Ухвала

іменем україни

02 грудня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого Єленіної
Ж.М.,суддів:Романець Л.А., Щепоткіної
В.В.,за участю секретаря судового
засідання Гладкіх Л.М.,засудженого
ОСОБА_5,та прокурора ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження № 0000266
щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, листопада місяця,
19 дня, громадянина України, уродженця
та жителя с. Кліщів Тиврівського району
Вінницької області (АДРЕСА_1),

обвинуваченого у вчиненні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 289 КК України,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та його особі, порушує
питання про скасування судових рішень
щодо нього і призначення нового
розгляду у суді першої інстанції.
Вважає, що суд дав неправильну правову
оцінку обставинам справи та помилково
визнав доведеним, що кримінальне
правопорушення було вчинено з
проникненням у приміщення чи інше
сховище, в результаті чого неправильно
застосував кримінальний закон - ч. 2 ст.
289 КК України. Наголошує на тому, що не
мав умислу на вчинення кримінального
правопорушення, взяв моторолер із
дозволу ОСОБА_7 та ні від кого не
ховаючись зробив вулканізацію
поламаного колега. Зазначає, що майже
щодня допомагав ОСОБА_7 по
господарству, а тому мав вільний доступ
до всіх приміщень домоволодіння
останньої, у тому числі й сараю, який,
крім того, ніколи не зачинявся на замок.
Також суд не врахував усіх обставин,
які мають значення для визначення
покарання, та безпідставно не
застосовано ст. 69 КК України.
Апеляційний суд на вказані порушення
уваги не звернув й постановив ухвалу,
яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК
України.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8
також просить судові рішення щодо
ОСОБА_5 скасувати і призначити новий
розгляд у суді першої інстанції з
підстав невідповідності призначеного
засудженому покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
винного. Також вважає, що в даній справі
мав місце збіг випадкових обставин,
оскільки ОСОБА_5 взяв моторолер з
дозволу її свекрухи ОСОБА_7, яка в силу
свого літнього віку про це забула.
ОСОБА_5 відремонтував скутер: здійснив
власним коштом вулканізацію колеса,
усунув деякі несправності та повернув
його. Крім того, суд не врахував низку
інших обставин, які, на її думку, є
пом'якшуючими та такими, що давали
підстави для застосування ст. 69 КК
України.

У касаційній скарзі прокурор, указуючи
на істотні порушення вимог
кримінального процесуального закону,
порушує питання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_5 і призначення
нового розгляду у суді першої
інстанції. На думку прокурора, суд
першої інстанції в обвинуваченні,
визнаному судом доведеним, не вказав
обставин переміщення транспортного
засобу у просторі, у зв'язку з чим
неповністю виклав об'єктивну сторону
вчиненого ОСОБА_5 злочину. Також суд не
конкретизував у чому полягала
матеріальна шкода у вигляді реальних
збитків, що була заподіяна діями ОСОБА_5
Апеляційний суд у порушення ст. 418 КПК
України не покращив становища
засудженого, чим також допустив
істотне порушення процесуального
закону.

На касаційну скаргу прокурора від
захисника ОСОБА_9 в інтересах
засудженого ОСОБА_5 надійшли
заперечення, в яких захисник, указуючи
на необґрунтованість доводів
прокурора, просив залишити скаргу без
задоволення.

Вироком Тиврівського районного суду
Вінницької області від 20 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 12 травня 2014 року, ОСОБА_5 засуджено
за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років
без конфіскації майна, яке є його
власністю.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом
часткового складання призначених
покарань, до покарання за цим вироком
частково приєднано покарання,
призначене вироком Тиврівського
районного суду Вінницької області від
16 серпня 2011 року й остаточно визначено
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років 1 місяць без конфіскації
майна, яке є його власністю.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 244,50 грн у
рахунок відшкодування процесуальних
витрат на проведення
авто-товарознавчої експертизи.

Вирішено питання про долю речових
доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано
винуватим у тому, що він 26 вересня 2013
року близько 12.00 год., шляхом відчинення
дверей проник до сараю ОСОБА_7, що по
АДРЕСА_2, де незаконно заволодів
належним ОСОБА_8 транспортним засобом -
моторолером «Sonic» 2011 року випуску з
об'ємом двигуна 50,0 смі, заподіявши
останній матеріальної шкоди на суму
4250,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого на підтримання доводів
касаційних скарг, прокурора про
залишення касаційних скарг без
задоволення, перевіривши матеріали
кримінального провадження,
обговоривши доводи, викладені у
скаргах, суд касаційної інстанції
дійшов такого висновку.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК
України підставою для скасування або
зміни судових рішень судом касаційної
інстанції є, зокрема, істотне порушення
кримінального процесуального закону

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове
рішення повинно бути законним,
обґрунтованим і вмотивованим. При
цьому обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі об'єктивно
з'ясованих обставин, які підтверджені
доказами, дослідженими під час
судового розгляду та оціненими судом
відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а
вмотивованим є рішення, в якому
наведені належні і достатні мотиви та
підстави його ухвалення.

Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129
Конституції України закріплено
конституційне право громадян на захист
від обвинувачення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
визначає, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України
встановлено, що кримінальне
провадження здійснюється на основі
змагальності, що передбачає самостійне
обстоювання стороною обвинувачення і
стороною захисту їхніх правових
позицій, прав, свобод і законних
інтересів засобами, передбаченими цим
Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність
та неупередженість, створює необхідні
умови для реалізації сторонами їхніх
процесуальних прав та виконання
процесуальних обов'язків.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у
мотивувальній частині обвинувального
вироку в разі визнання особи винуватою,
крім іншого, зазначаються:
формулювання обвинувачення, визнаного
судом доведеним, із зазначенням
елементів складу кримінального
правопорушення, зокрема місця, часу,
способу вчинення та наслідків, форми
вини і мотивів кримінального
правопорушення; статті (частини статті)
закону про кримінальну
відповідальність, що передбачає
відповідальність за кримінальне
правопорушення. Також у мотивувальній
частині суд повинен описати результати
оцінки доказів навести докази для
підтвердження встановлених судом
обставин, а також мотиви неврахування
окремих доказів. Викладаючи підстави
для прийняття рішення, суд повинен дати
відповідь на аргументи сторін.

Таким чином, кожен доречний, важливий і
вирішальний аргумент часників
судового має бути проаналізований і
одержати відповідь. Висновки у
судовому рішенні повинні прямо
випливати з аргументації, а також бути
чіткими, тобто не допускати
неоднозначного трактування. Також
важливо враховувати такі рекомендації:
«Недостатньо лише цитувати
законодавчі положення, а потім
приймати рішення. Суддя повинен
послідовно поєднувати закон з фактами
у справі і наводити чіткі аргументи,
яким чином було вирішено справу у
конкретному випадку. Якщо цього не
робити, це буде очевидним порушенням
права на справедливий суд, яке гарантує
стаття 6 Європейської конвенції з прав
людини.

Суд першої інстанції не дотримався цих
вимог кримінального процесуального
закону під час ухвалення вироку щодо
ОСОБА_5, що перешкодило суду ухвалити
законне та обґрунтоване судове
рішення.

Вказане істотне порушення вимог закону
залишилося поза увагою апеляційного
суду.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, засуджений
ОСОБА_5 стверджував, що він не мав
умислу на незаконне заволодіння
транспортним засобом, оскільки взяв
моторолер з дозволу ОСОБА_7, що він
постійно допомагав ОСОБА_7 по
господарству і мав вільний доступ до
всіх приміщень домоволодіння
останньої, тому його дії невірно
кваліфіковано за ознакою проникнення у
приміщення.

Мотивувальна частина вироку не містить
доказів на підтвердження
кваліфікуючої ознаки незаконного
заволодіння транспортним засобом -
вчинення його з проникненням у
приміщення.

Крім того, суд належним чином не
дослідив обставин за яких було
виявлено моторолер та чи міг
засуджений, сплативши кошти за його
ремонт, повернути його у такий самий
спосіб. Без належної перевірки
залишилась версія ОСОБА_5 про
відсутність у нього умислу на
заволодіння транспортним засобом. Не
перевірено і твердження засудженого
про повідомлення ним працівників
міліції щодо місця знаходження
моторолера і переконання його
працівниками міліції у їх відсутність
не повертати транспортний засіб, що
має значення для ухвалення законного
та обґрунтованого судового рішення.
Оскільки умовами спеціального виду
звільнення від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ст. 289 КК України, є
добровільна заява про вчинене
правоохоронним органам, тобто заява,
зроблена за власною волею, незалежно
від мотивів і не у зв'язку з тим, що про
вчинене стало відомо правоохоронним
органам.

Допущені судом порушення
кримінального процесуального закону
перешкоджають касаційному суду дійти
однозначного висновку щодо
правильності застосування
кримінального закону при юридичній
оцінці дій ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України
при залишенні апеляційної скарги без
задоволення в ухвалі суду апеляційної
інстанції мають бути зазначені
підстави, з яких апеляційну скаргу
визнано необґрунтованою.

Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі
доводи, зазначені в апеляції, та
зіставити їх з наявними у справі
доказами, дати на кожен із них вичерпну
відповідь.

Цих вимог процесуального закону
апеляційний суд при розгляді даного
кримінального провадження щодо ОСОБА_5
та постановленні ухвали не дотримався.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, засудженим
ОСОБА_5, його захисником ОСОБА_10 та
потерпілою ОСОБА_8 були подані
апеляційні скарги про перевірку вироку
суду першої інстанції в апеляційному
порядку. Як убачається зі змісту
поданих скарг, апелянти вважали, що
ОСОБА_5 не мав умислу на незаконне
заволодіння транспортним засобом,
оскільки взяв моторолер з дозволу
ОСОБА_7, яка в силу свого похилого віку
про це забула. Також потерпіла та
захисник зазначали, що ОСОБА_5 постійно
допомагав ОСОБА_7 по господарству і мав
вільний доступ до всіх приміщень
домоволодіння останньої, тому його дії
невірно кваліфіковано за ознакою
проникнення у приміщення. Засуджений
ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_8 просили
пом'якшити призначене засудженому
покарання та не позбавляти його волі, а
захисник - закрити кримінальне
провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284
КПК України за відсутністю події
кримінального правопорушення.

Апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419
КПК України, зазначив лише, що вина
засудженого у вчиненні незаконного
заволодіння транспортним засобом,
кваліфікуючою ознакою якого є
проникнення у приміщення, тобто у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289
КК України, повністю доведена, при
цьому переписав у своєму рішенні
докази, на які послався у вироку суд
першої інстанції, не проаналізував їх
та не дав вичерпної відповіді на доводи
апеляцій. Доводи апеляційних скарг
потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10
про те, що ОСОБА_5 мав вільний та
безперешкодний доступ до сараю ОСОБА_7,
де знаходився моторолер, також
залишились поза увагою апеляційного
суду.

Отже, суд апеляційної інстанції,
формально розглянув матеріали
кримінального провадження щодо ОСОБА_5,
не дав належної та обґрунтованої
відповіді на доводи засудженого
ОСОБА_5, його захисника ОСОБА_10 та
потерпілої ОСОБА_8, чим порушив право
учасників судового провадження на
об'єктивний та неупереджений розгляд
кримінального провадження в
апеляційному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що судовий розгляд
кримінального провадження всупереч
вимогам ст. 2 КПК України відбувся з
істотним порушенням кримінального
процесуального закону, у тому числі із
порушенням права ОСОБА_5 на захист,
вирок суду не можна визнати законним,
обґрунтованим і вмотивованим, а тому
він та ухвала апеляційного суду
(оскільки цей суд залишив поза увагою
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону з боку суду
першої інстанції) на підставі п. 1 ч. 1 ст.
348 цього Кодексу підлягають скасуванню
із призначенням нового розгляду в суді
першої інстанції, під час якого це
провадження належить розглянути з
дотриманням матеріального та
процесуального законів з урахуванням
доводів сторін (у тому числі
висловлених у касаційних скаргах), і
ухвалити справедливе судове рішення.

Оскільки судові рішення підлягають
скасуванню, касаційні скарги, зважаючи
на їх вимоги, слід задовольнити
частково.

Керуючись статтями 433, 436-438 КПК України,
суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги засудженого,
потерпілої та прокурора задовольнити
частково.

Вирок Тиврівського районного суду
Вінницької області від 20 березня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області від 12 травня 2014 року
щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити
новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_5 звільнити з-під варти із зали
суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення й оскарженню не
підлягає.

Судді:

Ж.М. ЄленінаЛ.А. РоманецьВ.В. Щепоткіна