Справа № 583/1095/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" квітня 2015 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в м. Охтирка Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора

військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 29 грудня 2014 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Первомайський Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 26 квітня 2014 року, старшого солдата за призовом у зв`язку з мобілізацією, підсобного робітника 2-го інженерно будівельного відділення 4-го інженерно будівельного взводу 1-ї інженерно будівельної роти військової частини польової пошти В НОМЕР_1 , раніше не судимого,

по Ст. 407 ч. 3 Кримінального кодексу України, суд

Встановив :

Обвинувачений старший солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року за № 303/2014 Про часткову мобілізацію 26 квітня 2014 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Далі у зв`язку із створенням в АДРЕСА_3 нового військового формування, старший солдат ОСОБА_4 був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), наказом командира якої № 11 від 24 жовтня 2014 року останній зарахований до списків особового складу та призначений на посаду робітника підсобного 2-го інженерно будівельного відділення 4-го інженерно - будівельного взводу 1-ої інженерно-будівельної роти.

Відповідно до вимог Ст.ст. 2, 4, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службустарший солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з вимогами Ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та Ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 26 жовтня 2014 року у порушенні вимог вищезазначеного законодавства, старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта В НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , про своє місце знаходження командування військової частини не повідомив, обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

31 березня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 був доставлений до військової прокуратури Сумського гарнізону. Цього-ж дня прокурором військової прокуратури Сумського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_5 він був затриманий як особа яка підозрюється у вчиненні злочину, відповідно до Ст.ст. 40,104, 131,132, 207-211,213 КПК України. Старший прокурор військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до Зарічного районного суду м. Суми про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але Зарічний районний суд м. Суми 31 березня 2015 року відмовив в задоволенні вищеозначеного клопотання та застосував до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На даний час старший солдат ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у військовій частині польова пошта В НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 66 від 31 березня 2015 року останній відданий як такий, що прибув до військової частини (місця служби) та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Отже, старший солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 в період з 26 жовтня 2014 року до 31 березня 2015 року протягом 156 діб, тобто тривалістю понад один місяць.

Таким чином, робітник підсобного 2-го інженерно будівельного відділення 4-го інженерно - будівельного взводу 1-ої інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог Ст. ст. 17, 65 Конституції України, Ст. ст. 1, 2, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, положень Військової присяги, Ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 26 жовтня 2014 року до 31 березня 2015 року, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, припинив виконувати свій конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України шляхом самовільного залишення розташування військової частини польова пошта В НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, тобто самовільно залишив військові частину тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 Ст. 407 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що він з 24 жовтня 2014 року проходив військову службу в військовій частині польова пошта В НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . 26жовтня 2014 року він захворів і самовільно залишив військову частину та поїхав лікуватися додому в м. Первомайський Харківської області. До медичної служби в військовій частині за медичною допомогою він не звертався. Вдома він лікувався в основному домашніми методами, лише з 17 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року амбулаторно лікувався в Комунальному закладі охорони здоров`я Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги, з діагнозом : ХОЗЛ Хронічний бронхіт в стадії загострення. Хр. панкреатит, хронічний гепатит. Також знаходився на лікуванні в денному стаціонарі з 8 грудня 2014 року по 19 грудня 2014 року. Про своє місце знаходження командування військової частини не повідомляв. Весь цей час він лікувався та перебував за місцем свого проживання, разом зі своїми батьками, які на даний час хворіють. Після того як він дізнався про те, що відносно нього порушена кримінальна справа, він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 і військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 31 березня 2015 року доставили його до військової прокуратури Сумського гарнізону. Після виконання з ним слідчих дій його відправили до військової частини польова пошта В НОМЕР_1 , де він в даний час і проходить військову службу. Він щиро розкаюється у скоєному.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим вина його в скоєному кримінальному правопорушенні повністю доказана доказами зібраними під час досудового слідства і перевіреними в суді.

Так допитані в якості свідків командир військової частини польова пошта В НОМЕР_1 ОСОБА_7 та писарь діловод військової частини польова пошта В НОМЕР_1 ОСОБА_8 пояснили суду, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно прибув 24 жовтня 2014 року до військової частини польова пошта НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби, але 26 жовтня 2014 року він самовільно залишив місце проходження служби і лише 31 березня 2015 року знову прибув до військової частини.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується актом службового розслідування, який затверджений командиром військової частини польова пошта НОМЕР_3 ОСОБА_7 13 листопада 2014 року, згідно якого вбачається, що 26 жовтня 2014 року о 8 годині ранку під час ранкового шикування було виявлено факт відсутності старшого солдата ОСОБА_4 04 листопада 2014 року минув десятий день, як останній не з`явився на військову службу без поважних причин. Головною причиною самовільного залишення розташування військової частини ОСОБА_4 є його особиста недисциплінованість та бажання деякий час провести поза межами військової частини на власний розсуд.

Крім того, згідно протоколу огляду документа, а саме: Ксерокопії книги обліку тимчасового відсутнього та тимчасово прибулого в частину особового складу, було встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній на місці служби у військової частини польова пошта НОМЕР_3 починаючи з 26 жовтня 2014 року.

Суд вислухавши обвинуваченого та свідків, проаналізувавши матеріали справи кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 3 Ст. 407 Кримінального кодексу України, так як він самовільно залишив військову частину, місце своєї служби, та не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем за призовом під час мобілізації (в редакції Кримінального Кодексу України, що діяла на час вчинення ним кримінального правопорушення).

В судових дебатах прокурор військової прокуратури Сумського гарнізону лейтенант юстиції ОСОБА_3 просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Ст. 407 ч.3 Кримінального кодексу України, із застосуванням Ст. 69 Кримінального кодексу України, а саме: визначити міру покарання у вигляді

арешту строком 4 (чотири) місяці. Відповідно до ч. 2 Ст. 60 Кримінального кодексу України відбування арешту здійснювати на гауптвахті. Крім того, прокурор просила міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню, - особисте зобов`язання. Необхідність застосування Ст. 69 КК України вона мотивувала тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення внаслідок сімейних обставин зумовлених похилим віком батьків та їх неможливістю доглядати господарство. Також просила врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання. Сам-же обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не давав показів про сказане прокурором.

Суд, проаналізувавши покази обвинуваченого та матеріали справи, вислухавши думку прокурора, приходить до висновку, що прокурором не наведено достатніх доказів для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 . Ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинення даного кримінального правопорушення, так як прокурором не надано суду будь-яких доказів не тільки того, що у обвинувачений ОСОБА_4 маються батьки похилого віку, а взагалі, що у нього батьки маються. Також прокурором не надано будь-яких доказів, підтверджуючих тяжкі сімейні обставини обвинуваченого чи його батьків. Голословним залишилось і твердження прокурора про позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем його проживання, так як в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутня характеристика з місця його проживання, тому суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 . Ст. 69 КК України - Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття підсудного у вчиненому кримінальному правопорушенні. Обставин, що обтяжують покарання, суд не знаходить. Суд, при обранні обвинуваченому виду і міри покарання, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем служби, визнання ним своєї вини.

Суд враховує, що обвинувачений хворіє на ряд хронічних захворювань : Хронічний бронхіт, хронічний панкреатит, хронічний гепатит, адіпоз печінки.

Враховуючи вищеозначене суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 мінімальну міру покарання, передбачену санкцією Ст.407 ч.3 КК України. Така міра покарання, за висновком суду, буде необхідною і достатньою для його виправлення та перевиховання, попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає,за необхідне змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.

На підставі викладеного, керуючись Ст. ст.100, 370 376, Кримінального процесуального кодексу України, суд -

Засудив :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого Ст. 407 ч. 3 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання по цьому закону у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу змінити з особистого зобов`язання на взяття під варту.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з часу його затримання, а саме з 24 квітня 2015 року.

Речовий доказ по справі - ксерокопію книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до частини особового складу, - залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для засудженого в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_1