Справа № 755/85/15-к
В И Р О К
іменем України
"30" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0015609 від 12.11.2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого, має на утриманні неповнолітню дочку, ОСОБА_8 , 2001 р.н., офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дочку, ОСОБА_8 , 2008 р.н., зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2002 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 6 місяців позбавлення волі, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2003 року за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України на 4 роки позбавлення волі, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2007 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21.02.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2014 року на 3 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України -

В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доказаним, що обвинувачений ОСОБА_7 12.11.2014 року приблизно о 16 годині, біля будинку № 3 по пр. Миру в м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна, вступив у попередньою змову з раніше неодноразово судимим ОСОБА_9 , який на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний злочин під час відбування покарання з випробуванням, за наступних обставин.

Так, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вказаний день, за вказаною адресою, з метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою, обрали об`єктом свого злочинного посягання майно з автомобіля Москвич д.н.з. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_6 .

Здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобілю Москвич, д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_9 в цей час, діючи згідно розподілених ролей, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, знаходився неподалік та спостерігав за оточуючим середовищем.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , знаходячись біля вищевказаного автомобіля, та, переконавшись, що сторонні особи за його злочинними діями не спостерігають, будучи впевненим, що злочинні дії залишаться не поміченими, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, приспустивши скло лівих задніх дверей, руками проник в салон автомобілю Москвич, та, будучи впевненим, що злочинні дії залишаться не поміченими, таємно викрав п`ять картонних коробок, в яких знаходився сирний молоковмісний продукт, які передав ОСОБА_9 , що підійшов до нього.

Після цього ОСОБА_7 , через приспущене скло лівих задніх дверей, руками повторно проник в салон автомобілю Москвич, звідки таємно викрав ще п`ять картонних коробок, в яких знаходився сирний молоковмісний продукт, які став тримати сам.

В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадені з автомобіля десять коробок з сирним молоковмісним продуктом, на загальну суму 2500 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_6 , маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, з місця вчинення злочину намагалися зникнути, однак невдовзі були затримані працівниками міліції неподалік від місця скоєння кримінального правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, дав покази про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що дійсно 12.11.2014 року близько 16 години, біля будинку № 3 по пр. Миру в м. Києві за попередньою змовою з ОСОБА_9 здійснили крадіжку майна з автомобіля Москвич. Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що руками приспустив скло лівих задніх дверей автомобіля та дістав п`ять коробок з молоковмісним продуктом, які передав ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 знову дістав руками з салону автомобіля ще п`ять картонних коробок і разом з ОСОБА_9 намагалися зникнути з місця злочину, однак невдовзі були затримані працівниками міліції.

Покази обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, дав покази про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що дійсно 12.11.2014 року близько 16 години, біля будинку № 3 по пр. Миру в м. Києві за попередньою змовою з ОСОБА_7 здійснили крадіжку майна з автомобіля Москвич. ОСОБА_9 визнав обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив їх, кається у скоєному, просить суворо не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням письмових доказів щодо їх осіб.

Вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 повністю підтверджується їх показами, щирим каяттям у скоєному.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.08.2001 року з діагнозом: розлади психіки і поведінки, внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дочку - ОСОБА_8 , 2001 р.н.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, вважає за вірне обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, але враховуючи його щире каяття та особу обвинуваченого, суд одночасно приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, належних висновків не зробив, вчинив новий умисний злочин під час відбування покарання з випробуванням, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.05.2002 року з діагнозом: розлади психіки і поведінки, внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; на обліку у лікаря психіатра не перебуває, анамнестично хворів на туберкульоз легень у 2012 році, за місцем реєстрації характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_8 , 2008 р.н.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно п. 4 ч. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами), частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. (Абзац четвертий пункту 10 в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009).

За таких обставин, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, з врахуванням його особи, вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, вважає за вірне обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Остаточне покарання слід призначити шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2014 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2014 року, остаточне покарання ОСОБА_9 призначити у виді 3 (трьох) років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін у вигляді домашнього арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Речові докази: 10 коробок молоковмісного продукту, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захисникам, потерпілому та прокурору.

Суддя: