АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 666/7500/14-к
Провадження №11-кп/791/555/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 125; ч.1 ст.129
КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року липня місяця «16» дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої судді:ОСОБА_2 ,
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
З участю прокурора: обвинуваченого: захисників-адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Херсоні кримінальне провадження №0001577 за апеляційними скаргами прокурора у провадженні у суді першої інстанції; захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м.Херсона від «16» квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

громадянин України; уродженець м.Херсона;

зареєстрований по

АДРЕСА_1 ; мешкає по

АДРЕСА_2 ;

раніше судимий: - 19.11.1997 року Дніпровським районним

судом м.Херсона за ст. 94 КК України (1960 року) на 14 років

позбавлення волі; на підставі постанови Широківського

районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2008 року

звільнений умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 21 день, -

засуджений за ч.1 ст. 129 КК України на 1 (один) рік обмеження волі; за ч.2 ст. 125 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначене покарання 2 (два) роки обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, та згідно ст. 76 КК України, на нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого покладено на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_7 .

Запобіжний захід особисте зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь держави судові витрати за проведення експертизи 110.70 гривень;

- на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок стягнення матеріальної шкоди 1594 гривень; моральної шкоди 10000 гривень.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за скоєння слідуючих злочинів.

ОСОБА_7 04 травня 2014 року близько 03.00 годин, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , будучи раніше судимим за вбивство жінки, в ході виниклого конфлікту на ґрунті побутових відносин, погрожував своїй дружині ОСОБА_11 вбивством, а саме, залякував її позбавленням життя шляхом грубих та голосних висловлювань, із зазначенням в них про скоєний раніше злочин, а також підтверджуючи свої слова та намір, шляхом нанесення численних ударів по обличчю потерпілої, у зв`язку з чим остання мала реальні достатні підстави побоюватися виконання такої погрози.

Він же, умисно, в ході конфлікту, який виник на ґрунті побутових відносин з його дружиною ОСОБА_11 , з метою заподіяння фізичної шкоди останній, наніс численні удари по обличчю, завдавши, згідно висновку судмедекспертизи, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційних скаргах:
- прокурор у провадженні, не оспорюючи доведеність винності та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає призначене покарання судом першої інстанції м`яким, оскільки у повній мірі не було враховано дані про особу обвинуваченого: раніше був судимий; характеризується негативно; свою винуватість визнав частково та не відшкодував матеріальні та моральні збитки. Просить вирок в частині призначення покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст.ст. 129ч.1; 125ч.2; 70 КК України 2 (два) роки обмеження волі.

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , посилається на незаконність вироку суду першої інстанції через однобічність досудового та судового слідства; невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження; м`якість призначеного покарання, привівши такі доводи: в мотивувальній частині вироку не встановлена форма вини; під час допиту обвинуваченого ОСОБА_7 судом не було встановлено місце, час та спосіб вчинення злочинів; суд не прийняв до уваги, що у 2011 році зі сторони ОСОБА_7 вчинялося насильство в сім`ї, з приводу чого ОСОБА_12 зверталася до органів міліції; свідчення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у суді вважає неправдивими; у судових дебатах йому як захиснику потерпілої не надавалося право виступати; не встановлено точного місце проживання обвинуваченого, що робить неможливим для КВІ виконання ст. 76 КК України, яка застосована до ОСОБА_7 ; цивільний позов потерпілої судом задоволено частково без зазначення для цього підстав; як особа, на його думку, ОСОБА_7 потребує покарання за скоєні злочини, передбачені ст.ст. 125 ч.2; 129 ч.1 КК України, у виді двох років обмеження волі, а цивільний позов потерпілої задоволенню у повному обсязі, в зв`язку з чим вирок в цій частині просить скасувати та постановити новий вирок.

Інші учасники процесу апеляційні скарги не подавали.

У запереченнях на апеляційні скарги прокурора у провадженні та захисника в інтересах потерпілої, обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без змін.

Вислухавши думку прокурора, який не заперечує проти задоволення поданих апеляційних скарг; захисника ОСОБА_8 , який підтримав свою та прокурора апеляційні скарги і прохав їх задовольнити; захисника ОСОБА_9 та його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти поданих апеляційних скарг і прохали залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх не підлягаючими задоволенню із слідуючих підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку з точки зору достатності, достовірності та допустимості, відповідно до яких у колегії суддів не викликає сумніву той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 у вказаний час та місці при зазначених обставинах, умисно завдав потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Тобто судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв умисно, завдавши потерпілій легкі тілесні ушкодження, а тому в його діях наявний склад злочину, що йому інкриміновано, в тому числі об`єктивна та суб`єктивна сторона.

Про зазначене свідчать: покази потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, де і коли відносно неї були вчинені протиправні дії ОСОБА_7 ; покази самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував того факту, що у вказані вище час, місці, обставинах, він наніс рукою удар по обличчю дружині ОСОБА_10 ; покази свідка ОСОБА_15 про те, що в зазначений час та місці, він чув крики та стукіт, а вранці наступного дня побачив на обличчі своєї матері ОСОБА_10 синець; із висновків судмедексперта №531 від 30.05.2014 року вбачається, що у ОСОБА_16 виявлені легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Тому посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом першої інстанції не встановлені форма вини, місце, час та спосіб вчинення злочинів свого підтвердження не знайшли, оскільки суб`єктивна сторона умисного легкого тілесного ушкодження характеризується тільки умисною виною, і відповідальність за цією статтею настає навіть тоді, коли умисел винного був направлений на завдання невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, якщо фактично було завдано легкі тілесні ушкодження.

Показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні не вплинули на правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєних злочинах.

Як свідчать матеріали кримінального провадження (журнал судового засідання, технічний запис), судом першої інстанції не було допущено порушень вимог КПК України, які б тягли безумовне скасування судового рішення, в тому числі й тих, на які посилається захисник у апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_7 по ст.ст. 129 ч.1; 125 ч.2 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого; обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання суд не знайшов, і, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність, достатність та справедливість саме такого покарання, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства; при цьому колегія суддів враховує позитивну характеристику на обвинуваченого.

При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_10 , суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, вірно стягнув тільки пряму дійсну завдану матеріальну шкоду, підтверджену документально, а при стягненні моральної шкоди виходив з принципу розумності та справедливості.

В зв`язку з цим підстав для задоволення апеляційних скарг як прокурора у провадженні, так і захисника в інтересах потерпілої, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404; 405; 407; 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м.Херсона від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадженя протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: три підписи

Згідно з оригіналом:
Суддя: ОСОБА_2