Справа № 357/4649/15-к
1-кп/357/386/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.05.2015 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, який надійшов 31.03.2015 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000018 за ст.407 ч.3 КК України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старі Петрівці Вишгородського району, Київської області, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, із базовою загальною середньою освітою, призваного за мобілізацією 19 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи призваним по мобілізації військовослужбовцем та проходячи військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, з 5 листопада 2014 року до 18 березня 2015 року не з`являвся вчасно на службу без поважних причин строк тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що він приймав участь в АТО, служив у Донецькому аеропорті, звідки його вивели під час ротації, після чого проходив службу в АДРЕСА_2 , лікувався як в цивільній поліклініці за місцем проживання, так і у військовому госпіталі з приводу грижі хребта, після чого залишився вдома за місцем проживання, так як повірив чуткам про те, що потрібно знаходитись вдома чекати телефонного дзвінка для з`явлення на службу. Коли йому по телефону повідомили, що проти нього порушено кримінальне провадження, одразу ж з`явився у військову частину. Розумів, що перебуваючи вдома вчинює злочин, в чому розкаюється, просить засудити його до покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному, з 5 листопада 2014 року до 18 березня 2015 року, не з`явленні на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад один місяць, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, характеризується посередньо за місцем проходження служби, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

У скоєному ОСОБА_4 чистосердечно розкаюється - наведену обставину суд розцінює як пом`якшуючу відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який приймав участь в АТО, того, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, вперше, суд вважає особу підсудного такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на органи виконання покарань Вишгородського РВГУ МВС України в Київській області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5 Закаблук