Справа №487/8616/14-к 12.06.2015 15.05.2015 12.06.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0007222 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора, який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва 06.04.2015 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просив змінити вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 на ч.1 ст. 125 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

провадження №11-кп/784/398/15 головуючий першої інстанції: ОСОБА_10

категорія: ч.3 ст.296 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.3,4 ст. 76 КК України.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування майнової шкоди 6100 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення КПК України та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Вважає, що орган досудового слідства навмисно допустив тяганину і завершив досудове слідство більше ніж через 9 місяців, з метою, щоб не було резонансу корупційних зв`язків з огляду на те, що потерпілий є сином судді ОСОБА_12 .
Вважає, що в порушення вимог ч.1 ст. 214 КПК України інформація про кримінальне правопорушення була не своєчасно внесена до ЄРДР та з невірною кваліфікацією. Постанова про перекваліфікацію дій в матеріалах кримінального провадження відсутня.
Зазначає, що не надано правової оцінки діям потерпілого ОСОБА_11 , який спровокував конфліктну ситуацію, а саме: перший почав наносити йому тілесні ушкодження. Вважає, що його дії були самозахистом.
Зазначає, що слідчий навмисно не вчиняв будь-які процесуальні дії за участі його захисника, а обвинувальний акт не відповідає вимогам п.9 ч.2 ст. 291 КПК України.
Вважає, що суддя був заінтересованою особою, оскільки є колегою матері потерпілого та завідомо не звертав уваги на порушення слідчого.
Звертає увагу на недоведеність факту знаходження його в стані алкогольного сп`яніння.
Також на думку апелянта, потерпілий не є суб`єктом зазначеним в диспозиції ч.3 ст. 296 КК України.
Вважає, що судом незаконно задоволено цивільний позов потерпілого, оскільки він не підтверджується документально.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
07 грудня 2013 року близько 02.30 год. ОСОБА_11 знаходився за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 і почув крики та гучний стук, які доносились з квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку. Виконуючи свій громадський обов`язок, з метою припинити порушення громадського порядку та перешкоджання відпочинку мешканців вказаного будинку в нічний час, ОСОБА_11 подзвонив у дзвінок квартири АДРЕСА_4 та висказав вимогу про припинення хуліганських дій.
Не зважаючи на зроблені зауваження мешканець вказаної квартири ОСОБА_5 , який на той час знаходився в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на продовження своїх хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотиву явної неповаги до суспільства, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, на вимогу ОСОБА_11 припинити хуліганські дії, почав гучно висловлюватись на адресу останнього грубою нецензурною лайкою, чим ображав людську гідність останнього.
В подальшому, знаходячись біля сходів у під`їзді, продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, направлений на хуліганські дії та спричинення тілесних ушкоджень, наніс не менше 4 ударів ОСОБА_11 по різним частинам тіла твердим предметом з тупо-обмеженою поверхнею, в результаті чого потерпілому ОСОБА_11 були спричинені легкі тілесні ушкодження.
В момент спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень в під`їїзд вищевказаного будинку вийшла мати ОСОБА_5 ОСОБА_13 , яка забрала свого сина до квартири.
В подальшому, не зважаючи на те, що конфлікт, який виник, був вичерпаним, ОСОБА_5 , маючи намір на продовження своїх хуліганських дій, підійшов до квартири АДРЕСА_5 , де мешкає ОСОБА_11 , та став гучно стукати в двері квартири, тим самим продовжуючи демонструвати явну неповагу до суспільства, порушуючи тишу та відпочинок мешканців будинку в нічний час.
Хуліганські дії ОСОБА_5 продовжувались на протязі 30 хвилин, та були припинені працівниками міліції, викликаними ОСОБА_11 .
Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги його підзахисного, пояснення представника потерпілого, який просив вирок суду залишити без змін, думку прокурора, який відмовився від своєї апеляції та вважав апеляцію обвинуваченого такою, яка підлягає частковому задоволенню в частині вирішення цивільного позову, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд дійшов наступного.

У зв`язку із відмовою прокурора від поданої ним апеляції, розглядається тільки апеляція обвинуваченого.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні хуліганських дій за встановлених судом обставин, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_11 , які суд безпосередньо сприймав під час розгляду, встановлено, що в ніч з 06 на 07 грудня 2013 року він з метою припинити крики, лайку, стуки о стіни, які роздавалися із кв. АДРЕСА_3 , вийшов на сходову клітку та подзвонив в двері вказаної квартири. Двері відкрив ОСОБА_5 і він зробив зауваження з привиду шуму та криків. У відповідь ОСОБА_5 нецензурно лаявся, відштовхнув його руками в грудну клітку і вдарив рукою, в якій знаходився ключ, в голову. В результаті в нього була розітнута брова. Він почав оборонятись - загорнув ОСОБА_5 до себе спиною, але той вирвався і знову намагався завдати удару. Він поклав ОСОБА_5 на підлогу. У ОСОБА_5 в руках був ключ, яким він розмахував і завдав йому ударів в ногу та в руку. Потім вибігла мати ОСОБА_5 та забрала сина додому, а він пішов до себе. Після чого він почув удари в двері своєї квартири. Удари не припинялись приблизно 15-20 хвилин. Дії ОСОБА_5 були припиненні працівниками міліції, яких викликала його дівчина.

Суд обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілого та визнав їх достовірними, оскільки вони узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_13 підтвердила, що в ніч на 07 грудня 2013 року вона прокинулась від крику свого сина ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вони посварилися. ЇЇ сину зробив зауваження сусід ОСОБА_11 , який сказав, що давно не викликав міліцію. Після чого її син і ОСОБА_11 почали штовхатися, битися. Вона їх рознімала і на її прохання ОСОБА_11 відпустив сина. Також вказаний свідок підтвердила те, що її син стукав в двері ОСОБА_11 зв`язкою ключів. Після чого приїхали працівники міліції.

Свідок ОСОБА_14 теж підтвердила, що приблизно о 3 годині ночі 07 грудня 2013 року вона прокинулася від крику та шуму. До неї в квартиру подзвонила сусідка ОСОБА_15 з проханням заспокоїти її сина ОСОБА_5 , який рвався до дверей ОСОБА_11 .

Крім того показання потерпілого в частині нанесення йому ударів ОСОБА_5 підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №1974 від 09.12.2013 року, згідно якому у ОСОБА_11 наявні тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, шиї, плечах, лівій гомілці, які утворились від не менш ніж 4 ударних впливів твердим предметом з тупо обмеженою поверхнею, яким могли бути ключі, або аналогічний їм предмет. За ступенем тяжкості кожне з ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 44).

Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку, що своїми протиправними діями ОСОБА_5 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилося в спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і яке було пов`язане з опором останньому, який припиняв хуліганські дії і вірно кваліфікував їх за ч.3 ст.296 КК України.

З огляду на наведене є безпідставними доводи обвинуваченого про відсутність в його діях вказаного складу злочину.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що в ніч з 06 на 07 грудня 2013 року у нього стався нервовий зрив через проблеми з інтернетом, внаслідок чого він гучно розмовляв з матір ю та декілька разів вдарив ногою в двері у ванну.

Ці пояснення співпадають із показами потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 і підверджують те, що ОСОБА_11 , виконуючи свій громадський обов`язок, з метою припинити порушення громадського порядку та перешкоджання відпочинку мешканців вказаного будинку в нічний час зробив зауваження ОСОБА_16 , який порушував тишу.

У зв`язку з чим є надуманими твердження обвинуваченого про те, що саме ОСОБА_11 спровокував конфліктну ситуацію.
Що стосується тверджень ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_11 застосував до нього насильство і йому були заподіяні тілесні ушкодження, то виходячи із положень ст.337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, ці обставини не є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні.
Разом з тим в ході судового розгляду стосовно ОСОБА_5 в межах висунутого йому обвинувачення, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений своїми діями порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства і ці дії супроводжувалися
особливою зухвалістю, що виразилося в заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому та в продовженні хуліганських дій на протязі 30 хвилин, тобто тривалого часу.
Виходячи із роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_5 є така кваліфікуюча ознака, як опір громадянину ОСОБА_11 , який припиняв його хуліганські дії з огляду на активну протидію ОСОБА_5 .
Проте, на думку апеляційного суду, із обвинувачення ОСОБА_5 слід виключити посилання суду на вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає порушень вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суд ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 214 КПК України після подання 07.12.2013 року заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення, слідчим в той же день, тобто невідкладно були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України та розпочато розслідування. Під час досудового розслідування кваліфікація дій була змінена на ч.3 ст. 296 КК України, про що були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначене підтверджується наданими в апеляційній інстанції витягами з кримінального провадження № 0007222.
Тому позбавлені підстав твердження обвинуваченого про несвоєчасне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з невірною кваліфікацією.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 повідомлено про підозру 16.08.2014 року.
Виходячи із передбачених ст. 283 КПК України загальних положень закінчення досудового розслідування, ОСОБА_5 отримав право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк з огляду на те, що обвинувальний акт відносно нього складений 28.08.2014 року.
Не вбачає апеляційний суд і порушення обвинуваченого права на захист, оскільки після повідомлення підозри ОСОБА_5 захисник ОСОБА_9 був залучений 21.08.2014 року.
В період з 21.08.2014 року до 28.08 2014 року слідчих дій не проводилося, клопотань про проведення слідчих дій в рамках даного кримінального провадження в цей період часу з боку сторони захисту не заявлялося.
Після чого у відповідності із вимогами ст. 290 КПК України слідчим надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими обвинувачений та його захисник ознайомилися.
Щодо зауважень захисника з приводу невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України з огляду на відсутність в реєстрі зазначення його клопотання про неповноту досудового розслідування та необхідності призначення судової медичної експертизи його підзахисному ОСОБА_5 , то під час підготовчого засідання суддя обґрунтовано відмовила у задоволенні цього клопотання, пославшись на положення ст.291 КПК України.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, клопотання про призначення судової медичної експертизи захисником заявлялося двічі і під час судового розгляду. Розглянувши це клопотання, суд ухвалами від 19.03. 2015 року, 03.04 2015 року обґрунтовано відмовив в його задоволенні, пославшись на межі судового розгляду.
Під час судового розгляду обвинуваченим та його захисником не заявлявся відвід судді ОСОБА_17 через таку підставу, як наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Не надані дані про такі обставини стороною захисту і в апеляційній інстанції. Тому є надуманими твердження обвинуваченого про те, що суддя був заінтересованою особою, оскільки є колегою матері потерпілого.
Що стосується доводів обвинуваченого про необґрунтованість цивільного позову потерпілого про відшкодування збитків за пошкоджені двері, то як убачається із матеріалів кримінального провадження потерпілим заявлений цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 6100 грн. - вартість нової двері, що підтверджується представленою ним довідкою, то із показів самого потерпілого, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 видно, що вони бачили пошкоджені двері в ніч 07.12.2013 року.
Проте огляд дверей не проводився і про пошкодження дверей не зазначено в обвинуваченні, яке було висунуте ОСОБА_5 .
А виходячи із положень глави 9 КПК України про відшкодування шкоди в кримінальному провадженні, а також ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується тільки в тому разі, якщо вона була завдана неправомірними діями, тобто коли шкода випливає з пред`явленого обвинувачення.
Тому вирок суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_11 на відшкодування майнової шкоди в сумі 6100 грн. необхідно скасувати та відмовити в задоволенні даного цивільного позову в рамках кримінального провадження.
Разом з тим, виходячи із положень ст. 1167 ЦК України, суд прийняв обґрунтоване рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., врахувавши характер та обсяг страждань яких зазнав потерпілий.

Визначаючи вид і розмір покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував вчинення ним злочину середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується задовільно за місцем проживання.

На думку апеляційного суду призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст. 296 КК України за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, суд також обґрунтовано прийняв рішення про застосування ст. 75 КК України, на підставі якої звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, оскільки його виправлення можливо без відбування покарання.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.04.2015 року відносно ОСОБА_5 скасувати в частині вирішення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_11 на відшкодування майнової шкоди в розмірі 6100 грн. та відмовити в його задоволенні.
Виключити із обвинувачення ОСОБА_5 посилання суду на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3