провадження № 1-кп/200/497/2013
справа №
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року грудня дев'ятого дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово,
під головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря -
Коляда В. В.,

з участю:
прокурора Калугіна Є. П.,

потерпілої ОСОБА_1,

у підготовчому судовому засіданні в
місті Дніпропетровськ у залі суду в
рамках кримінального провадження,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань під № 0006857, за
обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, народженого у м.
Дніпропетровську, українця за
національністю, з професійно-технічною
освітою, не одруженого, який не працює,
постійно проживає за місцем реєстрації
на АДРЕСА_1, раніше не судимого, -

у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 186 КК
України, -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2013 року близько 14 години в
АДРЕСА_2, з метою збагачення за чужий
рахунок ОСОБА_2, під час спілкування з
потерпілою, з користі шляхом ривка
зірвав з шиї раніше незнайомої ОСОБА_1
ланцюжок із жовтого металу вартістю 2 352
гривень, чим відкрито заволодів чужим
майном, з яким з місця злочину зник.

В судовому засіданні обвинувачений
повідомив про укладення угоди про
примирення з потерпілою за ч. 1 ст. 186 КК
України. За змістом цієї угоди, що
відповідає приписам ст. 471 КПК України,
обвинувачений і потерпіла визнали
істинність встановлених вище обставин
відповідно до формулювання
обвинувачення, висунутого в
обвинувальному акті, та погодилися на
призначення покарання, узгодженого
сторонами угоди у виді одного року
позбавлення волі з випробуванням
відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України. Угода
не містить жодних домовленостей про
будь-які обов'язки і умови співпраці
обвинуваченого з правоохоронними
органами. Суд не вбачає в угоді взятих
на себе обвинуваченим зобов'язань, які
він, очевидно, не мав би можливості
виконати.

Потерпіла та обвинувачений скріпили
своїми підписами угоду дев'ятого
грудня 2013 року в приміщенні суду,
підтверджуючи свою обізнаність з
обмеженнями в праві оскарження вироку
внаслідок укладення цієї угоди та
затвердження її судом, що передбачені
ст.ст. 394, 424 КПК України. Обвинувачений
письмово відмовився від свого права на
допит свідків обвинувачення, від права
на виклик свідків і подання доказів, що
могли б свідчити на його користь, а
також від права вимагати від прокурора
і потерпілої доведення під час
судового розгляду кожної обставини
кримінального правопорушення,
поставленої йому за вину, про що
власноруч розписався в цій угоді.
Взамін, потерпіла свідомо поступилася
правом на зміну в подальшому розміру
відшкодування шкоди і правом вимагати
притягнення обвинуваченого до
відповідальності за злочин інакше як
відповідно до формулювання цього
обвинувачення. Тобто, як вбачається з
угоди, її сторони на свій розсуд,
ґрунтуючись на взаємних поступках,
вільно розпорядилися лише своїми
правами, що відповідає принципу
диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК
України, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про відсутність порушень
прав, свобод чи інтересів сторін
кримінального провадження або інших
третіх осіб, яких умови цієї угоди не
стосуються.

Обвинувачений і потерпіла в судовому
засіданні пояснили суду, що угоду вони
уклали добровільно без впливу
будь-якої обставини, необумовленої в
угоді. Клопотань про виклик для допиту
осіб з приводу жорстокого чи
нелюдського поводження, тощо, яке б
порушило свободу від самовикриття,
обвинувачений не заявив, стверджуючи
про відсутність у нього скарг на органи
досудового розслідування та прокурора.
Потерпіла, в свою чергу, наполягала на
отриманні справедливої сатисфакції та
дійсності примирення. Відповідно, суд
переконався у судовому засіданні в
добровільності укладення угоди і в
досягненні примирення за відсутності,
поза всяким розумним сумнівом,
обґрунтованих підстав стверджувати
про протилежне.

Як вбачається з переданих до суду
документів, на підставі яких укладена
угода, фактичні дані огляду предмета
під протокол від 25.09.2013 (т. 1 а.с. 19), що
підтверджує добровільну видачу ОСОБА_2
викраденого ланцюжка потерпілої, яким
він володів до того, та який впізнала як
свій ОСОБА_1 після його пред'явлення їй
для впізнання під протокол від 25.09.2013 (т.
1 а.с. 20-21). На виявлений ланцюжок з
жовтого металу, як на предмет злочину,
вказує усна заява ОСОБА_1 про злочин,
оформлена протоколом (т. 1 а.с. 2). Добуті
фактичні дані про предмет злочину у
сукупності з відомостями про
обстановку його виявлення прямо
викривають ОСОБА_2 у причетності до
протиправних посягань щодо відкритого
заволодіння чужим майном, виключаючи
будь-які сумніви в істинності та в
добровільності його зізнання, яке
відповідно до ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК
України може бути покладене в основу
його обвинувачення як вільне
самовикриття.

Суд, оцінивши всі обставини справи, за
своїм внутрішнім переконанням дійшов
висновку про достатність належних і
допустимих доказів для встановлення
фактичних підстав для визнання ОСОБА_2
винуватості у скоєному.

Умисні дії ОСОБА_2, що виразилися у
відкритому розкраданні чужого майна,
правильно сторонами угоди
кваліфіковані грабежем середньої
тяжкості за ч. 1 ст. 186 КК України, з
приводу якого допускається укладення
угоди згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України.

Вивченням особи обвинуваченого
з'ясовано, що ОСОБА_2, який вперше вчинив
злочин, своїми щирими показаннями
активно сприяв проведенню
кримінального провадження стосовно
нього та швидкому розслідуванню всіх
обставин вчиненого ним діяння, за
місцем проживання має задовільну
характеристику, на обліку у лікарів
нарколога та психіатра не перебуває.
Обвинувачений не був замічений у
дебошах, у порушеннях громадського
спокою в інших формах.

Таким чином, в укладеній угоді про
примирення покарання узгоджене з
врахуванням характеру і тяжкості
обвинувачення та інших обставин на
загальних засадах призначення
покарання за ст.ст. 1, 65 КК України, чим
визначається відповідність умов угоди
інтересам суспільства в охороні прав і
свобод людини і громадянина, власності,
у невідворотності справедливого
покарання в міру своєї вини. Так само,
узгоджені вид і міра покарання
відповідно до застереження ч. 2 ст. 75 КК
України допускають узгодження в угоді
звільнення від відбування покарання з
випробуванням, а домовленості сторін
угоди з цього приводу, маючи фактичне
підґрунтя, відповідають суспільним
інтересам ресоціалізації засуджених
за допомогою, виключно, суспільно
корисної праці, соціально-виховної
роботи і громадського впливу.

Суд, перевіривши законність угоди, за
стійким внутрішнім переконанням
вважає за можливе її затвердити з
ухваленням цього вироку, оскільки в
судовому засіданні не встановлені
обставини, які б тому перешкоджали
відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв'язуючи питання про вид і міру
покарання одночасно із затвердженням
угоди про примирення, суд, керуючись
правосвідомістю, з урахуванням ступеня
тяжкості вчиненого злочину та
відомостей про особу винного в силу ч. 5
ст. 65 КК України знаходить за необхідне
призначити покарання, узгоджене
сторонами угоди. На виконання ч. 3 ст. 75
КК України суду належить визначити
тривалість іспитового строку та
обов'язки, які покладаються на
обвинуваченого, звільнивши його від
відбування призначеного покарання під
умовою, що протягом цього строку він не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

З метою забезпечення належної
поведінки для запобіганням
процесуальним ризикам відповідно до
ст. 177 КПК України належить продовжити
згідно з ч. 6 ст. 194 цього Кодексу
застосовувати до обвинуваченого
запобіжний захід, обраний за ст. 179 КПК
України під час досудового
розслідування, що відповідно до ст. 132
КПК України має визнаватися
виправданим.

Керуючись ст.ст. 5, 368, 475 КПК України, -

З А С У Д И В:

Затвердити укладену ОСОБА_2 дев'ятого
грудня 2013 року угоду про примирення з
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 186 КК України під
страхом скасування цього вироку
протягом п'яти років давності
притягнення до кримінальної
відповідальності з призначенням
судового розгляду в загальному порядку
на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_2 визнати винуватим за
пред'явленим обвинуваченням у вчинені
передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України
грабежу з призначенням узгодженого
покарання у виді одного року
позбавлення волі, від відбування якого
згідно з ст. 75 КК України звільнити під
умовою, що він протягом одного року
іспитового строку не вчинить нового
злочину.

Покласти на ОСОБА_2 обов'язки згідно з
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання і періодично
з'являтися в кримінально-виконавчу
інспекцію для реєстрації.

Речові докази:

дві частини ланцюжка із жовтого металу
(золотий), переданий на відповідальне
зберігання ОСОБА_1 під розписку, -
вважати повернутим за належністю
законному володільцеві;

протоколи допитів свідків, очних
ставок та інші документи про
зафіксовані процесуальні дії, -
зберігати у кримінальному провадженні.

Особисте зобов'язання ОСОБА_2
продовжити виконувати в обсязі
покладених на нього обов'язків слідчим
суддею до набрання вироком законної
сили, залишивши застосований
запобіжний захід без змін під
контролем прокурора за його
здійсненням.

Вирок набирає законної сили із плином 30
днів, починаючи з наступного після його
проголошення дня, протягом яких
підлягає оскарженню до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подання через Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська апеляційної
скарги потерпілою і обвинуваченим з
підстав порушення порядку розгляду
угоди і призначення неузгодженого
покарання, а так само прокурором -
виключно з підстав затвердження угоди,
яка не підлягає укладенню в рамках
цього кримінального провадження. Копію
вироку після його проголошення вручити
обвинуваченому та прокурору негайно.

Головуючий