АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/423/15 Справа № 208/5475/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001115 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, в якій просив застосувати до нього норми Закону України "Про амністію".
У судовому засіданні обвинувачений уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
Так, обвинувачений зазначає, що ніякого злочину він не вчиняв. Належних доказів його причетності до вчинення злочину в кримінальному провадженні не було добуто. Все обвинувачення ґрунтується лише на тому, що він за зовнішнім оглядом схожий на особу, яка здійснила напад на потерпілу (худощава статура та синя футболка). Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 , яка була присутня під час нападу на потерпілу, бачили його на місці затримання його працівниками міліції, а тому, звісно, впізнали його під час проведення процедури впізнання особи.
Будь-яке майно, яке було викрадене у потерпілої, працівниками міліції в нього не було вилучене, хоча з моменту нападу на потерпілу до його затримання минуло лише 15-20 хвилин.
Свідок ОСОБА_11 , який здав викрадений у потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон до ломбарду, описав інший одяг особи, у якої він придбав той телефон, ніж той, в якому перебував він (обвинувачений ОСОБА_6 ).
Оскільки єдиним доказом його вини є впізнання його потерпілою та свідком, як особи, яка здійснила грабіж, однак процедура впізнання проведена з порушенням норм кримінального процесуального закону, тобто цей доказ є неналежним, обвинувачений вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання, призначене вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року, та визначено до відбування покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 7 місяців.
Цим же вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він, будучи раніше судимим за ст. 185 КК України, 17 травня 2014 року, перебуваючи біля будинку № 7 по пр. Комсомольському в місті Дніпродзержинську, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка тримала у своїй руці жіночу сумочку з особистими речами, реалізуючи свій спонтанний умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та корисливий характер свого діяння, проходячи повз потерпілої, різким ривком правої руки вихопив із правої руки ОСОБА_9 вказану вище жіночу сумочку, в якій знаходилися мобільний телефон, грошові кошти, одяг, косметика та банківська картка, після цього з місця пригоди втік. Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 2300 грн.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, заслухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, думку захисника, який вимоги поданої його підзахисним апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка вважала, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Нормами ст. 409 КПК України визначено підстави для зміни або скасування судового рішення судом апеляційної інстанції. Ними, зокрема, є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Обвинувачений ОСОБА_6 вимоги своєї апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції зробив необгрунтований висновок щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в основу вироку покладено недопустимі докази, які були отримані із істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону. Зокрема, обвинувачений зазначає, що потерпіла та свідок бачили його на місці, де він був затриманий працівниками патрульної служби, а потім, перебуваючи в коридорі райвідділу міліції, тому при проведенні впізнання, звісно, вказали саме на нього. Окрім того, іншими особами, серед яких потерпіла та свідок ОСОБА_10 мали впізнати особу, яка викрала майно потерпілої ОСОБА_9 , були працівники міліції.
Оскільки окрім впізнання його потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 інші докази, які б вказували на те, що кримінальне правопорушення вчинив саме він, відсутні, стверджує, що його вина у вчиненні даного злочину не доведена.
На думку колегії суддів, такі твердження обвинуваченого є необгрунтованими і такими, що не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 , яка була очевидцем вчинення кримінального правопорушення, як протягом досудового розслідування, так і у судовому засіданні давали послідовні показання, які співпадають між собою.
Як потерпіла, так і свідок ОСОБА_10 з самого початку описали особу, яка відкрито викрала у ОСОБА_9 майно, а саме: одяг, в яку ця особа була одягнута, по худорлявій статурі, росту, тримав в руках сумку спортивного типу.
Як вбачається із показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були допитані судом першої інстанції, всі вони є працівниками міліції. В ніч з 17 на 18 травня 2014 року вони перебували на чергуванні в патрулі, коли черговий по райвідділу повідомив про те, що невідомий чоловік вирвав із рук дівчини жіночу сумочку, при цьому за описом потерпілої було передано прикмети цього невідомого чоловіка. Саме за цими прикметами ними поблизу трамвайної зупинки "Зоря" було зупинено невідомого чоловіка, яким виявився ОСОБА_6 , і якого потерпіла ОСОБА_9 , та свідок ОСОБА_10 , яка була очевидцем вчинення грабежу, впізнали як особу, яка і вчинила цей злочин. При обвинуваченому дійсно була сумка спортивного типу.
У судовому засіданні і потерпіла ОСОБА_9 , і свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях також підтвердили і наполягали, що майно потерпілої відкрито викрав саме ОСОБА_15 , а не якась інша особа, оскільки він відразу викликав у них підозру і вони його добре розгледіли. Після викрадення майна потерпілої, як показали потерпіла та свідок, обвинувачений побіг в сторону стадіону. Сумка потерпілої ОСОБА_9 була згодом знайдена саме на стадіоні.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 раніше не були знайомі із обвинуваченим ОСОБА_6 і, відповідно, ніяних стосунків між ними не було, тому відсутні будь-які підстави для оговору обвинуваченого потерпілою та свідком ОСОБА_10 .
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано послався у вироку на протоколи впізнання, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 та за участю свідка ОСОБА_10 , оскільки будь яких зауважень, як від ОСОБА_6 , так і від понятих, які приймали участь в даній процесуальній дії, не надходило, в тому числі і клопотання ОСОБА_6 про надання йому захисника. Будь-які дані про таке клопотання відсутні.
Потерпіла ОСОБА_9 , та свідок ОСОБА_10 зазначили, що вони впізнали обвинуваченого не лише за одягом, а і за його статурою та формою обличчя.
Колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого на ті обставини, що в нього була сумка із інструментом загальною вагою близько 20 кг і частина цього інструменту зникла, не відповідають дійсності. Як вбачається із протоколу огляду сумки, яка була виявлена у обвинуваченого ОСОБА_6 , на який суд першої інстанції посилається в обгрунтування вироку, в сумці знаходилася інша менша сумка, джинсова сорочка, рожковий гайковий ключ, ніж кустарного виробництва, викрутка, запальничка та ключ від дверного замка. Огляд сумки проводився за участю понятих та ОСОБА_6 , який підписав протокол огляду без будь-яких зауважень.
Як зазначив у вироку суд першої інстанції, згідно даних, отриманих від ПРАТ "Київстар" в результаті тимчасового доступу до речей та документів, мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_1 абонента мобільного зв"язку НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_6 в період вчинення кримінального правопорушення перебував в районі скоєння цього злочину.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані в кримінальному провадженні докази та давши їм оцінку з точки зору належності та допустимості кожного із них та достатності у їх сукупності, обгрунтовано дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно), є доведеною.
Доводи обвинуваченого стосовно того, що у нього не було вилучене майно, яке було викрадене у потерпілої ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, не спростовує висновків суду про причпетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення цього кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, а тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
На підставі ви кладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення, засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: