Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого : ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

з участю прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні 26 березня 2015 року в м. Києві кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за його касаційною скаргою на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз

20 травня 2010 року вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком від 20 травня 2010 року, і ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено питання щодо цивільного позову та про судові витрати.

Апеляційний суд Одеської області залишив без зміни зазначений вирок місцевого суду.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він 25 лютого 2012 року, близько 06.00 год., з метою умисного вбивства на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_2, узявши раніше сховану одноствольну самозарядну гладкоствольну мисливську рушницю, прийшов на берег озера Даудове, що розташоване біля с. Червона Коса Білгород-Дністровського району Одеської області, де став очікувати ОСОБА_2, який мав прийти на озеро для перевірки встановлених ним рибальських сіток. Після того, як ОСОБА_2 прийшов на озеро, ОСОБА_1 з рушниці спричинив потерпілому ОСОБА_2 вогнепальне поранення у стегно, від якого потерпілий впав на лід озера. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_2 та вдруге здійснив постріл з рушниці в голову ОСОБА_2, від якого останній помер на місці події.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, зазначаючи про однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які, на його думку, полягають у тому, що суд не допитав всіх свідків по справі, дав невірну оцінку доказам, не взяв до уваги його показання про відсутність у нього умислу на вбивство ОСОБА_2, ставить питання про перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 КК. Поряд з цим зазначає про недозволені методи ведення досудового слідства та порушення його права на захист.

Потерпіла ОСОБА_3 у запереченнях на касаційну скаргу, вказуючи на безпідставність доводів, наведених у касаційній скарзі засудженим, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення відносно нього - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень до неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 398 КПК 1960 року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Вирішення питань, зазначених у касаційній скарзі щодо однобічності та неповноти судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи до повноважень касаційного суду не віднесено.

Згідно з положеннями ст.367 КПК 1960 року перегляд справ з підстав однобічності або неповноти дізнання, досудового чи судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи віднесено до компетенції апеляційного суду.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначив йому відповідне покарання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, засуджений подав апеляцію, в якій просив вирок скасувати, його дії перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 КК. При цьому засуджений в апеляції, в тому числі, наводив доводи, аналогічні доводам, наведеним у його касаційній скарзі, а саме: що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_2 у нього не було; що суд дав невірну оцінку доказам по справі; що щодо нього застосовувались недозволені методи ведення слідства. У доповненнях до апеляції засуджений зазначав, що вбивство ОСОБА_2 вчинив з метою самозахисту і судом не було допитано всіх свідків по справі.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 365 КПК 1960 року, переглянувши справу за апеляцією з доповненнями засудженого, погодився, з наведенням в ухвалі відповідних доводів, з висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 115 КК та призначеного йому покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані.

Апеляційним судом ретельно перевірені доводи, наведені в апеляції засудженого, які є аналогічні доводам, наведеним у його касаційній скарзі, зокрема, щодо неналежного дослідження судом першої інстанції доказів по справі, у тому числі і його показань про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_2, що, на його думку, призвело до невірної кваліфікації дій за ч. 1 ст. 115 КК.

Вказані доводи обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Також апеляційним судом перевірені і доводи засудженого щодо застосування стосовно нього недозволених методів ведення досудового слідства, які, також, визнані, з наведенням відповідних мотивів, безпідставними.

Висновки апеляційного суду, у тому числі і щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 115 КК, на думку колегії суддів, належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Поряд з наведеним, доводів щодо порушення права засудженого на захист в касаційній скарзі засуджений не наводить і судом касаційної інстанції не встановлено, як не встановлено і інших істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, у тому числі і при застосуванні положень ст. 71 КК.

Призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого щодо незаконності судових рішень є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6