Справа №1-119/2008р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 року. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючого - судді Мурашко С.І.,

при секретарі - Переверзєвій І.О.,

за участю прокурора - Нєдельчевої О.П.,

захисників - ОСОБА_1 ОСОБА_2,

потерпілих - ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5,

розглянувши при попередньому розгляді кримінальну справу по обвинуваченню :

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця м.Умань Черкаської області, проживаючого АДРЕСА_1, єврей, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого на посаді завідуючого хірургічного стоматологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні, раніше не судимого

за
ч.1 ст.140 КК України,

ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженки
с.Хмельове, Маловисківського району Кіровоградської області, проживаючої АДРЕСА_2, росіянки, громадянки
України, освіта вища, не одружена, працюючої на посаді
лікаря-хірурга-стоматолога хірургічного відділення Кіровоградської обласної лікарні, раніше не судимої,

за ч.1 ст.140 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6. та ОСОБА_7 обвинувачуються досудовим слідством в тому, що вони
являючись медичними працівниками неналежно виконали свої професійні обов'язки
внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі
наслідки для хворого, тобто злочин передбачений ч.1 ст.140 КК України.

У
попередньому судовому засіданні захисники обвинувачених ОСОБА_1та ОСОБА_2.
заявили клопотання, яке підтримане обвинуваченими про направлення кримінальної
справи на додаткове розслідування.

На
їх думку справа не може бути призначена до судового розгляду, так як під час
досудового слідства були порушені права на захист обвинувачених, що виразилося
у позбавленні обвинувачених скористатися своїми правами передбачених ст.197 КПК
України, а саме: поставити свої питання експертам, заявляти їм відводи, давати
пояснення експертам при проведенні експертизи. Досудовим слідством порушені
вимоги ст.ст.21,22 КПК України, відповідно до яких слідчий зобов'язаний надати
обвинуваченому можливість захищатися встановленими законом засобами від
пред'явленого обвинувачення і не вправі перекладати обов'язок доказування на
обвинуваченого.

Крім
того обвинуваченим неконкретно пред'явлені обвинувачення, а саме не конкретно
зазначено в чому виразилася об'єктивна сторона складу злочину, тобто які саме
дії вчинили або не вчинили обвинувачені. В обвинуваченні зазначено, що
обвинувачені порушили “Протоколи надання стоматологічної хірургічної допомоги”
затверджені Наказами МОЗ України №507 від 28.12.2002 року та №226 від
27.07.1998 року. Однак в матеріалах справи зазначені Протоколи відсутні, а на
прохання обвинувачених ознайомити їх з цими Протоколами органами досудового
слідства їм відмовлено.

Заслухавши
думку прокурора, який заперечував проти направлення справи на додаткове
розслідування, потерпілих ОСОБА_3. та ОСОБА_4 які також заперечували проти
направлення справи на додаткове розслідування, а також потерпілого ОСОБА_5,
який залишив вирішення вказаного клопотання на розсуд суду, суд приходить до
висновку, що справа не може бути призначена до судового розгляду і підлягає
поверненню на додаткове розслідування, так як під час досудового слідства були
допущені порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу України, без усунення
яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Так,
під час проведення досудового слідства були порушені права обвинувачених на
захист, що виразилося в наступному.

Пленум
Верховного Суду України в своїй Постанові №8 від 24.10.2003 року, “Про
застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному
судочинстві”, звернув увагу судів на необхідність судам додержувати вимог
статей 21 і 22 Кримінально-процесуального кодексу України, відповідно до яких
особа, що проводить дізнання, слідчий, прокурор, суддя, суд повинні надати
підозрюваному, обвинуваченому, підсудному можливість захищатися встановленими
законом засобами від пред'явленого обвинувачення і не вправі перекладати на
нього обов'язок доведення своєї невинуватості у вчиненні злочину. Згідно з п.3 ч.2 ст.370 КПК України істотне
порушення чинного законодавства, яке регламентує право на захист, у
передбачених законом випадках тягне скасування судових рішень. Зокрема, вони
підлягають обов'язковому скасуванню тоді, коли таке порушення позбавило чи
обмежило підозрюваного, обвинуваченого, підсудного або їх захисників у
здійсненні цього права і перешкодило чи могло перешкодити суду всебічно, повно
та об'єктивно розглянути справу і постановити законне й обгрунтоване судове
рішення.

28.03.2008
року по даній кримінальній справі винесено постанову про призначення комісійної
судово-медичної експертизи проведення якої доручено Київському обласному бюро
судово-медичної експертизи.

З
постановою про призначення експертизи та з матеріалами експертизи обвинувачених
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ознайомлено в один день, 21.05.2008 року, тобто після
закінчення проведення експертизи.

Відповідно
до ст.197 КПК України, при призначенні експертизи обвинувачений має право
заявляти відвід експертові, просити про призначення експерта з числа вказаних
ним осіб, просити про постановку перед експертизою додаткових питань, давати
пояснення експертові, пред'являти додаткові документи.

Обвинувачені
ОСОБА_6. та ОСОБА_7 досудовим слідством були позбавлені скористатися
зазначеними правами, що безумовно вплинуло на висновок експертів.

На
час винесення постанови про призначення експертизи ОСОБА_6. та ОСОБА_7 були
допитані по справі в якості свідка, а 21.05.2008 року набули статусу
підозрюваних і 21.05.2008 року дізналися
про наявність постанови про призначення експертизи та висновку експерта.

Для
реалізації своїх прав передбачених ст.197 КПК України обвинувачені
(підозрювані) ОСОБА_6. та ОСОБА_7 неодноразово заявляли клопотання про
призначення повторної експертизи, на
вирішення якої вони бажали задати свої питання, дати пояснення та надати
додаткові документи які мають значення для дачі висновку.

Однак,
досудовим слідством неодноразово безпідставно відмовлялося у призначенні
додаткової експертизи, чим грубо порушені права обвинувачених на захист.

Крім
того органами досудового слідства допущена неконкретність пред'явленого
ОСОБА_6. та ОСОБА_7 обвинувачення, чим грубо порушені вимоги ст.132 КПК
України, які не можуть бути усунуті в ході судового слідства і справа не може
бути призначена до судового розгляду.

Так,
в постановах про притягнення в якості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7
зазначено, що при поступленні до відділення потерпілої ними неналежно були
виконані покладені на них обов'язки в наслідок недбалого та несумлінного до них
ставлення поставили хворій попередній діагноз: запальний інфільтрат підщелепної
області ліворуч, лімфопатія одонтогенної етіології та призначено консервативне
лікування - проходження компресів та застосування ультрависоких частот. В той
же час, згідно п.2 висновку комісійної судово-медичної експертизи хворій
необхідно було поставити попередній діагноз: одонтогенний запальний інфільтрат
лівої підщелепної ділянки, одонтогенний лімфадент піднижньощелепної ділянки
зліва, загострення піріодонтиту 6 та 7 зубів нижньої щелепи зліва, апікальна
кістогранульома 6 зуба нижньої щелепи зліва. Також ними не виконано свої
професійні обов'язки протягом 19-20 листопада 2007 року та неналежно виконано
21-26 листопада 2007 року. Разом з тим, так і не конкретизовано які саме
професійні обов'язки не виконали обвинувачені разом та кожен окремо, в чому
проявилася недбалість чи несумлінне ставлення до виконання своїх обов'язків.

В
постановах про притягнення в якості обвинувачених наводиться лише перелік нормативних
актів які на думку досудового слідства порушили ОСОБА_6. та ОСОБА_7, а в чому
саме виразилися ці порушення, які пункти та статті порушив кожен із них і в
яких діях чи бездіяльності це виразилося, не зазначено.

Зокрема,
ОСОБА_6. та ОСОБА_7 ставиться в вину, що вони порушили вимоги протоколів
надання стоматологічної хірургічної допомоги затверджених наказами Міністерства
охорони здоров'я України №507 від 28.12.2002 року “Про затвердження нормативів
надання медичної допомоги та показників якості медичної допомоги” та №226 від
27.07.1998 року “Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів
медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги
дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та Тимчасових
стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та критерії
якості лікування дітей”, але так і не вказано які саме пункти, статті, з
вказаних документів порушили обвинувачені, відповідно як завідуючим хірургічним
стоматологічним відділенням та лікарем-хірургом-стоматологом. Що кожен із них повинен був зробити але не
зробив.

Досудовим
слідством не взято до уваги, що наказом
Міністерства охорони здоров'я України №507 від 28.12.2002 року затверджені нормативи надання медичної допомоги
дорослому населенню в амбулаторно-поліклінічних закладах, а обвинувачені
працюють в стаціонарному відділенні.

Як
зазначено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24 жовтня
2003 року, “Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у
кримінальному судочинстві”, недодержання органами досудового слідства вимог
статей 132 і 142 КПК України може бути підставною для повернення справи на
додаткове розслідування.

Також
органами досудового слідства не дана належна оцінка проведеного лікування
потерпілої в стоматполіклініці до направлення її на стаціонарне лікування, а
також не дана належна оцінка діям лікарів реанімаційного відділення.

21
травня 2008 року слідчим який розслідував дану справу прийнято рішення про
відмову в порушенні кримінальної справи відносно медичних працівників (ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
та інші), які брали участь у лікуванні хворої ОСОБА_17. протягом 16-26
листопада 2007 року (крім ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_18.) за ознаками злочину,
передбаченого ч.1 ст.140 КК України з огляду на відсутність в їх діях події
злочину на підставі п.1 ст.6 КПК України.

З
постанови так і не зрозуміло відносно кого прийнято рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи, так як не зазначені імена та по-батькові цих
осіб, не вказані їхні посади і не конкретизовано хто такі “інші особи”. (т.2
а.с.52-54).

Пунктом
другої зазначеної постанови відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_18. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України з огляду на
відсутність в її діях складу злочину на підставі п.2 ст.6 КПК України, але в
мотивувальній частині постанови слідчий вказує, що існує причинний зв'язок між
діянням ОСОБА_18. (бездіяльністю) та смертю
ОСОБА_17..

В
зв'язку з тим, що без усунення вищезазначених порушень
Кримінально-процесуального кодексу України справа не може бути призначена до
судового розгляду, вона підлягає поверненню на додаткове розслідування, в ході
якого необхідно усунути вказані недоліки шляхом призначення по справі повторної
комісійної судово-медичної експертизи, надавши обвинуваченим скористатися
своїми правами передбаченими ст.197 КПК України. Перед експертами в
обов'язковому порядку поставити питання, щодо відповідності затвердженим
нормативам наданої медичної допомоги хворій ОСОБА_17. в стоматологічній
поліклініці та чи є причинний зв'язок між діями лікарів стоматполіклініки з
смертю ОСОБА_17. Такі ж питання необхідно поставити перед експертами, щодо
проведеного лікування ОСОБА_17. в реанімаційному відділенні.

Крім
того, конкретизувати обвинувачення ОСОБА_6. та ОСОБА_7 відповідно як
завідуючому відділенням та лікуючому лікарю. Необхідно чітко зазначити, які
саме їхні професійні обов'язки ними не
виконані, в чому виразилася недбалість кожного із них з посиланням на конкретні
пункти та статті відповідних нормативних
актів.

Необхідно
дати належну юридичну оцінку діям кожному медичному працівнику, починаючи з
стоматполіклініки та закінчуючи реанімаційним відділенням, з урахуванням
затверджених нормативів надання медичної допомоги.

Виконати
інші слідчі дії у виконанні яких виникне необхідність для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин справи, виявивши як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинувачених.

Міру
запобіжного заходу обвинуваченим необхідно залишити без змін - підписка про
невиїзд.

Керуючись
ст.246 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.1 ст.140 КК України направити
прокурору Ленінського району м.Кіровограда для проведення додаткового
розслідування.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_6. та ОСОБА_7 залишити без змін - підписка про
невиїзд.

Постанова
може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 діб
з дня її винесення.

Суддя