АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді
Осіпової Л.О.,

суддів Бєлан
Н.О., Боголюбської Л.Б.,

за участю прокурора Ємця
А.А.,

захисника
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві кримінальну справу
за апеляціями прокурора Збаравської
Н.В., який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, та захисника
ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2
на вирок Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 травня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, який зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст.
89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 6 (шість) років, за ч. 5 ст. 27,
ст. 290 КК України - до покарання у виді
обмеження волі строком на 1 (один) рік,
за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - до
покарання у виді обмеження волі
строком на 1 (один) рік. На

________________________________________________________________________
______

Справа № 11/796/1997/2013
Головуючий в суді першої
інстанції - Бойко О.В

Категорія: ч. 2 ст. 289; ч. 5 ст. 27,
Доповідач в суді апеляційної
інстанції - Осіпова Л.О.

ст. 290; ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України

підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим
ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі строком на 6
(шість) років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 1647 грн. 36 коп., 470
грн. 40 коп., 884 грн. 40 коп., 1471 грн. 20 коп.,
2211 грн. за проведення експертиз та
досліджень.

Вирішено питання про речові докази
відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_2
визнано винним: у незаконному
заволодінні транспортними засобами, що
завдало значної матеріальної шкоди
потерпілому, вчиненому повторно; у
пособництві в заміні номерів кузова
транспортного засобу; у пособництві в
підробленні офіційного документу -
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу з метою
використання його підроблювачем чи
іншою особою.

За встановлених у вироку обставин,
ОСОБА_2 27 квітня 2012 року приблизно о 02
год. 00 хв. по вул. Оболонській
Набережній, 3 у м. Києві за допомогою
спеціальної техніки відчинив належний
ОСОБА_6 автомобіль марки «Volkswagen Touareg»
державний номерний знак НОМЕР_1 та
незаконно ним заволодів, завдавши
потерпілому матеріальної шкоди в
розмірі 77 151 грн. 86 коп.

1 травня 2012 року близько 02 год. 00 хв.
ОСОБА_2 біля будинку № 38 по вул.
Урлівській у м. Києві за допомогою
спеціальних інструментів відчинив
належний ОСОБА_7 автомобіль марки «Toyota
Prado» державнийномерний знак НОМЕР_2 та
незаконно заволодів вказаним
транспортним засобом.

4 травня 2012 року приблизно о 02 год. 00 хв.
ОСОБА_2 біля будинку № 23 по вул.
Клінічній у м. Києві проник у належний
ОСОБА_8 автомобіль марки «Toyota Land
Cruiser Prado» державнийномерний знак НОМЕР_3
та незаконно заволодів вказаним
транспортним засобом.

12 травня 2012 року приблизно о 02 год. 00 хв.
ОСОБА_2 біля будинку № 60 по вул.
Саксаганського у м. Києві за допомогою
заздалегідь заготовленого інструменту
відчинив належний ОСОБА_9 автомобіль
марки «Lexus СX 470» державний номерний
знак НОМЕР_4 та незаконно заволодів
вказаним транспортним засобом.

15 травня 2012 року приблизно о 02 год. 00 хв.
ОСОБА_2 біля будинку № 22 по вул.
Саперно-Слобідській у м. Києві за
допомогою заздалегідь заготовленого
інструменту відчинив належний ОСОБА_5
автомобіль марки «Toyota Prado» державний
номерний знак НОМЕР_5 та незаконно
заволодів вказаним транспортним
засобом.

17 травня 2012 року близько 02 год. 00 хв.
біля будинку № 19 по вул.
Дніпровській Набережній у м. Києві
ОСОБА_2 за допомогою спеціальних
інструментів відчинив належний ОСОБА_10
автомобіль марки «Volkswagen Touareg»
державний номерний знак НОМЕР_6 та
незаконно заволодів вказаним
транспортним засобом.

Крім того, 28 квітня 2012 року у
невстановлений слідством час та місці
ОСОБА_2 домовився з невстановленою
слідством особою про незаконну зміну
номера кузова викраденого ним
автомобіля «VolkswagenTouareg» державний
номерний знак НОМЕР_1, а також про
підроблення свідоцтва про реєстрацію
цього автомобіля. Реалізуючи свій
злочинний умисел, у невстановлений
слідством час та місці ОСОБА_2 передав
вказаній особі викрадений автомобіль
для зміни номера кузова та
виготовлення під новий номер кузова
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, що
невстановленою особою і було зроблено.

В апеляції захисник ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2, не оспорюючи
встановлені судом фактичні обставини
справи та кваліфікацію дій
засудженого, просить вирок суду в
частині призначеного ОСОБА_2 покарання
змінити, застосувати до нього
положення ст. ст. 65-69 КК України,
призначити ОСОБА_2 покарання у виді
позбавлення волі на строк не більше
п'яти років та на підставі ст. 75
КК України звільнити від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим
строком не більше трьох років.

Захисник вважає, що призначене ОСОБА_2
покарання не відповідає ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок суворості. При цьому
посилається на те, що ОСОБА_2 здійснив
явку з повинною, визнав свою вину у
вчиненому, щиро розкаявся, активно
сприяв розкриттю злочину, примирився з
потерпілими та частково відшкодував
завдані їм збитки, а також звертає
увагу на відсутність обставин, які
обтяжують покарання.

В апеляції з доповненнями прокурор, не
оспорюючи встановлені судом фактичні
обставини справи, просить вирок суду
першої інстанції скасувати у зв'язку з
істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильним застосуванням
кримінального закону, а справу
направити на новий судовий розгляд в
іншому складі суду.

Прокурор вважає, що суд при винесенні
вироку порушив вимоги ст. 299 КПК
України 1960 року, оскільки прийнявши
рішення щодо недоцільності
дослідження доказів стосовно тих
фактичних обставин справи, які ніким не
оспорювались, не врахував, що ОСОБА_2
свою вину у вчиненні злочинів по
епізодам від 1 травня 2012 року та від 17
травня 2012 року взагалі не визнав.
Стверджує, що в такому випадку суд
повинен був застосувати загальний
порядок дослідження доказів, допитавши
підсудного, всіх потерпілих, свідків та
дослідивши матеріали справи.

Крім того, прокурор вважає, що в діях
ОСОБА_2 наявна обставина, яка обтяжує
покарання, - повторність вчинення
злочину, яка судом при винесенні вироку
не була врахована.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, та
заперечував проти задоволення
апеляції захисника, пояснення
захисника ОСОБА_1, який підтримав свою
апеляцію та заперечував проти
задоволення апеляції прокурора,
провівши судові дебати, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги прокурора та
захисника ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню, а вирок суду -
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд внаслідок
порушень КПК України, допущених при
розгляді справи в суді.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України 1960
року протокол судового засідання є
основним засобом фіксації перебігу
судового розгляду справи, у ньому
відображаються всі істотні моменти
розгляду справи в тій послідовності, в
якій вони мали місце в судовому
засіданні.

Згідно з протоколом судового засідання
та вироком суду першої інстанції, суд з
посиланням на ч. 3 ст. 299 КПК України 1960
року при дослідженні фактичних
обставин справи по епізодам злочинних
дій від 28 квітня 2012 року, 4 травня 2012
року, 12 травня 2012 року, 15 травня 2012
року обмежився допитом підсудного та
дослідженням матеріалів справи, що
його характеризують.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 299 КПК України
1960 року суд вправі, якщо проти цього не
заперечують учасники судового
розгляду, визнати недоцільним
дослідження доказів стосовно тих
фактичних обставин справи та розміру
цивільного позову, які ніким не
оспорюються.

При цьому суд з'ясовує, чи правильно
розуміють підсудний та інші учасники
судового розгляду зміст цих обставин,
чи немає сумнівів у добровільності та
істинності їх позиції, а також
роз'яснює їм, що у такому випадку вони
будуть позбавлені права оспорювати ці
фактичні обставини справи та розмір
цивільного позову у апеляційному
порядку.

Проте, вимог цієї норми закону суд
першої інстанції не дотримався.

Так, органами досудового розслідування
вищезазначені дії ОСОБА_2 щодо
незаконного заволодіння транспортними
засобами були кваліфіковані за ч. 1 ст.
289 КК України (епізод від 12.05.2012р.), за ч. 2
ст. 289 КК України (епізоди від 27.04.2012р.,
04.05.2012р., 15.05.2012р.) та за ч. 3 ст. 289 КК
України (епізоди від 01.05.2012р., 17.05.2012р.).

Як вбачається з протоколу судового
засідання, після оголошення
резолютивної частини обвинувального
висновку, виконання вимог,
передбачених ст. 298 КПК України 1960 року,
з'ясовуючи думки учасників судового
розгляду про те, які докази треба
дослідити, та про порядок їх
дослідження, суд не роз'яснив
підсудному ОСОБА_2 суть та зміст
положень ч. 3 ст. 299 КПК України 1960 року
та не з'ясував, чи правильно він розуміє
зміст цих обставин, чи немає сумнівів у
добровільності та істинності його
позиції. Також суд не роз'яснив
підсудному, що у такому випадку він
буде позбавлений права оспорювати ці
фактичні обставини та розмір
цивільного позову у апеляційному
порядку. При цьому, згідно протоколу
судового засідання, суд прийняв
рішення про обмеження дослідження
доказів по всім епізодам пред'явленого
обвинувачення, за виключенням
епізодів, які органами досудового
розслідування були кваліфіковані за ч.
3 ст. 289 КК України (т.5, а.с. 172-174).

Відсутні у протоколі судового
засідання дані про виконання судом цих
вимог закону і в подальшому, коли під
час судового розгляду прокурором було
оголошено постанову про зміну
обвинувачення, за якою дії ОСОБА_2 по
епізоду заволодіння транспортним
засобом від 01.05.2012 р. кваліфіковано за
ч. 1 ст. 289 КК України, а по всім іншим
епізодам, в тому числі і по епізоду від
12.05.2012 р., - за ч. 2 ст. 289 КК України (т.5, а.с.
211, 231-238).

Таке порушення вимог ч. 3 ст. 299 КПК
України 1960 року є істотним порушенням
вимог кримінально-процесуального
закону, оскільки воно перешкодило суду
повно та всебічно розглянути справу,
правильно вирішити цивільний позов,
постановити законний і обґрунтований
вирок.

За таких обставин доводи апеляції
прокурора в частині того, що під час
розгляду справи судом допущені істотні
порушення кримінально-процесуального
закону, які перешкоджали постановити
законний і обґрунтований вирок,
заслуговують на увагу, у зв'язку з чим
вирок суду підлягає скасуванню, а
справа - направленню на новий судовий
розгляд в іншому складі суддів, під час
якого необхідно належно виконати
вимоги вказаного закону та прийняти
законне й обґрунтоване рішення.

Оскільки вирок скасовується з підстав
істотного порушення вимог
кримінально-процесуального закону, то
інші доводи апеляції прокурора та
доводи апеляції захисника підлягають
перевірці при новому судовому розгляді
справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК України 1960 року,
пунктами 11,15 розділу ХІ «Перехідні
положення» Кримінального
процесуального кодексу України від 13
квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляцію прокурора Збаравської Н.В. та
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок Голосіївського районного суду м.
Києва від 14 травня 2013 року щодо ОСОБА_2
скасувати, справу направити на новий
судовий розгляд в той же суд в іншому
складі суддів.

Запобіжний захід ОСОБА_2 у виді взяття
під варту залишити без зміни.

Судді:

________________ ________________
________________

Осіпова Л.О. Бєлан Н.О.
Боголюбська Л.Б.