У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Синявського О.Г,

суддів

Глоса Л.Ф. і Гриціва М.І.,

прокурора

Волошиної Т.Г.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 9 грудня 2008 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженої ОСОБА_1
та потерпілоїОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 31
березня 2008 року щодо засудженої ОСОБА_1,

встановила:

вироком
Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2008 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Малі Пузирки Красилівського району Хмельницької області, жительку смт
Антоніни Красилівського району Хмельницькоїобласті, раніше не судиму,

за ч. 2 ст. 125 КК України виправдано за відсутністю в її
діях складу злочину й відмовлено у задоволенні цивільного позову потерплої
ОСОБА_2

ОСОБА_1, обвинувачувалася у порядку ст. 27 КПК України у
тому, що вона 20 жовтня 2006 року близько 17 години біля домоволодіння АДРЕСА_1
на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки ізОСОБА_2 умисно
заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом
здоров'я.

За апеляцією потерпілої вирок місцевого суду скасовано Апеляційним судом Хмельницької
області, яким постановлено свій вирок від 31 березня 2008 року. Цим вироком
ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України і за цим законом їй призначено
покарання у виді громадських робіт на
строк 240 годин. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 на
відшкодування матеріальної та моральної
шкоди 3 462 грн. 46 коп.

У касаційних
скаргах:

- засуджена посилається на те, що
апеляційний суд не в повній мірі врахував сукупність всіх обставин і прийшов до
помилкового рішення про скасування вироку суду першої інстанції. Вважає,
що в основу вироку суд поклав
неправдиві, непослідовні показання потерпілої та свідків ОСОБА_3 й
ОСОБА_4, не взявши до уваги пояснення
експерта Герасимчука І.П. Також не погоджується з розміром цивільного позову.
Просить вирок апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону скасувати, залишивши в силі вирок місцевого суду;

- потерпіла просить збільшити розмір
цивільного позову.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора Волошиної Т.Г. про скасування
вироку зі звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі
Закону України “Про
амністію” від 19 квітня 2007 року, перевіривши матеріали справи та, обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
потерпілоїОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу засудженої
ОСОБА_1 належить задовольнити частково з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у порядку ст. 27 КПК
України ОСОБА_1 обвинувачувалася у вчиненні 20 жовтня 2006 року щодо
потерпілоїОСОБА_2 злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно зі ст. 12 КК України, цей злочин є злочином
невеликої тяжкості.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_5, яка народиласяІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 44)

На час набрання чинності Законом України “Про амністію” від 19 квітня 2007
року Гебді Ользі не виповнилося 18 років і щодо неї обвинувачена не була позбавлена
батьківських прав.

Таким чином,
ОСОБА_1 підпадає під дію ст. 1
зазначеного Закону, а отже, вона є
суб'єктом амністії.

Після набрання чинності цим Законом кримінальна справа
щодо ОСОБА_1 розглянута судом ще була.

В судових засіданнях
25 червня та 18 липня 2007 року
ОСОБА_1 погоджувалася на застосування щодо неї амністії. (а.с. 64, 65)

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України “Про амністію” від 19 квітня 2007
року підлягають звільненню від кримінальної відповідальності в порядку та на
умовах, визначених цим Законом, особи, які підпадають під дію ст. 1 цього
Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні суду, але не
розглянуті судами або розглянуті, але вироки не набрали законної сили, про
злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

Апеляційний суд, скасувавши виправдувальний вирок суду
першої інстанції, зазначених вимог закону не врахував та за наявності підстав
для звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності постановив щодо неї
обвинувальний вирок.

Як убачається із заяви ОСОБА_1 від 26 листопада 2008
року, надісланої Верховному Суду України, вона не заперечує щодо застосування
до неї Закону України “Про амністію” від
19 квітня 2007 року.

За таких обставин вирок апеляційного суду, як такий, що
постановлений у порушення вимог закону, підлягає скасуванню, а ОСОБА_1
звільненню від кримінальної відповідальності.

На підставі
наведеного та керуючись ст. ст.
394 - 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу потерпілоїОСОБА_2 залишити без
задоволення, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2008 року щодо
ОСОБА_1скасувати та на підставі п. “б”
ст. 1, ст. 6 Закону України “Про
амністію” від 19 квітня 2007 року звільнити її від кримінальної
відповідальності.

Судді:

Синявський О.Г. Гриців М.І. Глос Л.Ф.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення захисника
ОСОБА_6, який підтримав касаційну скаргу засудженого, думку представника малолітнього
потерпілого ОСОБА_7- ОСОБА_8, прокурора Микитенка О.П. про
відсутність підстав для її задоволення, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у
порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тяжкі та
середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам
справи, засудженим не оспорюються і
підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом досліджено всебічно,
повно й об'єктивно.

Його дії за ч.2
ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, апеляційний суд дотримався
вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ним
злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують покарання, й навів
у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги, що засуджений
вчинив злочин щодо двох потерпілих, одним з яких є малолітній, якому заподіяно
тяжке тілесне ушкодження. До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9, суд правильно відніс вчинення ним
злочину у стані алкогольного сп'яніння, в якому той знаходився під час
керування транспортним засобом, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху
України.

Також апеляційним судом ураховано ті дані й обставини, на
які є посилання в касаційній скарзі, зокрема, щире каяття засудженого,
позитивну характеристику, те, що він вперше притягується до кримінальної
відповідальності та частково відшкодував матеріальні збитки.

Урахувавши наведені вище обставини в їх сукупності, суд
обґрунтовано призначив ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України близьке до
мінімальної межі цього закону покарання.

Таке рішення суду
відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначене засудженому
покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових
злочинів. Підстав вважати його несправедливим через суворість немає. Не
залучення до справи як цивільного
відповідача страхову компанію “Дженералі
Гарант” не вплинуло на обґрунтованість призначеного засудженому за видом та
розміром покарання. Тому доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_9 призначено
покарання без дотримання вимог закону, є безпідставними.

Цивільний позов вирішено відповідно до вимог цивільного і
кримінально-процесуального законодавства.

Враховуючи
викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної
скарги засудженого і скасування вироку апеляційного суду щодо нього.

На підставі
наведеного та, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду
Волинської області від 22 січня 2008 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Судді:

Міщенко С.М. Вус С.М. Глос Л.Ф.