Єдиний унікальний номер: 378/573/15-к
Провадження № 1-кп/378/59/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2015 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Ставище Київської області кримінальне провадження, внесеному в ЄРДР 03.04.2015 року за №0000077 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухий Яр Ставищенського району Київської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
20.03.2015 року близько 18 години, ОСОБА_5 знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_2 на ґрунті виниклих не приязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_6 , під час якої наніс останньому два удари долонею правої руки в праву щоку, потім кулаками правої та лівої рук ззаду наніс два удари в праву частину тулуба (ребер) та один удар в ліву частину тулуба (ребер). Від отриманих ударів ОСОБА_6 правим боком упав на землю. В результаті нанесення ударів ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому 8,9,10 ребер справа, які, згідно висновку експерта № 43 Д від 20.04.2015 року, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень та перелому 8-9 ребра по задньо-пахвинній лінії зліва з ушкодженням селезінки, які, згідно висновку експерта № 87 від 11.06.2015 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння і могли виникнути від ударів рук або ніг людини. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 121 ч. 1 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в скоєному злочині, передбаченому ст. 121 ч. 1 КК України визнав повністю, суду показав, що 20.03.2015 року близько 18 години, він приїхав до помешкання ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_2 . Між ними відбулася особиста неприязна розмова стосовно компроментування його та його батьків з боку ОСОБА_6 , яка по його ініціативі переросла в сварку, під час якої він наніс ОСОБА_6 два удари долонею правої руки в праву щоку, потім кулаками правої та лівої рук ззаду наніс два удари в праву частину тулуба (ребер) та один удар в ліву частину тулуба (ребер). Від отриманих ударів ОСОБА_6 правим боком упав на землю, більше він його не бив і поїхав додому. Впослідуючому він з ОСОБА_6 помирився, давав йому гроші.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочині, його вина також підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_4 , експерта ОСОБА_7 , та дослідженими письмовими доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 20.03.2015 року близько 18 години (точного часу вона не пам`ятає), до їх з ОСОБА_6 помешкання, що знаходиться по АДРЕСА_2 приїхав ОСОБА_5 та поросив її, щоб вона покликала на розмову ОСОБА_6 , який в цей час був у хаті. Між ними відбулася особиста неприязна розмова, яка по ініціативі ОСОБА_5 переросла в сварку. Під час сварки ОСОБА_5 ударив ОСОБА_6 долонею правої руки двічі по обличчю, вона стала між ними та намагалася їх розборонити. На це ОСОБА_5 відштовхнув її і вона упала під вікно будинку, а він прожовжував наносити удари ОСОБА_6 кулаком в лівий та правий бік тулубу. Вона підвелася та побігла до сусідки за допомогою, щоб розборонити їх та зупинити бійку. Коли вона із сусідкою повернулась до свого помешкання, то ОСОБА_6 лежав на землі, а ОСОБА_5 уже не було. Викликали "швидку домомогу" з лікарні, через одну годину вона приїхала. ОСОБА_6 простинею перев`язали тулуб та запропонували поїхати до лікарні на обстеження, але він відмовився. Через декілька днів у ОСОБА_6 піднялась температура до срока градусів, скаржився на болі в ребрах, викликали знову "швидку допомогу" з лікарні, але ОСОБА_6 відмовився їхати до лікарні на лікування. Через днів чотири його до лікарні завіз дільничний та зробили ОСОБА_6 рентгенівське дослідження. Останній знову продовжував відмовлятися від стаціонарного лікування в лікарні. Через кілька тижнів ОСОБА_6 знову завезли до лікарні, де він і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення про відмову від лікування в лікарні ОСОБА_6 приймав сам.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 суду показав, що судово-медична експертиза тілесних ушкоджень ОСОБА_6 спочатку проводилась на підставі медичної документації, отриманої в КЗ "Ставищенська центральна районна лікарня". Ця документація була зібрана неповною, так як в ній зокрема був рентгеновський знімок правої половини грудної клітки та правої частини тулуба ОСОБА_6 , а знімку лівої частини тулуба ОСОБА_6 з невідомих причин зроблено в лікарні не було. Саме в лівій частині знаходиться селезінка, яка і була пошкоджена в результаті перелому лівих ребер, а цього в лікарні вчасно не виявили. Смерть ОСОБА_6 наступила від післятравматичної флегмони селезінки, тобто загноєння, що поширилось на черевну порожнину. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ще більше місяця був живий, і якби він не відмовився від вчасної медичної допомоги, то його життя було б врятоване. За таких обставин відсутній прямий причинний зв`язок між нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та смертю останнього.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом із кримінального провадження №0000077 (а. с. 29);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.04.2015 року (а. с. 31);

- довідкою КЗ "Ставищенська центральна районна лікарня" від 03.04.2015 року (а. с. 34);

- довідкою з КЗ "Ставищенська центральна районна лікарня" від 09.04.2015 року №329 (а. с. 35);

- висновком експерта №43 Д від 20.04.2015 року (а. с. 37);

- протоколом одночасного допиту осіб від 24.04.2015 року з відеозаписом (а. с. 41-42);

- витягом із кримінального провадження №0000108 (а. с. 57);

- рапортом оперативного чергового Ставищенського РВ від 28.04.2015 року (а. с. 59);

- протоколом огляду місця події від 28.04.2015 року з фототаблицею, відповідно до якого ОСОБА_6 помер в КЗ "Ставищенська центральна районна лікарня" (а. с. 60-64);

- довідкою з КЗ "Ставищенська центральна районна лікарня" від 29.04.2015 року №390 (а. с. 65);

- довідкою з КЗ "Ставищенська центральна районна лікарня" від 06.05.2015 року №254 (а. с. 66);

- копією карти виїзду екстреної медичної допомоги №2 А від 28.04.2015 року (а. с. 67);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2015 року з відеозаписом (а. с. 76-77);

- висновком експерта №87 від 11.06.2015 року, згідно якого встановлено, що смерть ОСОБА_6 наступила від післятравматичної флегмони селезінки, переломи ребер зліва і ушкодження селезінки мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння (а.с. 79-80);

- висновком експерта №65 Д від 25.06.2015 року, згідно якого встановлено, що смерть ОСОБА_6 наступила від післятравматичної флегмони селезінки (а.с. 82);

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 103).

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі фактичні обставини кримінального провадження, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину доведена повністю, і його дії кваліфікує за ст. 121 ч. 1 КК України, як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Суд дійшов висновку, що підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 121 ч. 2 КК України відсутні, так як відсутній прямий причинний зв`язок між нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та смертю останнього. Після отримання тілесних ушкоджень, тобто з 20.03.2015 року ОСОБА_6 до 28.04.2015 року був живий і мав змогу отримати медичну допомогу для врятування свого життя, проте неодноразово відмовлявся від її отримання, що підтверджується показами потерпілої ОСОБА_4 , експерта ОСОБА_7 , зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами в їх сукупності.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Судом враховується те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, вину в його скоєнні визнає повністю.

Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він в даний час не працює, по місцю проживання характеризується задовільно, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, вину в його скоєнні визнав повністю, наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченому обставини, відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, думки потерпілої ОСОБА_4 , яка просить призначити покарання обвинуваченому, що не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і міру покарання йому слід обрати в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, - у виді позбавлення волі, із застосуванням умов ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку із зобов`язанням відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, бо саме така міра покарання є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Суд обговорив можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, проте, підстав для її застосування не знаходить.

Керуючись ст. ст. 368 - 370, 374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_5 умови ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1