Справа № 169/248/15-к
Провадження № 1-кп/169/36/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оса Турійського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, громадянина України, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що у 2007 році у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов 53 спортивно-мисливських патрони кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 280 від 25 березня 2015 року придатні до стрільби і класифікуються як бойові припаси, чим незаконно придбав та зберігав вказані бойові припаси без передбаченого законом дозволу за вищевказаним місцем свого проживання.

Крім того ОСОБА_5 восени 2014 року на присадибній ділянці за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов 45 мм осколкову гранату до пострілу УО-243, яка відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи № 29 від 25 березня 2015 року відноситься до бойових припасів, оскільки споряджена підривником та містить заряд вибухової речовини на основі тротилу, масою 188 г, та два корпуси 81 мм мінометних мін, які відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи № 29 від 25 березня 2015 року до бойових припасів не відносяться, оскільки підривником не споряджені, однак містять заряд вибухової речовини на основі тротилу, масою 530 г кожен. Розібравши одну з мін ОСОБА_5 вилучив, чим незаконно придбав, з неї порох, який відповідно до висновку експерта № 177/177 від 24 березня 2015 року є вибуховою речовиною, та детонатор до мінного підривача типу М-2, який до бойових припасів не відноситься, оскільки підривником не споряджений, однак містить заряд вибухової речовини на основі амоніту, масою 27,8 г, яка відповідно до висновку експерта № 196/196 від 26 березня 2015 року має здатність до вибухового перетворення і є вибуховою речовиною на основі тротилу та нітрату амонію (ймовірно амоніт).

Зазначені бойові припаси та вибухові речовини ОСОБА_5 переніс до власного господарства, де зберігав без передбаченого законом дозволу за вищевказаним місцем свого проживання.

18 березня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_5 вищевказані бойові припаси та вибухові речовини були вилучені працівниками міліції під час проведення обшуку.

Такі дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, а саме: придбання, перенесення та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 30 березня 2015 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчим 27 квітня 2015 року складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , який 28 квітня 2015 року затверджено прокурором та надіслано до суду.

27 квітня 2015 року між заступником прокурора Турійського району Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, сторони узгодили, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначається у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків: 1) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; 2) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію; обвинувачений ОСОБА_5 погоджується з такими видом і мірою покарання. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди з таких мотивів.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки передбачена санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього у зв`язку з цим виконання певних обов`язків цілком узгоджується з положеннями ст.ст. 75, 76 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде йому призначено у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим відсутні чи останній не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_5 .

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація вчиненого обвинуваченим злочину є правильною і підпадає під категорію злочинів, щодо яких передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості.

З огляду на вказане, повно і всебічно з`ясувавши обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до вимог ст. 94 КПК України наявні в матеріалах провадження докази, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 374, 472-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 квітня 2015 року між заступником прокурора Турійського району Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази:

12 гільз спортивно-мисливських патронів кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, 41 спортивно-мисливський патрон кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, бездимний двохосновний порох, масою 6,39 г, які знаходяться на зберіганні у відділі матеріального забезпечення УМВС України у Волинській області; осколки 45 мм осколкової гранати до пострілу УО-243, осколки двох корпусів 81 мм мінометних мін, залишки речовини жовтого кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Турійського РВ УМВС України у Волинській області, передати у дозвільну систему УМВС України у Волинській області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 2213 (дві тисячі двісті тринадцять) гривень 18 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Головуючий