справа 1 -261
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007
року

Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі
головуючої судді Кушнір
Н.В.

при
секретарі Данчук
Л.А.

з участю
прокурора Ідрісова
P.M.

потерпілого ОСОБА_3

захисника
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівному справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., уродженця с. Великий Олексин Рівненського
району Рівненської області, українця, громадянина України, неодруженого,
водія ПФ «ПАВЛ», з середньою
освітою, проживаючого АДРЕСА_1, засудженого 02.08.07 року Рівненським
районним судом Рівненської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України до одного року виправних
робіт по місцю роботи з відрахуванням 10 % від заробітку в прибуток держави

у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 287 КК України

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., уродженця м. Рівного, українця,
громадянина України,
неодруженого, експедитора ПФ
«ПАВЛ», з середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_2 не судимого

у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

встановив:

9 червня
2007 року приблизно о 03.30 ОСОБА_1,
перебуваючи за кермом автомобіля „ЗИЛ 4316" н.з. НОМЕР_1 в с.
Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, працюючи водієм на приватній фірмі
«ПАВЛ», знаючи, що ОСОБА_2 не має посвідчення водія
відповідної категорії, грубо порушуючи
вимоги пункту 2.9 (г) Правил дорожнього руху,
який забороняє водієві передавати керування транспортним засобом
особам, які не мають при собі
посвідчення водія на право керування ним,
умисно, шляхом передачі
керма, допустив ОСОБА_2 до керування
вказаним автомобілем.

ОСОБА_2, керуючи автомобілем „ЗИЛ 4316" н.з.
НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, рухаючись в темну пору доби з увімкненим
ближнім світлом фар, зі швидкістю
приблизно 5-10 км/год, заїжджаючи на
територію приватної фірми „ПАВЛ", що
АДРЕСА_3, проявив неуважність до
дорожньої обстановки, не
переконався, що це буде безпечним і не
створить небезпеки іншим учасникам руху,
не обрав безпечний правий

бічний
інтервал, вчинив наїзд на охоронця
вказаної фірми ОСОБА_6, яка стояла
нерухомо, чекаючи, поки проїде вказаний транспортний засіб.

В
результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні
ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3померла
в лікарні.

В
прямому безпосередньому причинному зв'язку з виникненням ДТП і шкідливими
наслідками, які настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_2 таких
пунктів Правил дорожнього руху, які
вимагають:

· п. 10.1.
Перед початком руху, перестроюванням та
будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод
або небезпеки іншим учасникам руху

· п. 13.3.
Під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду
необхідно дотримувати безпечного інтервалу,
щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Крім цього, ОСОБА_2 порушив наступні пункти Правил
дорожнього руху, які вимагають:

· п. 1.4. Кожен учасник
дорожнього руху має право розраховувати на те,
що й інші учасники виконують ці Правила.

· п. 1.5.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні
створювати небезпеку чи перешкоду для руху,
загрожувати життю або здоров'ю громадян,
завдавати матеріальних збитків;

· п. 2.1. Водій
механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право
керування транспортним засобом відповідної категорії і

талон, що додається до посвідчення;

- п.
2.З. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,

стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом

транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності,
суд вважає, що вина підсудного у
скоєному повністю доведена.

У зв"язку з
тим, що учасники судового розгляду не
оспорюють фактичні обставини справи, суд
вважає за можливе визнати дослідження доказів щодо цих обставин
недоцільним. При цьому дані факти
вважаються дослідженими та встановленими в судовому засіданні, оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи доведені
наявними у справі доказами, які не
потребують дослідження у ході судового розгляду справи. При цьому суд
переконався у тому, що підсудні
правильно розуміють зміст всіх обставин справи,
які б підлягали б доказуванню і ними не заперечуються і сумнівів у
добровільності та істиності їх позиції немає. Підсудному роз"яснено, що він при відмові від дослідження доказів
щодо фактичних обставин справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в
апеляційному порядку. Усвідомивши це,
підсудний настояв на істиності своєї позиції у визнанні вини і
викладених обставинах справи.

Крім
визнання підсудними своєї вини, їх вина
у скоєному підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_7 / а.с. 53 /,
даними протоколів огляду місця ДТП / а.с. 12-14 /, відтворення обстановки та обставин події з
ОСОБА_2 / а.с. 54 /, подорожнього листа
/ а.с. 28 /, трудової книжки / а.с. 124
/, висновку судово-медичної експертизи /
а.с. 61 /, автотехнічних експертиз /
а.с. 70, 81 /, речовим доказом / а.с. Зб /.

Таким
чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи
особою, відповідальною за технічний стан
та експлуатацію транспортного засобу,
допустив ^йо" керування транспортним засобом особу, в якої не має права на керування транспортним
засобом, що спричинило смерть
потерпілого, тому його дії суд
кваліфікує за ч.1 ст. 287 КК
України, а ОСОБА_2, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки

дорожнього
руху, що спричинило смерть
потерпілого, тому його дії суд
кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України.

При
обранні виду і визначенні міри покарання кожному засудженому, суд враховує,
що злочин, в якому
обвинувачується підсудний ОСОБА_1 згідно
ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, ОСОБА_2 - тяжким, дані особи на час скоєння злочину не
судимі, здорові та працездатні, працевлаштовані, потерпілий не має до них будь-яких
претензій, просить суворо їх не карати.

Обставин, що обтяжують покарання підсудних, судом не встановлено.

До
обставин, що пом»якшують їх
покарання, суд відносить їх щире
каяття, активне сприяння розкриттю
злочину.

За таких
умов суд вважає, що виправлення та
перевиховання підсудного ОСОБА_2 можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його
поведінкою з боку органів кримінально-виконавчої системи, тому вважає за можливе звільнити його від
покарання з випробовуванням, поклавши на
нього певні обов"язки.

У
зв"язку з відсутністю у підсудного ОСОБА_1 права керувати транспортними
засобами суд вважає за можливе не застосовувати до нього такий вид додаткового
покарання.

На підставі
наведеного та керуючись ст. 323, 324,
335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 287 КК
України і призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. без
позбавлення спеціального права.

На підставі
ч.3 ст. 72 КК України покарання
виконуються самостійно.

ОСОБА_2
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК
України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири
роки без позбавлення спеціального права.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити
засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить
нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

Зобов"язати
ОСОБА_2 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний
захід підсудним до вступу вироку в закону силу залишити попередній -підписка
про невиїзд.

Речовий
доказ: автомобіль «ЗИЛ 4316»
н.з.НОМЕР_1, який переданий на
зберігання ОСОБА_5, залишити йому.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду ..Рівненської області через
Рівненський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.