Справа № 11- 24,
2007року Головуючий
в 1-й інстанціїЛатюк П.Я.
Категорія: cm. 185 ч.2 КК
України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня
2007 року. Колегія
суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого
судді Кульбаби В.М.

суддів: Ващенка С.Є., Бойко
Л.В.

з участю прокурора Олійника А.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією засудженого ОСОБА_1. на вирок Хмельницького міськрайонного суду від
24 листопада 2006 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця с Нове Давидково,
Мукачівського району Закарпатської області, до арешту проживав у АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, на утриманні якого двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого
Ужгородським районним судом Закарпатської області: 06.02.1997 року за ч.3 ст.
140 КК України - до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного
йому на праві власності майна;

28.04.2000 року
за ч.1 ст.
196-1 КК України - до 6 місяців позбавлення
волі з відстрочкою
виконання вироку на 1 рік; -
01.03.2001 року за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 89, ст. 42, ст. 43 КК України -
до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві
власності майна; 10.05.2006 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. З ст. 185 КК України - до З років
позбавлення волі. Ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 19.07.2006 року від відбуття
цього покарання звільнено з випробуванням тривалістю З роки, не відбута частина покарання за цим вироком
становить 2 роки 9 місяців 21 день, засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 1
рік позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш
суворого покарання, визначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком
Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області від 10.05.2006 року, остаточно визначено покарання у виді
3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід
залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття
покарання постановлено обчислювати з 24 листопада 2006 року, в строк його
відбуття зараховано час утримання засудженого під вартою з 18.10.2006 року по
23.11.2006 року включно
та частково відбуте
покарання за вироком
Ужгородського міськрайсуду Закарпатської області з 10.05.2006 року по
19.07.2006 року включно. Доля речових доказів визначена відповідно до вимог ст.
81 КПК України.

2

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь науково-дослідного
експертно-криміна­лістичного центру при УМВС України в Хмельницькій області
(р/р. 0040, МФО
815013, код 25575309 „за дослідження №10") 174 грн. 32 коп. судових
витрат.

За вироком суду ОСОБА_1. засуджено за те, що він 7
березня 2006 року близько 9 години, знаходячись у вагоні №7 потягу №317
сполученням Дебальцеве-Хмельницький, після зупинки потягу на станції
Хмельницький, із службового купе провідника цього вагону ОСОБА_2. таємно викрав
належне їй майно на загальну суму 655 грн.

В апеляції засуджений просить вирок змінити, призначивши
йому покарання, не пов'язане з позбавленням волі. В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що при призначенні покарання місцевий суд належним чином не
врахував його сімейний та матеріальний стан, зокрема те, що він інвалід третьої
групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та вагітну жінку. Стверджує,
що щиро розкаявся у скоєному злочині, усі викрадені речі потерпілій ОСОБА_2.
повернув і з нею примирився. На думку апелянта, позбавлення волі не дасть йому
можливості зберегти свою сім'ю та стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого на
підтримку апеляції з посиланням на зазначені у ній доводи^ міркування прокурора
про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1. у скоєнні злочину за вказаних у
вироку обставин відповідають матеріалам справи, ґрунтуються на досліджених в
судовому засіданні доказах і ніким із учасників розгляду справи не оспорюються.

Дії засудженого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне
викрадення чужого майна, вчинене повторно.

При обранні покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, характеристику засудженого та наявність на його утриманні двох
неповнолітніх дітей, а також те, що він щиро розкаюється і обґрунтовано
призначив йому мінімальне покарання, яке передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

З досліджених у судовому засіданні вироків Ужгородського міського та
районного судів видно, що ОСОБА_1кожного разу при розгляді чергової
кримінальної справи запевняв суд, що він щиро кається, але згодом, у тому числі
і тоді, коли вже мав неповнолітніх дітей, і тоді, коли став інвалідом, вчиняв
нові корисливі злочини.

З матеріалів справи також видно, що. за вчинення 8 лютого 2006 року
крадіжки з проникненням у житло щодо ОСОБА_1. 15 лютого 2006 року було порушено
кримінальну справу за ч. З ст. 185 КК України, а 20 лютого обрано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. Однак,
ОСОБА_1порушив дану ним підписку і 7 березня 2006 року знову вчинив крадіжку
чужого майна.

Викладені обставини спростовують доводи апелянта, у тому числі з посиланням
на його інвалідність та вагітність дружини, про можливість його виправлення без
відбування покарання в місцях позбавлення волі, і не дають підстав для
пом'якшення йому покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, із
застосуванням ст. 75 КК України.

Разом з тим, суд помилково на підставі ч. 4 ст. 70 КК
України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням,
призначеним вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від
10.05.2006 року, остаточно визначив ОСОБА_1. покарання у вигляді трьох років
позбавлення волі.

Як видно з матеріалів справи, Хмельницькому
міськрайонному суду на час постановления
вироку було відомо, що вирок Ужгородського міськрайонного суду від
10.05.2006 року, яким ОСОБА_1. було засуджено за вчинення злочину 8 лютого 2006
року, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19.07.2006 року
змінений -засудженого ОСОБА_1., на підставі ст. 75 КК України, від призначеного
покарання за ч. З ст. 185 КК України звільнено з випробуванням і встановлено
іспитовий строк тривалістю 3 роки.

А відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у
п. 23 Постанови від 24.10.2003 року №7
„Про практику призначення
судами кримінального

3

покарання",
коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з
випробуванням, вчинила до постановления
вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до
покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання,
часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких
умов кожний вирок виконується самостійно.

У зв'язку з цим безпідставним є і зарахування у строк
відбуття покарання, призначеного Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст.
185 КК України, часу перебування ОСОБА_1. під вартою, пов'язаного із вчиненням
злочину, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від
10.05.2006 року.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 365, ст. 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада
2006 року щодо ОСОБА_1змінити.

Вважати його засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення
волі. Зарахувати в строк відбування покарання час перебування під вартою з
18.10.2006 року по 23.11.2006 року.

Вирок Ужгородського міськрайонногосуду Закарпатської області від 10.05.2006
року виконувати самостійно.

Виключити із резолютивної частини вироку вказівку про зарахування у строк
відбуття покарання частини відбутого покарання за вироком Ужгородського
міськрайсуду Закарпатської області з 10.05.2006 року по 19.07.2006 року
включно.

В решті вирок залишити без зміни.