було покладено недопустимі докази. Судом не з`ясовано питання, яким предметом нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_10 . Також, на його думку, суд проігнорував відсутність у нього мотиву для вбивства ОСОБА_10 , як і відсутність підстав для сварки між ними.

Захисник ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невинуватістю Падалки у вчиненні інкримінованого йому злочину. В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги зазначає, що висновок суду щодо місця, обставин та мотивів вчинення злочину, особи, яка його вчинила, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі; судом не дана оцінка об`єктивно встановленим фактам, які спростовують пояснення Падалки, надані ним під час відтворення обстановки та обставин події, не з`ясовані обставини, які не узгоджуються з його поясненнями та суперечать їм; як на досудовому слідстві, так і в суді не встановлено, коли, ким, за яких обставин ОСОБА_10 завдані тілесні ушкодження у вигляді різаної рани та двох колотих ран, які виявлені на трупі.

Окрім того, на думку захисту, суперечить встановленим фактичним обставинам по справі та не узгоджується з поясненнями свідків висновок суду про те, що ввечері 21.07.2012р. після 24 години, коли припинився дощ, ОСОБА_11 забрав ОСОБА_10 з господарства ОСОБА_18 ; не дана оцінка встановленим обставинам, що ОСОБА_10 необхідні були гроші і він намагався отримати кредити, в чому йому допомагав ОСОБА_19 зі своїми знайомими, при цьому намагався організувати поїздку в м. Суми з ОСОБА_10 з приводу отримання кредиту; не були перевірені доводи Падалки про його непричетність до вбивства ОСОБА_10 та судом не прийняті до уваги його доводи щодо відомих йому обставин місця приховування речових доказів сорочки та барсетки потерпілого, не надано оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_11 та його матері ОСОБА_20 щодо демонстрації ОСОБА_21 фотографій з місця виявлення трупа, що в цілому суперечить принципу презумпції невинуватості стосовно обвинуваченого.

Прокурор не погоджуючись з поданими апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника подав заперечення у яких переконує апеляційну інстанцію, що по справі зібрано достатньо доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення і ці докази наведені у вироку, а тому прокурор просить вирок суду залишити без змін а апеляційні скарги без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та доводи його захисника ОСОБА_7 , які повністю підтримали свої апеляційні скарги і просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора, який вважав, що в процесі судового розгляду справи було добуто достатньо доказів, того що ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 , а тому він просив вирок суду залишити без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені у апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину передбаченого ст.115 ч.1 КК України, суд першої інстанції, як на докази його винуватості, послався на протокол відтворення обстановки та обставин події, відповідно до якого, в ході даної слідчої дії, ОСОБА_11 вказав на місце вчинення злочину, механізм позбавлення життя потерпілого, приховування слідів злочин та місцезнаходження речових доказів. При цьому суд вказує, що в процесі судового розгляду справи буди отримані інші докази, які вказують на винуватість ОСОБА_11 у вчинені умисного вбивства ОСОБА_10 . Суд зокрема посилається на протоколи огляду місця події, щодо місцезнаходження трупу, а також речових доказів одягу та сумки (барсетки).

В той же час, як вбачається з вироку суду, в процесі судового розгляду справи, судом було досліджено цілий ряд доказів, це зокрема пояснення свідків, а також письмові докази.

При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що при постановленні вироку суд лише констатував, що та чи інша особа дала відповідні свідчення, а також суд перерахував цілий ряд письмових доказів. В той же час, у вироку відсутній аналіз вказаних доказів їх взаємозв`язок між собою, в результаті чого з вироку суду неможливо достовірно встановити, які ж докази, окрім протоколу відтворення обстановки та обставин події та протоколів щодо речових доказів, суд бере до уваги, як докази, що вказують на винуватість ОСОБА_11 у вчиненні умисного вбивства. Разом з цим, суд у вироку посилаючись на ряд доказів, що начеб то на його думку вказують на доведеність вини Падалки, не вказує, чому суд приймає до уваги ці докази і поряд з цим наводячи докази, щодо невинуватості ОСОБА_11 , суд не наводить мотивів, чому суд їх відкидає.

З метою встановлення об`єктивної істини по справі, колегія суддів за клопотанням захисника, відповідно до вимог ст.404 КПК України, повторно дослідила ряд доказів по справі з огляду на те, що в процесі судового розгляду справи судом першої інстанції вказані докази були досліджені в неповному обсязі.

Отже, з урахуванням повторно досліджених доказів, а також ряду доказів, які були досліджені судом і їх об`єктивність сторонами кримінального провадження під сумнів не ставляться, колегія суддів вважає встановленим таке.

Обвинувачений ОСОБА_11 в процесі судового розгляду справи винним себе в умисному вбивстві ОСОБА_10 не визнав та заявив, що явку з повинною про вчинення вказаного злочину, а також дані ним свідчення під час відтворення обстановки та обставин події він давав під примусом з боку працівників міліції. Що стосується його свідчень про місцезнаходження речових доказів по справі і зокрема одягу та сумки ( барсетки), то ОСОБА_11 заявив що ці речі він викинув на прохання свого знайомого ОСОБА_22 .

Як зазначив суд у вироку, зізнання ОСОБА_11 у вчиненні ним умисного вбивства ОСОБА_10 , які він давав до 11 години, 12 серпня 2012 року, і зокрема явку з повинною, суд не бере до уваги і вважає, що ці свідчення були отримані під фізичним та психологічним впливом з боку працівників міліції. Суд прийшов до висновку, що ці докази відповідно до ст.87 КПК України є недопустимими. Вказане рішення суду ніким з учасників кримінального провадження під сумнів не ставиться.

В той же час, колегія суддів звернула увагу на те, що суд першої інстанції не дав ніякої оцінки тому факту, що ОСОБА_11 , відповідно до постанови судді, з 4 серпня 2012 року по 12 серпня 2012 року відбував адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту, тобто перебував під вартою. В процесі повторного дослідження доказів у апеляційній інстанції було достовірно встановлено, що вказана постанова судді місцевого суду, рішенням судді апеляційного суду від 4 вересня 2012 року визнана незаконною, скасована і подальше провадження по справі було закрито.

З викладеного випливає, що всі свідчення які давав ОСОБА_11 до 11 серпня 2012 року до 11 години є недопустимими не лише тому, що до нього застосовувались заходи фізичного та психологічного характеру з боку працівників міліції, а ще і тому, що ОСОБА_11 в цей час незаконно утримувався під вартою.

В той же час, суд як допустимим визнав докази отримані органами досудового розслідування під час відтворення обстановки та обставин події з участю Падалки. При цьому суд у вироку вказує, що вказана слідча дія була проведена 12 серпня 2012 року з 12 години 36 хвилин до 15 години 32 хвилин, але залишилось поза увагою суду те, що вказана слідча дія відбувалась відразу після закінчення відбування ОСОБА_11 незаконного адміністративного арешту, що в ніч на 12 серпня 2012 року ОСОБА_11 давав зізнавальні покази, щодо умисного вбивства ОСОБА_10 і ці покази визнані судом недопустимими, що ОСОБА_11 після відбування адміністративного арешту фактично з під варти не звільнявся і органами досудового слідства були проведені дії по його затриманню в порядку 115 КПК України (1960 року). З наведеного випливає, що на час проведення відтворення обстановки та обставин події, ОСОБА_11 не був вільний у своїх свідченнях та судженнях і його свідчення були прямо пов`язані з попереднім незаконним поводженням з ним з боку органів влади, в тому числі і його незаконним арештом. З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що дані отримані в процесі відтворення обстановки та обставин події, органами досудового розслідування були отримані з порушенням вимог закону і відповідно до ст.87 КПК України не можуть бути визнані допустимими, а висновки суду щодо відсутності порушень закону за вказаними обставинами, є неправильними.

Окрім цього, колегія суддів повторно дослідивши протокол відтворення обстановки та обставин події, а також відеозапис вказаної слідчої дії, констатує той факт, що в процесі відтворення обстановки та обставин події, на території де було виявлено труп ОСОБА_10 , ОСОБА_11 поводився досить невпевнено і у присутності понятих досить довго не міг знайти місце де відбувались певні події, що дає підстави сумніватись в тому, що ОСОБА_11 дійсно перебував на тому місці і в той час, що зазначено у вироку.

Зважаючи на те, що колегія суддів приходить до такого висновку, то всі подальші слідчі дії, направлені на реалізацію відомостей отриманих в процесі відтворення обстановки та обставин події, на думку колегії суддів також є недопустимими, адже вони були отримані з порушенням вимог закону.

На може колегія суддів залишити поза увагою і той факт, що в процесі повторного дослідження доказів було встановлено, що за час відбування адміністративного арешту ОСОБА_11 до нього декілька разів викликалась карета швидкої допомоги, а також те, що ОСОБА_11 при його судово-медичному обстеженні скаржився на незаконне поводження з ним з боку працівників міліції. Суд же належним чином не умотивувавши своє рішення, відкинув заяви Падалки, як необґрунтовані, не звернувши уваги на пояснення судово-медичного експерта, стосовно наявності у Падалки тілесних ушкоджень.

Повторно дослідивши висновки судово-медичних експертиз, колегія суддів встановила, що смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії, в той же час на трупі ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які могли бути заподіяні пласким клинковим знаряддям типу ножа і судово-медичні експерти стверджують, що вказані тілесні ушкодження не могли бути заподіяні лопатою, тобто так, як це вказував сам ОСОБА_11 . У зв`язку з тим, що суд даним обставинам не дав жодної оцінки у вироку, колегія суддів на підставі повторно досліджених доказів констатує той факт, що пояснення ОСОБА_11 стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень, не узгоджуються з рядом наявних у справі об`єктивних доказів і повністю спростовують версію суду про обставини при яких сталось вбивство.

Колегія суддів повторно дослідивши пояснення обвинуваченого та матеріали відтворення обстановки та обставин події, вважає за необхідне зазначити, що суд при розгляді справи та ухваленні вироку так і не встановив мотивів вчинення вбивства, а посилання суду на те, що у той вечір між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виник конфлікт, для вирішення якого вони о 24 годині взявши лопати, по дощу, пішли на луг з`ясовувати стосунки, при цьому кожний з них копав там ями, невідомо для чого, то такі висновки не лише не ґрунтуються на певних доказах, а взагалі є не логічними і не можуть бути прийняті колегією, як докази.

Повторно досліджені в процесі судового розгляду справи роздруківки телефонних розмов жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_11 у умисному вбивстві ОСОБА_10 . Колегія вважає, що суд поверхово дослідив і обставини, стосовно ідентифікації виявленого трупу, адже в основу такого висновку покладено лише експертний висновок, що досліджуваний череп може належати особі зображеній на фотографії, тобто ОСОБА_10 .

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції свої виводи про доведеність ОСОБА_11 у умисному вбивстві ОСОБА_10 побудував на суперечливих доказах при цьому, суд не навів ніяких мотивів для того щоб усунути наявні по справі суперечки і як результат, суд ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, тобто висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В той же час, колегія суддів повторно дослідивши зазначені вище докази приходить до висновку, що за вказаних обставин, будь яких передбачених законом підстав достовірно стверджувати, що ОСОБА_11 винен у умисному вбивстві ОСОБА_10 , немає. Що стосується припущень, стосовно того, що він може бути причетний до вказаного злочину, то колегія суддів зазначає, що суд не має права будувати обвинувальний вирок на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що не є доведеним, що злочин передбачений ст.115 ч.1 КК України був вчинений ОСОБА_11 , а тому вирок суду належить скасувати і подальше провадження закрити.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404,405,407,409,411,417,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Лебединського районного суду від 23 травня 2013 року відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а подальше кримінальне провадження закрити у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення передбачене ст.115 ч.1 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4