Код суду 233 Справа № 233/1440/15-к
Вирок
Іменем України
05 червня 2015 року м. Костянтинівка
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новополтавка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, має базову середню освіту, холостий, дітей не має, не працює, в силу ст. 89 КК України не судимий, інвалід ІІ групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд -
12 березня 2015 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_6 прийшов за місцем мешкання раніше знайомого йому ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де у приміщенні кухні вищевказаної квартири разом із ОСОБА_7 став розпивати спиртні напої. В цей же день, приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_6 після розпивання спиртних напоїв, направився до туалетної кімнати. Проходячи повз зальної кімнати вищевказаної квартири, він побачив на стільці мобільний телефон «Samsung GT-E1200I», який належить ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій миттєво виниклий злочинний намір, ОСОБА_6 зайшов до приміщення зальної кімнати за вищевказаною адресою та впевнившись в тому, що його дії не помітить ОСОБА_7 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння у іншій кімнаті квартири, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи таємно, умисно, із корисливих мотивів, викрав мобільний телефон «Samsung GT-E1200I» IMEI НОМЕР_1 вартістю 299,25 грн., з сім карткою мобільного оператора МТС мобільний номер НОМЕР_2 вартістю 8,33 грн. та грошовими коштами на рахунку у розмірі 35 грн., на загальну суму 342,58 грн., які належали ОСОБА_4 , тим самим заподіяв останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, та пояснив, що 12.03.2015 року приблизно о 10 годині він сидів на лавиці біля будинку АДРЕСА_3 та курив. В цей час він захотів пити і вирішив піти до свого знайомого ОСОБА_7 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Коли він прийшов до нього, то запропонував розпити разом пляшку горілки об`ємом 250 мл, яку він мав при собі, на що останній спочатку не погодився та запропонував йому пити самому, але потім все ж таки трохи випив. Після того, як вони випили цю горілку, дістали ще одну пляшку горілки об`ємом 250 мл, та також випили. Із закуски були цукерки та печиво. При цьому ОСОБА_7 пив дуже мало, і майже всю горілку він випив сам. Приблизно о 14-00 год. він пішов у туалет і коли проходив мимо спальні, побачив у кімнаті на стільці мобільний телефон, який, як йому було відомо, належав дружині ОСОБА_7 ОСОБА_4 . В цей час він вирішив вкрасти цей телефон, забрав його, сховав при собі і в подальшому пішов з квартири ОСОБА_8 разом з цим телефоном. Як він брав телефон, ОСОБА_7 не бачив, бо був на кухні. Потім він продав телефон, гроші витратив на власні потреби. В теперішній час дуже шкодує про свій вчинок, якби був тверезий, то ніколи такого не зробив би, щиро вибачився перед потерпілою.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 12.03.2015 року вона була у храмі і повернулася додому вже після 15 години. Коли вона прийшла, то її чоловік ОСОБА_7 ледве відкрив їй двері, бо був п`яний, хоча йому пити неможна за станом здоров`я. Одразу вона не помітила зникнення мобільного телефону, але вона чекала дзвінка від знайомої і стала його шукати, таким чином виявила його пропажу. Тоді вона почала розпитувати чоловіка про те, хто був у них вдома і дізналася про те, що приходив ОСОБА_9 . Так з`ясували, що телефон забрав саме він. Такою поведінкою ОСОБА_6 була дуже здивована, оскільки він дуже ввічливий, завжди пропонував допомогу і допомагав безкорисно. Телефон їй повернули в міліції через тиждень, ОСОБА_6 щиро і неодноразово перед нею вибачився, вона його простила, претензій матеріального або морального характеру до нього не має, просила суворо не карати.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, при встановлених судом обставинах, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпіла також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпіла, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності був засуджений за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.08.2010 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., виконавчий лист за даним вироком був направлений до ВДВС Костянтинівського МРУЮ 21.09.2010 року, але відомості щодо виконання призначеного покарання відсутні, що вбачається з довідки Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2015 року вих. №6523, тому, враховуючи положення ст.ст. 80, 89 КК України, ця судимість є погашеною, на обліках в диспансерах м. Костянтинівка Донецької області не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом ІІ групи.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №162 від 24.03.2015 року ОСОБА_6 виявляє легку розумову відсталість з незначними поведінковими порушеннями, які не потребують застосування лікувальних заходів (олігофренія в ступені легкої дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю ред.. МКБ-9). В період вчинення інкримінуємого діяння за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; не перебував у тимчасово хворобливому стані, який би позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час повністю усвідомлює свої дії та керує ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, зазначаючи при цьому, що застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 інші види покарання, передбачені санкцією частини статті вважає недоцільним, оскільки обвинувачений не працює і єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, що ускладнить або унеможливить виконання вироку у разі призначення йому покарання у виді штрафу; також він є інвалідом ІІ групи, і, як було вже зазначено, не працює, що взагалі унеможливлює призначення йому таких видів покарання, як громадські або виправні роботи.
Враховуючи тяжкість злочину, беручи до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин після погашення попередньої судимості, щиро розкаявся в скоєному, вибачився перед потерпілою, враховуючи також думку самої потерпілої, яка пробачила обвинуваченого і просила суворого його не карати, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлений, витрати на залучення експертів відсутні, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Речові докази: мобільний телефон «Samsung GT-E1200I» в корпусі чорного кольору, сім-картку мобільного оператора МТС № НОМЕР_3 , повернуті під розписку від 15.03.2015 року ОСОБА_4 вважати повернутими власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя