Справа № 127/446/14-к
Провадження №11-кп/772/30/2015 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2015 р. м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження 0001322 за апеляційною скаргами: прокурора ОСОБА_10 , яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року яким,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Турбів Тиврівського

району Вінницької області, житель

АДРЕСА_1 , гр. України, освіта середня, не одружений,

студент Вінницького Кооперативного коледжу

економіки і права, раніше не судимий,

засуджений за ст. 125ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 60 годин громадських робіт. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 652.78грн., у відшкодування моральної шкоди 5000грн.

В с т а н о в и в:

Згідно вироку суду 1 квітня 2013 року приблизно о 16 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в коридорі біля аудиторії №116, №118 приміщення Вінницького кооперативного коледжу економіки та права, який розташований в м. Вінниці по вул. Фрунзе,59, на ґрунті особистих неприязнених стосунків умисно наніс ряд ударів кулаками обох рук в область голови ОСОБА_7 та один удар головою в голову ОСОБА_7 , завдавши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми-струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя, закритого перелому кісток носу без зміщення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_8 через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 1190грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та постановити відносно нього виправдувальний вирок, так як на його думку він діяв в межах необхідної оборони. Також просить відмовити потерпілому ОСОБА_7 в задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляцію, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію державного обвинувача, потерпілого ОСОБА_7 , який просив призначити ОСОБА_11 покарання у виді 120 годин громадських робіт, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності.

Так, відповідно до показів потерпілого ОСОБА_7 1 квітня 2013 року під час навчання в коледжі між ним та ОСОБА_8 виник конфлікт через його небажання здавати гроші на потреби групи. ОСОБА_8 штовхнув його, він також відповів поштовхом. Однокурсники їх розборонили та ОСОБА_8 вийшов з аудиторії. Через деякий час до нього знову підійшов ОСОБА_8 та наніс йому удар головою в ніс. Що відбувалось далі, він не пам`ятає. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які є одногрупниками потерпілого та обвинуваченого в судовому засіданні підтвердили конфлікт, який виник між ними в аудиторії, але, що відбувалось в подальшому в перерві вони не бачили. Однак свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_19 пояснювали, що коли вони проводжали ОСОБА_7 додому після навчання, останній втратив свідомість, тому вони викликали швидку допомогу. Свідок ОСОБА_20 , який також є одногрупником потерпілого та обвинуваченого бачив розбиту губу у ОСОБА_8 , яку зі слів останнього йому розбив ОСОБА_7 . На перерві між парами ОСОБА_8 в його присутності намагався з`ясувати стосунки з ОСОБА_7 , однак вони переросли у бійку, в ході якої ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_7 в голову.

Згідно висновку судово-медичної експертиз, які є в матеріалах кримінального провадження у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми-струс головного мозку, забою м`яких тканин обличчя, закритого перелому кісток носу без зміщення, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету, можливо 1.04.2013р .

Проаналізувавши зібрані докази по справі, які суд визнав належними та допустимими від дійшов до вірного висновку про вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ст.125ч.2 КК України, призначивши йому відповідне покарання.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в ході конфлікту з ОСОБА_7 , він діяв в межах необхідної оборони.

Відповідно до ст. 36 К К України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів ті інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не буде допущено перевищення меж необхідної оборони.

В даному ж випадку між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник звичайний конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого спочатку ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком в лице, за що і був притягнутий до кримінальної відповідальності вироком Вінницького міського суду від 17.04.2014 року, а потім ОСОБА_8 через деякий час побив ОСОБА_7 . В цьому сенсі необхідно також звернути увагу на самі тілесні ушкодження, які спричинили молоді люди один одному, як по кількості, так і по ступеню тяжкості. Тому в даному випадку говорити про якусь необхідну оборону з боку ОСОБА_8 просто недоречно.

В той же час його вимога щодо відмови ОСОБА_7 в задоволенні його позову, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вироку суду, цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на його користь матеріальну шкоду в сумі 652.78грн. та моральну шкоду в сумі 5000гшрн. Задовольняючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд виходив з наявності доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: виписки з історії хвороби № 3536 хворого ОСОБА_7 та наданих ним фіскальних чеків на покупку відповідних ліків. Але суд не звернув увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадження відповідного призначення саме цих ліків (рецептури) з боку лікуючого лікаря. За таких обставин судді апеляційної інстанції вважають, що в цій частині в позові ОСОБА_7 слід відмовити. Щодо стосується моральної шкоди, стягнута судом величина на користь ОСОБА_7 є адекватною глибині його душевних та фізичних страждань в результаті неправомірних дій з боку ОСОБА_8 .

Недоречною є також і вимога прокурора про призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу. Відповідно до ст. 99 КПК України штраф застосовується до неповнолітніх, що мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. Ні в матеріалах кримінального провадження, ні в самій апеляції прокурора, немає посилання на відповідні докази, які б свідчили про те, що у ОСОБА_8 є самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. В той же час встановлено, що він є студентом, продовжує навчання в коледжі, перебуваючи на утриманні своїх батьків.

Крім того, в своїй апеляції прокурор вірно звертає увагу на безпідставність застосування до ОСОБА_8 вимог ст.69 КК України. Однак трактує він це відсутністю ряду пом`якшуючих обставин, які б давали суду право застосувати цю норму закону.

Судом дійсно безпідставно застосовано ст.69 КК України, але не в тому сенсі, як це зазначає прокурор. Громадські роботи можуть бути призначенні неповнолітньому з урахуванням обмежень, встановлених ч.1 ст.100 КК України. На це вказує в своїй постанові і Пленум Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року в п.11. Суд призначив громадські роботи ОСОБА_8 в межах санкції ст.100ч.1 КК України, тому посилання у своєму вироку на ст.69 КК України є зайвим.

Щодо самого призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , вона відповідає вимогам ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання. Судом врахована тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 409, 419 КПК України, -

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 , яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині стягнення матеріальної шкоди.

Відмовити потерпілому ОСОБА_7 в задоволенні його позову щодо стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 652.78грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
З оригіналом згідно