Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/14/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_8 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2013 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Вільшанка Голованівського району Кіровоградської області, не одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 8 років 2 місяці,

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнаний винним у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що потягло смерть потерпілого за таких обставин.

01.06.12 року, близько 22 год. 30 хв., в смт. Вільшанка Кіровоградської області ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , з метою з`ясувати стосунки з останнім. Знаходячись в приміщенні житлового будинку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на підставі особистих неприязних стосунків, реалізовуючи умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_9 удари кулаками в обличчя, в результаті чого ОСОБА_9 впав на підлогу. Після цього ОСОБА_8 продовжив бити останнього ногами в передню та бокову частину грудної клітини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: синців /5/ та ссадини /1/ в області обличчя, синців /3/ в області лівої верхньої кінцівки, синців /6/ в області правої верхньої кінцівки, синців /2/ в області правого бедра, закритого перелому грудини у верхній третині з крововиливом в навколишні м`які тканини, закритого перелому з крововиливом в навколишні м`які тканини: шостого ребра по лівій біля грудинної лінії, першого, другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого ребра по лівій середній ключичній лінії, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого ребра по лівій передній підмишечній лінії, першого, другого, третього, четвертого, п`ятого ребер по правій середній ключичній лінії, четвертого, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого, десятого ребра по правій передній підмишечній лінії, які в сукупності у живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Наслідком отриманих тілесних ушкоджень, у вигляді множинних переломів ребер, став травматичний шок, розвиток якого привів до смерті ОСОБА_9 .

В своїй доповненій апеляції ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду стосовно нього, звільнивши його на підписку про невиїзд, а справу повернути на додаткове розслідування через неповноту та неправильність досудового слідства, під час якого провести всі необхідні судово-медичні експертизи, в тому числі і експертизу його ДНК. Також просив закрити кримінальну справу через недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого його злочину.

В обґрунтування вимог зазначає, що вирок не відповідає дійсності, так як він не вчиняв злочину стосовно потерпілого ОСОБА_9 , і в загалі не був на місці скоєння злочину. Також судом безпідставно було відмовлено в призначенні його матері захисником по справі, а також відмовлено в проведенні додаткових судово-медичних експертиз, та додаткового допиту свідків, які вже допитувались в суді.

Крім того, зазначає, що він не згоден з висновками експертизи, згідно якої кров людини, яка виявлена на місці скоєння злочину, може належати як потерпілому ОСОБА_9 , так і йому. На його думку, не було встановлено коли та де потерпілому були нанесені тілесні ушкодження, тобто не встановлено місце події.

Також вказав, що під час досудового розслідування на нього співробітниками міліції здійснювався психологічний та фізичний тиск. Факт застосування до нього недозволених методів слідства може підтвердити свідок ОСОБА_10 , який був очевидцем неправомірної поведінки працівників правоохоронних органів щодо нього.

Суд першої інстанції в порушення вимог КПК України та положень Європейської Конвенції з основоположних свобод та прав людини його заяви та клопотання з приводу цього не перевірив, у встановленні та допиті свідка ОСОБА_10 , безпідставно відмовив, чим грубо порушив його право на захист.

Крім того, вказав, що під час судового розгляду справи також були допущені інші чисельні порушення кримінально-процесуального законодавства, так в судовому засіданні 24.12.2012 року був відсутній прокурор, потерпіла, свідки, через що суддя вирішили провести засідання в Вільшанському районному суді, однак фіксація перебігу судового засідання технічними засобами в цей день не проводилась. Більш того, вважає, що показання, які він дав в судовому засіданні, у вироку виявились перекрученими, та такими, що не відповідають дійсності.

Також, не відповідають дійсності показання свідків, на яких посилається районний суд в своєму вироку, через, що не відповідають дійсності й висновки суду щодо його винуватості у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_8 , та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляцію, думку прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з поверненням справи на новий судовий розгляд у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, з таких підстав.
Згідно ст. 370 КПК України істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу в постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову. Вирок в усякому разі належить скасувати якщо порушено право обвинуваченого на захист.
У зв`язку із скасуванням вироку внаслідок істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення винності та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 47, 11 до Конвенції «проголошує одну з основоположних цінностей демократичного суспільства і, по суті, беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке , що принижує гідність, поводження або покарання. Як випливає із практики Європейського суду, в таких справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Наведені положення конвенції та практика Європейського суду, що відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV « про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються при розгляді справ як джерело права, не були враховані судом першої інстанції.

Так, згідно вироку суду першої інстанції винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінуємого злочину прямо підтверджується лише показаннями самого ОСОБА_8 , які він надавав в ході досудового слідства та протоколом відтворення обстановки та обставин події за його участю. Інші докази зібрані у справі, не є прямими доказами винуватості саме засудженого у вчиненні інкримінуємого йому злочину, а лише встановлюють сам факт заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 подано заяву про відмову від показань, даних ним під час досудового розслідування, оскільки на нього здійснювався психологічний тиск та погроза фізичної розправи (а.с. 14 Т.2).
Крім того, ОСОБА_8 , під час розгляду справи судом першої інстанції заявляв в судовому засіданні, яке відбулося 22.01.2013 року, що визнав себе винним у зв`язку з тим, що йому погрожували фізичною розправою і в райвідділі і в СІЗО. Вказує, що на нього також здійснювався психологічний тиск з боку адвоката, а також, що адвокат ОСОБА_11 приймав лише участь на відтворенні обстановки та обставин події за участю ОСОБА_8 ( а. с. 168 об. Т. 2).
Більше того, ОСОБА_8 неодноразово, в судових засіданнях суду першої інстанції заявлялись клопотання про проведення перевірки стосовно здійснення на нього під час проведення досудового слідства з боку співробітників міліції незаконних методів слідства і, зокрема, застосування психологічного та фізичного тиску, а також в судових засіданнях 24.01.2013 року та 14.02.2013 року заявлялося клопотання про виклик до суду для допиту у якості свідка ОСОБА_12 , який був свідком, як заступник начальника РВВС йому погрожував неприємностями у разі не підписання кримінальної справи разом з адвокатом Гірником, а також був свідком спілкування слідчого із ОСОБА_8 (а.с. 168 об. - 170 Т. 2) та був безпосереднім свідком того, як на нього здійснювався співробітниками міліції психологічний та фізичний тиск.
Разом із тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_8 та не перевірив факту вчинення на останнього психологічного та фізичного тиску з боку співробітників міліції та не вжив заходів для встановлення особи та допиту свідка ОСОБА_12 , чим порушив право останнього на захист.

Про вказані допущені порушення прав на захист ОСОБА_8 судом першої інстанції вказано в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року, якою скасовано ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 червня 2013 року (а.с. 339-340 Т.2).
Слід зазначити, що судом апеляційної інстанції за результатами попереднього розгляду надавалось прокурору Кіровоградської області окреме доручення стосовно проведення перевірки, в порядку ст.97 КПК України, по фактам викладеним в заявах та апеляції ОСОБА_8 щодо застосування до нього в ході досудового слідства співробітниками міліції психологічного та фізичного тиску, в результаті чого він надав визнавальні показання, до вказаного доручення направлялись копії заяв, клопотань та апеляції ОСОБА_8 .
У дорученні було вказано, що ОСОБА_8 в суді першої інстанції наполягав, що саме свідок ОСОБА_10 може підтвердити факти застосування до нього незаконних методів слідства співробітниками міліції, і його обов`язково необхідно допитати з цього приводу та ставилось питання про перевірку вказаних фактів викладених в заявах, клопотаннях та апеляції ОСОБА_8 .
Разом із тим, проведена перевірка була проведена не повно, особа свідка ОСОБА_10 встановлена не була, допитаний з приводу вказаного факту даний свідок не був. Тобто фактично окреме доручення виконане не було.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 370 КПК України вирок в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист.

З огляду на викладене, ураховуючи вище викладене у сукупності, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції справи істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, що є безумовними підставами для скасування вироку як незаконного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд до суду, який постановив вирок, але в іншому складі суду.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишити - взяття під варту, оскільки саме цей запобіжний захід зможе забезпечувати його належну поведінку.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно усунути порушення, які стали підставами для скасування вироку, детально повно та всебічно перевірити всі зібрані по справі докази, надати можливість ОСОБА_8 при розгляді справи вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Суду слід всебічно та повно перевірити твердження ОСОБА_8 з приводу застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства, застосування фізичного та психологічного тиску співробітниками міліції, встановити особу свідка ОСОБА_10 та допитати його в судовому засіданні з цього приводу, перевірити всі доводи викладені у заявлених клопотаннях по справі ОСОБА_8 та його захисником адвокатом ОСОБА_7 та за результатами розгляду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 362, 370, 374 КПК України 1960 року та п.15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів, -
УХ В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2013 року стосовно ОСОБА_8 , скасувати.

Справу повернути на новий судовий розгляд в Голованіський районний суд Кіровоградської області, але в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишити взяття під варту.

У клопотанні ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу із взяття під вату на підписку про невиїзд відмовити.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4