Ухвала іменем україни 15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
при секретарі ОСОБА_4.,
за участю прокурора захисника ОСОБА_5., ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7,

встановила:

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 4 серпня 2014 року засуджено

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, раніше судимого, останній раз вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області 05.12.2013 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців чотири дні дванадцять годин,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 5 грудня 2013 року остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 січня 2014 року, приблизно о 1-ій год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного заволодіння чужим майном, заздалегідь взявши молоток, на території домогосподарства ОСОБА_8, що розташоване у АДРЕСА_1, вступивши із ОСОБА_8 в суперечку через те, що вона відмовилась надати йому в борг пляшку горілки, вчинив розбійний напад, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров'я потерпілої, яке виразилось у нанесенні останній ззаду металевою частиною молотка одного удару в область голови з правої сторони в скроню. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_7 без законних на те підстав, пройшов до будинку ОСОБА_8, де здійснив пошуки горілчаних виробів, однак не знайшовши їх, заволодів грошовими коштами останньої в сумі 5 грн. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 померла.

У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України судом неправильно застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки, на думку прокурора, в даному випадку підлягає застосуванню принцип часткового складання призначених покарань. При цьому, стверджує про м'якість призначеного ОСОБА_7 покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, доводи захисника засудженого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Твердження прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що вплинуло на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Покарання згідно з ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Судом, при обранні виду та розміру покарання, були враховані наявні у матеріалах кримінального провадження дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання, стан здоров'я засудженого, який страждає легкою розумовою відсталістю ступеню легкої дебільності з поведінковими порушеннями. Крім того, враховано й те, що він вчинив умисні тяжкий та особливо тяжкий злочини, а також обставини, які пом'якшують покарання, - визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів на досудовому розслідуванні, й, які обтяжують його, - рецидив злочинів.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання відповідає наведеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а призначене йому покарання (в мінімальних межах санкцій статей) суд касаційної інстанції вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора щодо неправильного вибору судом принципу призначення покарання, є безпідставними.

Так, відповідно до положень ст. 70 КК України суд за своїм внутрішнім переконанням вправі при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів обрати будь-який з трьох принципів, визначених вказаною статтею.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами, в тому числі й прокурора, яка фактично є аналогічною доводам касаційної скарги, ретельно перевірила викладені в них доводи.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку суду, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України , колегія суддів,

ухвалила:

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3