АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1713/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/228/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

неповнолітнього ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_11 на ухвалу Бучацького районного суду від 16 квітня 2015 року, якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 4(8)-А класу Бучацької гімназії ім.. В.М. Гнатюка, що виховується в повній сім`ї, -

застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_12 та матері ОСОБА_9 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_13 завдану неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Згідно вищевказаної ухвали, 30 червня 2014 року о 10 год. 30 хв., між неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , які перебували на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_14 три удари кулаком в живіт, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом селезінки, яка ускладнилась внутрішньою кровотечею, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 з врахуванням внесених змін, просить скасувати вищевказану ухвалу Бучацького районного суду від 16 квітня 2015 року, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за відсутністю складу суспільно небезпечного діяння, оскільки висновки суду, викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що повну відповідальність, в тому числі і моральну шкоду за наслідки, що настали в результаті конфлікту, який виник між дітьми, повинен нести дитячий оздоровчий заклад ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому діти перебували і працівники якого не здійснювали належний нагляд за їх поведінкою. Стверджує, що свідка ОСОБА_15 допитано 17.12.2014 року з порушенням кримінально-процесуального законодавства, оскільки йому не було вручено пам`ятку про його права та обов`язки. Крім того наголошує на тому, що ухвалою вирішено стягнути на користь ОСОБА_13 100 000 грн. моральної шкоди, однак суд нікого не визнавав цивільним позивачем та цивільним відповідачем і не перевіряв матеріальний стан батьків неповнолітнього ОСОБА_7 ;

- заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_11 просить змінити ухвалу щодо ОСОБА_7 , шляхом встановлення тривалості заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд батька ОСОБА_12 та матері ОСОБА_9 на 2 роки. При цьому зазначає, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, застосувавши примусові заходи виховного характеру щодо ОСОБА_7 , не визначив їх тривалість.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який в підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, змінити ухвалу суду першої інстанції, шляхом встановлення тривалості заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд батька ОСОБА_12 та матері ОСОБА_9 - на 2 роки, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без задоволення, неповнолітнього ОСОБА_7 , його адвоката ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити, скасувати ухвалу Бучацького районного суду від 16 квітня 2015 року, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , який просив задовольнити апеляцію прокурора та змінити ухвалу суду першої інстанції, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов переконання про необхідність застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд батьків, оскільки мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.121 КК України, та в ньому винен ОСОБА_7 .

Винуватість ОСОБА_7 об`єктивно стверджується дослідженими та проаналізованими судом першої інстанції доказами та показами самого неповнолітнього ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_9 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , його законного представника ОСОБА_13 , ряду свідків.

Так, зокрема сам ОСОБА_7 вказував, що 30 червня 2014 року, о 10 год. 30 хв., між ним та ОСОБА_14 на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , виник конфлікт, в ході якого він наніс ОСОБА_14 декілька ударів кулаком в живіт.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_14 дав аналогічні пояснення.

Про наявність конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 підтвердили безпосередні очевидці цього неповнолітні ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №286 від 29 липня 2014 року, у ОСОБА_14 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом селезінки, яка ускладнилась внутрішньою кровотечею. Це тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету, можливо в час та при обставинах викладених у постанові.

Доводи в апеляційній скарзі захисника про порушення судом першої інстанції вимог ст.352 КПК України, щодо не вручення судом свідку ОСОБА_15 пам`ятки про його процесуальні права та обов`язки є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна розписка останнього про одержання та ознайомлення ним з пам`яткою про його процесуальні права та обов`язки (а.с.98).

Безпідставним є твердження адвоката ОСОБА_8 про те, що повну відповідальність, в тому числі і моральну шкоду за наслідки, що настали внаслідок конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , повинен нести дитячий оздоровчий заклад ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому останні оздоровлювались.

Частиною 1 статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Суд першої інстанції вірно у відповідності до вимог вищевказаних норм, з`ясував та в своїй ухвалі належним чином вмотивував, що інкриміноване ОСОБА_7 суспільне небезпечне діяння мало місце та вчинене саме ним, у віці від одинадцяти років до віку, з якого може наставити кримінальна відповідальність. Між наслідками, які настали внаслідок цього суспільно небезпечного діяння існує причинно-наслідковий зв`язок, а тому суд обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру.

Доводи захисника про те, що, стягуючи на користь ОСОБА_13 100 000 грн. моральної шкоди, суд нікого не визнавав ні цивільним позивачем, ні цивільним відповідачем, а також при вирішенні цивільного позову не врахував матеріальний стан батьків ОСОБА_7 , не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч.1 ст.62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 64 КПК України, передбачено, що якщо цивільним позивачем є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, її процесуальними правами користується законний представник.

Крім того, права і обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача ч.2 ст.61 та ч.2 ст.62 КПК України виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Нормами ч.2 си.128 КПК України, передбачено, що на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Згідно матеріалів кримінального провадження цивільний позов законним представником неповнолітнього ОСОБА_14 - ОСОБА_13 був поданий слідчому Бучацького РВ УМВС України на стадії досудового розслідування.

Суд при розв`язанні цивільного позову та задоволенні його частково в сумі 100 000 грн. мотивувався тим, що суспільно небезпечними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, оскільки він терпів і терпить фізичну біль, порушився його звичайний ритм життя, знаходиться в стані морального пригнічення та дискомфорту, а також врахував обсяг моральних страждань потерпілого, ступінь і форму вини ОСОБА_7 , матеріальний стан батьків ОСОБА_7 .

Доводи про те, що судом не з`ясовувався матеріальний стан батьків ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна бухгалтерська довідка про заробітну плату ОСОБА_9 (а.с.200), яка оголошувалась та досліджувалась в судовому засіданні.

Крім того, колегія суддів зауважує, що при розгляді цивільного позову відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, особи, що беруть участь у справі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів, вважає, що задоволення цивільного позову частково в сумі 100 000 грн. є правильним та відповідає принципам виваженості, справедливості і розумності.

Разом з тим, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження допустив помилку, не визначивши тривалість заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , про що слушно зазначив прокурор в апеляційній скарзі. Кримінальним законом (ст.105 КК України) встановлено, зокрема, що у разі застосування до неповнолітнього такого примусового заходу виховного характеру як передача під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання, суд встановлює тривалість цього заходу виховного характеру.

Приписами п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» визначено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

З огляду на вищевикладене, враховуючи конкретні обставини справи, необхідність забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають в одержанні не тільки належного виховання, а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, а також для досягнення ефекту від примусового заходу виховного характеру, колегія суддів приходить до висновку про передачу неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд батька ОСОБА_12 та матері ОСОБА_9 строком на 2 роки.

Оскільки, суд першої інстанції передав неповнолітнього під нагляд без визначення тривалості нагляду, а обмеження апеляційним судом цього примусового заходу виховного характеру певним строком, про що просить прокурор, не погіршує правового становища неповнолітнього, тому ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора, - задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду від 16 квітня 2015 року змінити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_12 та матері ОСОБА_9 строком на 2 роки.

В решті ухвалу залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2