Дата документу Справа № 321/687/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/687/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/445/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000075 від 8 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працевлаштований, не одружений, є студентом Мелітопольського сільськогосподарського коледжу, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 9 липня 2013 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції з Михайлівським районним судом Запорізької області),

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
2 лютого 2015 року на адресу апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_12 , на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в їх діях складу правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на трок 2 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнити останнього від призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги та належним чином не оцінив покази потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які на відміну від самих обвинувачених і перелічених у вироку свідків, не перебували у стані алкогольного сп`яніння та вірно сприймали обставини і дії обвинувачених. Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно визнав таким, що складений з порушенням вимог ч.1 ст.29 КПК України, протокол слідчого експерименту від 29 березня 2014 року, та необґрунтовано не взяв до уваги у якості доказів протокол огляду місця події від 8 лютого 2014 року, та протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення. Також апелянт зазначає, що висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

З матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 8 лютого 2014 року приблизно о 03 годині, знаходячись в приміщенні магазину Харчі-вночі, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб з ОСОБА_7 , внаслідок раптово виниклого умислу на здійснення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, отримавши зауваження від продавця магазину - ОСОБА_9 , стосовно розпиття спиртних напоїв у приміщенні магазину, почали висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою. На прохання й вимоги ОСОБА_9 про припинення хуліганських дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не реагували, висловлюючи зневагу до неї. В свою чергу, ОСОБА_9 вимушена була покинути приміщення магазину з метою попередження подальшого розвитку конфлікту, пояснивши відвідувачам магазину, що має на це потреби. Однак, не маючи необхідності, розраховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з їх компанією покинуть приміщення магазину та підуть додому, попрохала всіх відвідувачів вийти з магазину та закрила його у зв`язку з чим протягом десяти хвилин вона не могла виконувати свою роботу по обслуговуванню відвідувачів магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Повернувшись через 10 хвилин, ОСОБА_9 знову побачила біля магазину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з їх компанією, які її очікували, та знову, з метою уникнення продовження конфлікту, вирішила не обслуговувати останніх, закрившись у приміщені магазину, через що знову не могла виконувати свою роботу по обслуговуванню відвідувачів магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Побачивши це, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії та свій злочинний намір, виконуючи при цьому активні дії, перебуваючи перед закритими вхідними дверима приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпідставно почали стукати у вікна магазину та смикати за дверну ручку вхідних дверей, намагаючись їх вирвати, що супроводжувалось криками та нецензурною лайкою на адресу продавця магазину ОСОБА_9 . В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було пошкоджено вхідні двері у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 та розбито склопакет, чим фізичній особі - підприємцю ОСОБА_10 , заподіяно майнову шкоду на суму 2000 гривень. Ставши очевидцем вищевказаних активних дій ОСОБА_13 , який продовжував смикати дверну ручку вхідних дверей, ОСОБА_10 , який знаходився неподалік від магазину, почав робити ОСОБА_6 зауваження, на що останній, продовжуючи свої хуліганські дії, проявляючи бажання показати свою фізичну перевагу, почав провокувати ОСОБА_10 на бійку, не зважаючи на різницю у їх віці, тим самим проявляючи свою зневагу до нього.

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він 8 лютого 2014 року приблизно о 03-00 годині, знаходячись в приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб з ОСОБА_6 , внаслідок раптово виниклого умислу на здійснення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, отримавши зауваження від продавця магазину - ОСОБА_9 , стосовно розпиття спиртних напоїв у приміщенні магазину, почали висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою. На прохання й вимоги ОСОБА_9 про припинення хуліганських дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не реагували, висловлюючи зневагу до неї. В свою чергу, ОСОБА_9 вимушена була покинути приміщення магазину, з метою попередження подальшого розвитку конфлікту, пояснивши відвідувачам магазину, що має на це потреби. Однак, не маючи необхідності, розраховуючи на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з їх компанією покинуть приміщення магазину та підуть додому, попрохала всіх відвідувачів вийти з магазину та закрила його у зв`язку з чим протягом десяти хвилин вона не могла виконувати свою роботу по обслуговуванню відвідувачів магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Повернувшись через 10 хвилин, ОСОБА_9 знову побачила біля магазину ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з їх компанією, які її очікували, та знову, з метою уникнення продовження конфлікту, вирішила не обслуговувати останніх, закрившись у приміщені магазину, через що знову не могла виконувати свою роботу по обслуговуванню відвідувачів магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Побачивши це, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , продовжуючи свої хуліганські дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю, виконуючи при цьому активні дії, знаходячись перед закритими вхідними дверима приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпідставно почали стукати у вікна магазину та смикати за дверну ручку вхідних дверей, намагаючись їх вирвати, що супроводжувалось криками та нецензурною лайкою на адресу продавця магазину ОСОБА_9 . В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пошкоджено вхідні двері у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 та розбито склопакет, чим фізичній особі - підприємцю ОСОБА_10 , заподіяно майнову шкоду на суму 2000 гривень.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції і ухваленні нового вироку; потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав їм належну юридичну оцінку, встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Так, основним безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України, є громадський порядок. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Обов`язковою ознакою хуліганства є вчинення умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю, отримавши зауваження від продавця магазину ОСОБА_9 стосовно розпиття спиртних напоїв у приміщенні магазину, почали висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою.

Разом з цим, в обвинувальному акті не зазначено, які ж саме дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідчили про особливу зухвалість, на що обґрунтовано вказав суд першої інстанції у вироку.

Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що внаслідок умисних дій обвинувачених потерпіла ОСОБА_9 протягом 10 хвилин не могла виконувати свою роботу по обслуговуванню відвідувачів магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім взагалі припинила роботу магазину.

Вказані обставини судом перевірені і встановлено, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів того, що робота магазину була припинена внаслідок саме хуліганських дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

При розгляді провадження судом першої інстанції обвинувачені свою вину у вчиненні правопорушення заперечували, вказавши на те, що на адресу потерпілої ОСОБА_9 нецензурною лайкою вони не висловлювались, громадський порядок не порушували, майно потерпілих не пошкоджували.

Потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду не заперечувала тих обставин, що після її вимоги всі вийшли з магазину, але вона, побачивши, що ніхто не розходиться, сама вирішила більше не працювати. Наступного дня вона виявила пошкодження на дверях магазину. Проте, хто це зробив, вона не бачила, але вважає, що - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки саме вони стукали у вікно магазину та смикали за ручку дверей. Потерпілий ОСОБА_10 вказав на те, що він прокинувся від криків на вулиці, вийшов на балкон та побачив, що ОСОБА_14 впирається в двері магазину ногою і тримається за ручку дверей. ОСОБА_15 ніяких протиправних дій не робив. Коли він вийшов на вулицю, ОСОБА_14 поводив себе неадекватно і провокував його на бійку. Наступного дня виявили пошкодження дверей магазину.

При апеляційному розгляді кримінального провадження потерпілі зазначили, що поряд з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували ще 10-12 осіб. Потерпіла ОСОБА_9 вказала на те, що лише ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висловлювались на її адресу нецензурною лайкою та смикали двері магазину після того, як вона їх зачинила. В той же час на її вимогу через 2-3 хвилини вони залишили приміщення магазину. На її думку, обвинувачені були у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони поводились неадекватно. Працівників міліції вона не викликала, зателефонувала лише ОСОБА_10 , оскільки вважала, що цього буде достатньо. Потерпілий ОСОБА_10 вказав на те, що є власником приміщення, де був розташований магазин ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_9 це приміщення орендувала. У вищевказані день та час він почув шум білля магазину, у зв`язку з чим вийшов та побачив компанію, де були і обвинувачені. ОСОБА_6 поводив себе шумно і неадекватно, через що він вважає, що той перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він зробив ОСОБА_6 зауваження, після чого останній з компанією пішли від магазину. ОСОБА_6 він до цього знав, між ними були неприязні стосунки, може охарактеризувати його з негативного боку. ОСОБА_7 він також знав до вказаних подій і будь-яких претензій до нього не має.

Потерпілі зазначили, що діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був порушений громадський порядок та їх спокій, але це порушення, на їх думку, не є істотним.

За клопотанням сторони обвинувачення колегією суддів досліджені протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 від 8 лютого 2014 року та протокол огляду від 8 лютого 2014 року з додатком до нього (т.1 а.п.171-175), та встановлено наступне.

У своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_9 просить вжити заходів до ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невідомої особи, які вчинили хуліганські дії, коли вона знаходилась на робочому місці, а саме: пошкодили майно магазину, висловлювались на її адресу нецензурною лайкою.

Відповідно до протоколу огляду, двері магазину щільно не прилягають до рами, є люфт приблизно 2 - 2,5 см, окрім того виявлено пошкодження скла в віконній рамі.

Колегія суддів вважає, що відомості, які містяться у вказаних протоколах, не можуть слугувати беззаперечними та достатніми доказами вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, і не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у вищевказаному вироку.

Жоден з допитаних в суді першої інстанції свідків не підтвердив того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грубо порушували громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, а також того, що їх дії супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції у вироку.

Доводи прокурора в апеляції про те, що допитані свідки невірно сприймали обстановку події, оскільки перебували у стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів, є припущенням.

Поставивши в апеляційній скарзі під сумнів дані під час судового розгляду покази спеціаліста ОСОБА_18 , прокурор при цьому не навів доказів, які б ці показання спростовували.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, оцінивши сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що отриманих доказів недостатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому останніх слід виправдати за недоведеністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Доводи, прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не провів всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин кримінального провадження, не взяв до уваги та належним чином не оцінив покази потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є безпідставними. Як вбачається з вироку, суд першої інстанції зробив аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, в результаті чого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Суперечностей, які б ставили під сумнів невинуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказаний вирок суду не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи дане кримінальне провадження, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом.

Рішення суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, є правильним, оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Доводи прокурора про те, що суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону та не вказав в оскаржуваному вироку, строк і порядок набрання вироком законної сили, є обґрунтованими. Проте, це порушення не є істотним і не може бути підставою для скасування виправдувального вироку, оскільки воно не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в їх діях складу правопорушення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4