Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого
2007 Трускавецький
міський суд Львівської
області

в складі:
головуючого-судді Грицьківа В.Т.

при секретарі Поварьошкіній О.О.

з участю
прокурора Нестор
Л.О.

з участю
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, українця,
громадянина України, уродженця м. Трускавець, Львівської області, освіта неповна-середня, проживаючого
вАДРЕСА_1, учня
10 класу
СШ№ 2, раніше
не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ст.185ч. 1 КК України;

встановив:

Неповнолітній ОСОБА_1 14.12.2006 року близько 21 год., зайшов в приміщення корпусу №4 санаторію «Військовий» поАДРЕСА_1, де, піднявшись на другий поверх, підійшов до кімнати НОМЕР_1,
в якій проживали неповнолітні ОСОБА_3., ОСОБА_4. ОСОБА_5., та скориставшись тим, що двері вищевказаної кімнати були незачинені, проник в дану кімнату,
звідки таємно викрав : мобільний
телефон «Нокіа 3230»
вартістю 800
грн., картку пам'яті ємкістю 1
ГБ вартістю 150
грн., зарядний пристрій до даного телефону вартістю 10
грн., стартовий пакет «діджус»
вартістю 15 грн.
на рахунку якого було 2
грн., а всього таємно викрав майна
неповнолітньогоОСОБА_3. на загальну суму 977 грн. завдавши цим потерпшому матеріальної шкоди.

В ході судового розгляду підсудний ОСОБА_1 повністю
визнав себе винним в скоєному
злочині, щиро розкаюється у вчиненому та просить не застосовувати суворе покарання, а по суті пред»явленого йому
обвинувачення пояснив суду, що на початку грудня 2006 року, в перших числах він познайомився біля
санаторію «Військовий» в м. Трускавці з відпочиваючими хлопцями, які назвались ОСОБА_3та ОСОБА_4. Вони говорили, що
приїхали відпочивати з с
Тинів, однак де це він не знає.
Майже кожного дня, або через день він приходив в гості до цих хлопців, або зустрічався з ними на
дискотеці. Разів 6 чи
7 він
заходив до відпочиваючих хлопців в їхню кімнату
НОМЕР_1на
другому поверсі корпусу №4 санаторію
«Військовий», де вони відпочивали. Там вони сиділи, розмовляли, перекидували
мелодії з мобільних телефонів, а саме він з свого мобільного
телефону «Соні Еріксон» перезаписував
мелодії на телефон ОСОБА_3- «Нокіа». Це було близько двох -
трьох разів. 14.12.2006
року близько 18
год. він прийшов в кімнату, де
відпочивали ОСОБА_3та ОСОБА_4. Він
привітався з ними, поговорив та пішов геть. Телефоном він не бавився, так як
телефон з слів ОСОБА_3він віддав дівчатам, які
приїхали разом з ним. Десь за 15-20 хв. він знову зайшов
в приміщення кімнати НОМЕР_1 де
були ОСОБА_3та ОСОБА_4. Він ще поговорив з ними близько 5-10 хв. і пішов геть. Вийшовши на коридор він подивився ще в
холі телевізор, походив по коридору і десь за 15 - 20 хв. пішов на дискотеку, яка була також в санаторії «Військовий». Там він побачив ОСОБА_3, і запитав в
нього чи перекинути йому на телефон

мелодії. Він сказав, що свого телефону при собі немає. Там він пробув десь 15-20
хв. і знову пішов в корпус
санаторію «Військовий» до дівчат, які там були і з якими він там також
познайомився. В санаторії він побачив, що тих дівчат не було і тоді він знову
вирішив зайти в кімнату НОМЕР_1де на його думку був ОСОБА_4, так як на дискотеці
його не було. Коли він зайшов в кімнату НОМЕР_1там нікого не було, однак двері були відчинені. Він
побачив, що на тумбочці лежав
мобільний телефон ОСОБА_3, який заряжався. В цей час йому потрібно було передзвонити. Оскільки його телефон не набирає декілька цифр, то він
вирішив скористатись телефоном ОСОБА_3. Він
витягнув з розетки зарядний пристрій, взяв телефон і вийшов з ним на коридор. Там він поміняв картку в
телефоні ОСОБА_3на свою картку з свого телефону
і почав дзвонити. В цей час надбігли якісь відпочиваючі з третього поверху, заговорили його і тому він поклав телефон ОСОБА_3з
зарядним пристроєм собі в кишеню і забув про нього. Після цього він пішов
додому. Коли він йшов додому, то згадав, що в нього в кишені є телефон ОСОБА_3. Він вирішив на
наступний день прийти та вернути йому телефон.
На наступний день 14.12.2006 року
він пішов до школи і там цей телефон в нього вилучили працівники міліції. Телефон ОСОБА_3йому ніхто не
дозволяв брати.

Крім визнання підсудним своєї вини, його вина у вчиненому
злочині доведена й іншими доказами,
зібраними по справі, які в судовому засіданні не досліджувались, оскільки проти
цього не заперечували учасники
судового розгляду і фактичні обставини справи ніким не оспорювалися, тому суд не має сумнівів у добровільності
та істинності їх позицій.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_1 вірно кваліфіковано
за ст. 185 ч.1 КК України, з чим погоджуються як він так і інші учасники
процесу, оскільки ОСОБА_1 таємно викрав чуже
майно (крадіжка).

При обранні міри покарання підсудному
ОСОБА_1, суд враховує ступінь суспільної
небезпечності вчиненого злочину.

При обранні виду і розміру покарання підсудному ОСОБА_1,
суд приймає до уваги те, що підсудний
вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому, раніше несудимий, підсудний являється неповнолітнім, позитивно
характеризується по місцю навчання, на обліку у
лікарів нарколога та психіатра не стоїть.

Керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 185 ч.1 КК України і призначити йому покарання за ст. 185
ч.1 КК України у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Речовий доказ по справі: телефон стільникового
зв"язку „Нокія 3230" з
зарядним пристроєм залишити у потерпілого ОСОБА_3.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу
обрану відносно ОСОБА_1 залишити без змін - підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція
до апеляційного суду Львівської області впродовж

15
діб з часу його оголошення.