Код суду 233 Справа № 233/1814/15-к
Вирок
Іменем України
05 травня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теміртау Республіки Казахстан, удмурта, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного 05.06.2014 року під час мобілізації на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , розвідника-кулеметника розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодшого сержанта,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -
Згідно обвинувального акту від 14 квітня 2015 року, під час досудового розслідування встановлено наступне. Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року №454, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина ОСОБА_5 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 5 червня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 червня 2014 року № 2 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду розвідника-кулеметника розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Проте, молодший сержант ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.
Реалізуючи свій злочинний намір, молодший сержант ОСОБА_5 , 21 січня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби самовільно залишив територію військової частини ПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
У період з 21 січня 2015 року по 24 березня 2015 року молодший сержант ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час у вказаний період на власний розсуд.
Протягом зазначеного періоду молодший сержант ОСОБА_5 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, проходячи службу за призовом під час мобілізації на посаді розвідника-кулеметника розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка наразі тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , 21 січня 2015 року самовільно залишив територію вищезазначеної військової частини та ухилявся від проходження служби до 24 березня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад один місяць.
Своїми діями молодший сержант ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
При цьому підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні; сприяти досудовому слідству.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.3 ст.407 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробувальним терміном 2 рік.
При цьому ОСОБА_5 розуміє, що, відповідно до ст. 473 КК України, наслідком укладення та затвердження означеної угоди для сторін є: а) для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку.
Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст. 424 КПК України, відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1ч.4 ст.474 КПК України, ОСОБА_5 роз`яснені і є зрозумілими.
Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів ОСОБА_5 роз`яснено і є зрозумілими.
ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389 1 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 14 квітня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробувальним терміном на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.
Суддя