Код суду 233 Справа № 233/215/15-к
Вирок
Іменем України
04 лютого 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоукраїнка НОвомиколаївського району Запорізької області, громадянина України, освіта середн спеціальна, одруженого, не працює, працездатний, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , старшого солдата, гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти механізованого батальйону військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ), не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 402 ч.2 КК України.
В С Т А Н О В И В:
Наказом №71 командира військової частини НОМЕР_2 від 2 квітня 2014 року відповідно мобілізаційного плану з 2 квітня 2014 року старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду стрільця- помічника гранатометника 3 механізованого батальйону.
Відповідно до вимог ст..ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.,ст.. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військо службовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов*язки що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Згідно до ст..32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є старші офіцери: підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів.
Начальником для старшого солдата ОСОБА_4 є командир 3 батальйону тактичної групи (далі 3 БТГр) підполковник ОСОБА_6 .
Положеннями ст.,ст.. 28-33, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено що усні або письмові накази начальника обов*язкові для виконання підпорядкованими війсковослужбовцями.
Діючи всупереч встановлених вимог, 18 липня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у складі відділення взводу 8 механізованої роти НОМЕР_3 , знаходився у базовому таборі поблизу АДРЕСА_2 . Приблизно о 15 годині за наказом командира батальйону підполковника ОСОБА_6 відбулося шикування особового складу 8 механізованої роти НОМЕР_3 . На шикуванні командир батальйону ОСОБА_6 наказав особовому складу роти готуватися до виїзду 19 липня 2014 року о 5 годині на зачистку території зайнятої незаконним збройними формуваннями представників сепаратистських організацій. Однак, старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що підполковник ОСОБА_6 являється для нього прямим начальником та виконує обов*язки з військової служби, діючи умисно, групою осіб військо службовців вказаної військової частини, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, всупереч вимог ст.,ст.. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.,ст.. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеним діями підполковника ОСОБА_6 , направленими на виконання обов*язків по військовій службі, вийшли зі строю та перед особовим складом роти повідомили останньому про відмову виконувати наказ у зв*язку із страхом за своє життя та почали підбурювати інших військослужбовців підрозділу до виконання бойового наказу та непокори старшому начальнику. В наслідок вказаних противоправних дій наказ 19 липня 2014 року зазначеними військовослужбовцями виконаний не був.
Таким чином, гранатометник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ) старший солдат ОСОБА_4 , 18 липня 2014 року приблизно о 15 годині, перебуваючи поблизу АДРЕСА_2 , у базовому таборі батальйону, діючи умисно, групою осіб з іншими військово службовцями вказаної військової частини, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, всупереч вимог ст.,ст.. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст,ст.. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеним діями підполковника ОСОБА_6 , направленими на виконання обов*язків по військовій службі, відкрито повідомили останньому про відмову виконувати наказ, у зв.*язку із страхом за своє життя та почали підбурювати інших військовослужбовців підрозділу до відкритого невиконання бойового наказу і непокори старшому начальнику. Внаслідок вказаних противоправних дій наказ командира (начальника) ОСОБА_6 19 липня 2014 року зазначеними військовослужбовцями виконаний не був.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.402 КК України, оскільки він вчинив непокору, яка виразилася у відкритій відмові виконати наказ начальника групою осіб.
12 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.472 КПК України, згідно якої підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчинені діяння; зобов*язався що до співпраці у викритті злочину інших осіб; прокурор ОСОБА_7 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст..75 КК України з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов*язків: повідомляти в кримінальну виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_4 дійсно мали місце та були скоєні обвинуваченим ОСОБА_4 , який в судовому засіданні визнав свою вину повністю, тобто він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.2 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абз. 1-4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Опитавши обвинуваченого, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам ч.7 ст. 474 Кримінально- процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст..65 КК України, , зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 402 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставину що пом`якшує покарання щире каяття, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов*язання та є винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 402 ч.2 КК України .
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Частинами 2,3 ст.75 КК України передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, оскільки зміст зазначеної угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КК України, укладання угоди сторонами є добровільним, а підстави для відмови в затвердженні угоди відсутні. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався
Керуючись ст.ст.314, 369 -374, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 12 січня 2015 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.402 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти в кримінальну виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.. 394 КПК України до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя