Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 11-кп/781/453/13 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бурко Р. В.
Категорія 121 (101) Доповідач в
колегії апеляційного суду Бабич О. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2013 року колегія суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Бабича О.П.,

суддів:
Драного В.В., Поступайло Н.І.,

за участю: секретаря судового
засідання Ковальової Н.Д.,

прокурора відділу прокуратури
Кіровоградської області Добрової
Н.І.,

потерпілої ОСОБА_1, її
представника- адвоката ОСОБА_2,

захисників-адвокатів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

обвинувачених ОСОБА_5 та

ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровоград матеріали
кримінального провадження №0001200
стосовно ОСОБА_5 і ОСОБА_6 обвинувачених
у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2
ст.121 КК України, за апеляційними
скаргами потерпілої ОСОБА_1 та
обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на
вирок Кіровського районного суду м.
Кіровоград від 22.10.2013 року, яким

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця міста Кіровограда, українця,
громадянина України, працюючого ВАТ
«Олійна», різноробочим, не одруженого,
освіта середня-спеціальна,
зареєстрованого АДРЕСА_1, проживаючого
місто АДРЕСА_2, раніше судимого,
останній раз 07.02.2012 року Ленінським
районним судом міста Кіровограда за ч.
1, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років
позбавлення волі, на підставі статті 75
КК України звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим і засуджено за ч.2
ст.121 КК України на 8 років позбавлення
волі.

На підставі ст.71 КК України, за
сукупністю вироків, до покарання
призначеного за даним вироком,
частково приєднано не відбуту частину
покарання за вироком Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 07
лютого 2012 року та остаточно призначено
ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення
волі строком на 9 (дев'ять) років.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженця міста Кіровограда, українця,
громадянина України, не працюючого, не
одруженого, освіта середня -
спеціальна, зареєстрованого та
проживаючого місто АДРЕСА_3, раніше
неодноразово судимого: 13.10.2004 року
Кіровським районним судом міста
Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України до 3
років 3 місяців позбавлення волі;
03.12.2007 року Кіровським
райсудом міста Кіровограда за ст.ст. 198,
70 КК України до 4 років позбавлення
волі; 11.06.2013 року
Кіровським райсудом міста Кіровограда
за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років
позбавлення волі,

визнано винуватим та засуджено за ч.2
ст.121 КК України на 8 років позбавлення
волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом часткового
складання покарання, призначеного
даним вироком, з покаранням,
призначеним вироком Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 11.06.2013
року, призначено ОСОБА_6 остаточне
покарання у виді позбавлення волі
строком на 9 років.

Згідно вироку суду обвинувачений
12.02.2013 року о 20 год. обвинувачений
ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, після сумісного розпивання
спиртних напоїв разом з потерпілим
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, знаходячись біля
станції зв'язку залізничного вокзалу
міста Кіровоград, що розташована по
вулиці Братиславська, 7 в м. Кіровоград,
в ході раптово виниклих неприязних
стосунків з приводу того, що потерпілий
ОСОБА_7 став вихвалятися, що раніше
працював у виправній колонії №6 м.
Кіровоград та став їм погрожувати, що
помістить їх до в'язниці, це сильно
обурило ОСОБА_6 і ОСОБА_5. Після чого
ОСОБА_6 з ОСОБА_5, маючи умисел на
спричинення тілесних ушкоджень, за
попередньою змовою, почали завдавати
тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7.
ОСОБА_5 наніс п'ять ударів кулаками по
ребрам та грудній клітці потерпілого
ОСОБА_7, а ОСОБА_6. наніс сім ударів
кулаками рук по обличчю потерпілого
ОСОБА_7 Потім ОСОБА_5, продовжуючи свій
злочинний намір, за попередньою змовою
з ОСОБА_6 наніс 10 ударів кулаками рук в
область грудної клітки потерпілому
ОСОБА_7, від яких останній впав на землю.
ОСОБА_5, продовжуючи наносити удари
потерпілому ОСОБА_7, завдав тому сім
ударів кулаками рук та ліктем в область
грудної клітки та ребер. Під час, коли
ОСОБА_5 наносив удари, ОСОБА_6. наніс 10
ударів каблуками туфель, в які був
взутий, в область грудної клітки, тим
самим ОСОБА_6. та ОСОБА_5 спричинили
потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження
у вигляді закритої черепно-мозкової
травми: рани правої надбрівної дуги,
синець правого ока, садна лобного бугра
зліва з переходом на скроневу та
частково вилицюватої області,
крововилив в м'які ткані
тім'яно-потилочної області заправа,
крововилив під м'які мозкові оболонки;
закритої тупої травми грудної клітини:
два садна по передній поверхні грудної
клітини зліва, по передній ключичної і
передній підпахової лініями, повний
поперечний перелом тіла грудини,
багато чисельні переломи ребер - зліва
по середньо-ключичної лінії - 2,3,4,7; по
передньопахової лінії - 5. 6,7,8; по
середньо-пахової лінії - 9,10; по
навколохребетної лінії - 5,6,7,8,9, при
цьому відламки 4,6 і 8,9 ребер пошкоджують
вісцелярну, парієнтальну плевру та
ткань легені. Переломи ребер зправа: по
середнеключичної лінії - 2,3,4,7; по
передньопахової лінії - 5,9,10; по
середньопахової лінії - 8, при цьому
відламки 6 ребра пошкоджують
вісцелярну, парієнтальну плевру та
ткань легені, які відносяться до
категорії тяжких тілесних ушкоджень,
які небезпечні для життя під час їх
спричинення та тілесні ушкодження у
вигляді закритої тупої травми черевної
порожнини: садна проекції крил
клубових кісток, крововилив в корінь
брижи тонкого кишечника; закритої
тупої травми зачеревного простору:
садна області поперек, великі
крововиливи в при ниркової клітковини
і паренхіму нирок; багато- чисельні
синьці з садна обох кісток рук з боку
тильної поверхні, обох гомілок по
передній поверхні, які відносяться до
категорії легких тілесних ушкоджень,
які по критерію тривалості розладу
здоров'я , строком до 6 діб. Після чого,
ОСОБА_6., розуміючи, що потерпілий
ОСОБА_7 не чинить опору, взяв за одяг,
перетягнув до каналізаційного
колодязя, що знаходився біля станції
зв'язку залізничного вокзалу міста
Кіровоград, що розташована по вулиці
Братиславська, 7 в м. Кіровограді, де
опустив його в даний колодязь. В
подальшому ОСОБА_6. та ОСОБА_5 з місця
злочину скрилися, а потерпілий ОСОБА_7
від отриманих тілесних ушкоджень у
вигляді геморагічного шоку внаслідок
розвитку гострої крововтрати, яка
виникла в результаті закритої тупої
травми грудної клітки з виникненням
багаточисельних переломів ребер, з
пошкодженням листків плеври і ткані
легенів, помер.

У апеляційній скарзі та
доповненні до неї потерпіла ОСОБА_1
просить скасувати вирок суду першої
інстанції та ухвалити новий, яким
перекваліфікувати дії обвинувачених
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ч.2 ст.121 КК України
на ст.ст. 115 ч.2 п.п. 4,6,12 та 187 ч.2 КК України
і призначити їм більш суворе покарання,
вказуючи на те, що останні після
нанесення її синові ОСОБА_7 смертельних
тілесних ушкоджень, вкинули його до
каналізаційного колодязя і це вказує
на те, що вони усвідомлювали те, що він
вже загинув, а тому вирішили тим самим
приховати сліди злочину.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить
скасувати вирок суду першої інстанції
як незаконний та закрити вказане
кримінальне провадження за
відсутністю в його діях складу злочину.

Вказує, що дійсно, 12.02.2013 року він разом
з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 завітали до ОСОБА_7 з
яким розпивали спиртні напої біля
станції зв'язку залізничного вокзалу
міста Кіровограда. Потім ОСОБА_7 став
вихвалятися, що раніше працював у
виправній колонії № 6 м. Кіровограда та
став їм погрожувати, що помістить їх до
в'язниці. Це сильно обурило ОСОБА_6, який
наніс п'ять ударів кулаками рук по
ребрам та грудній клітці потерпілого
ОСОБА_7. та 10 ударів каблуками туфель, в
які був одягнений, в область грудної
клітини. Розуміючи, що ОСОБА_7 не чинить
опору, ОСОБА_6. взяв за одяг ОСОБА_7
перетягнув його до каналізаційного
колодязя, що знаходився неподалік, куди
опустив потерпілого.

Сам він будь-яких тілесних ушкоджень
ОСОБА_7 не спричиняв, до скоєння,
злочину передбаченного ч.2 ст.121 К
України, він не причетний. Під час
досудового розслідування внаслідок
недозволених методів досудового
слідства він оговорив себе за
вказівкою слідчого.

Обвинувачений ОСОБА_6. просить
скасувати вирок суду першої інстанції
як незаконний, а справу направити на
додаткове розслідування, у зв'язку з
однобічністю та неповнотою як
досудового так і судового слідства,
невідповідністю висновків суду,
викладених у вироку, фактичним
обставинам справи та істотним
порушенням кримінально-процесуального
закону.

Зазначає, що він дійсно завдавав
тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7,
а саме наніс п'ять ударів кулаками рук
по ребрам та грудній клітці
потерпілому ОСОБА_7. Крім того наніс 10
ударів каблуками туфель, в які був
взутий, в грудну клітку. Розуміючи, що
ОСОБА_7 не чинить опору, взявши за одяг,
перетягнув його до каналізаційного
колодязя, що знаходився неподалік, куди
опустив потерпілого для того щоб той
протверезів. Потім вирішив закрити
колодязь кришкою, але вона виявилась
замалою та впала вниз на потерпілого. В
послідуючому він, злякавшись, попросив
ОСОБА_8 і вони разом витягли ОСОБА_7 з
каналізаційного колодязя та відвели
дому де викликали швидку медичну
допомогу.

Стверджує, що умислу на спричинення
тяжких тілесних ушкоджень, які б
спричинили смерть потерпілому, у нього
не було. В цей день спиртних напоїв не
вживав. Тілесні ушкодження потерпілому
наносив лише він один. ОСОБА_5 і ОСОБА_8
ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не наносили.
ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спиртні напої
в цей день вживали. Не заперечує, що він
наносив удари потерпілому, але умислу
убити його не мав, а наносив удари з
метою самозахисту. Крім того вважає, що
при падінні в каналізаційний люк
потерпілому також могли бути заподіяні
тілесні ушкодження, але орган
досудового слідства цю обставину не
перевірив. В ході досудового слідства
внаслідок недозволених методів
досудового слідства він оговорив
ОСОБА_5 за вказівкою слідчого ОСОБА_30

У доповненні ОСОБА_6. фактично змінив
свої апеляційні вимоги, посилаючись на
ті ж доводи, що і в апеляційній скарзі,
просить перекваліфікувати його дії на
ч. 1 ст. 119 КК України, та пом'якшити
призначене покарання шляхом
застосування до нього ст. 69 КК України,
призначивши остаточне покарання у виді
5 років 6 місяців позбавлення волі.

У своїх запереченнях на апеляційні
скарги обвинувачених ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, потерпіла ОСОБА_1 просить
залишити їх без задоволення, а її
апеляцію задовольнити в повному
обсязі.

Вказує, що твердження ОСОБА_6 про те, що
тілесні ушкодження потерпілому
наносив лише він один, треба
розцінювати як той факт, що він хоче
взяти всю вину за вбивство її сина на
себе, щоби ОСОБА_5 міг уникнути
кримінальної відповідальності,
оскільки обставини справи вказують на
те, що один ОСОБА_6. не зміг би нанести
таку велику кількість тілесних
ушкоджень, при тому що участь у справі
ОСОБА_8 заперечує сам ОСОБА_6..

У своїх запереченнях на апеляційні
скарги потерпілої ОСОБА_1 та ОСОБА_6,
обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що не
погоджується з твердженням ОСОБА_6 про
те, що він підходив до місця злочину о 23
годині, і потерпілий ОСОБА_7 знаходився
неподалік каналізаційного колодязя.
Насправді це була 21 година і потерпілий
ОСОБА_7 знаходився вже в колодязі і
звідти лунав його голос. Він намагався
його витягти, але не зміг, через що
вислухав від потерпілого нецензурну
лайку. Потім він плюнув на все що
відбувається і сказав їм щоб самі
розбирались між собою, а сам їх буде
чекати на вул. Червонозорівській куди й
пішов і де наступного ранку був
затриманий працівниками міліції.

Апеляційні скаргу потерпілої ОСОБА_1
він розцінює як надуману та вважає, що
вона пише скарги через помсту на нього
за те, що він не зміг захистити її сина.
Але ж він сам не думав, що так все
станеться.

Отже, вважає, що ніяких доказів, які б
вказували на його причетність до
скоєння ним інкримінованого йому
злочину в матеріалах справи немає.

У своїх запереченнях на апеляційну
скаргу потерпілої ОСОБА_1
обвинувачений ОСОБА_6. просить її не
приймати до уваги, оскільки вона хоче
щоб дії обвинувачених були
перекваліфіковані з ч.2 ст.121 КК
України на ст.ст. 115 ч.2 п.п. 4,6,12 та 187 ч.2
КК України та призначене більш суворе
покарання. Але ж, ніякого умислу на
позбавлення життя потерпілого або
заволодінням будь-яким його майном у
нього не було, через що апеляційна
скарга потерпілої ОСОБА_1 повинна бути
залишена без задоволення.

Заслухавши доповідача, потерпілу та її
представника, які підтримали свою
апеляційну скаргу і заперечили
апеляції сторони захисту,
обвинувачених та їх захисників, які
підтримали свої апеляційні вимоги і
заперечили апеляційні вимоги
потерпілої, заслухавши думку
прокурора, який вирок суду вважає
законним і обґрунтованим та просив
залишити його без змін, вивчивши
матеріали справи та перевіривши і
оцінивши апеляційні доводи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Висновки суду про доведеність вини
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є правильними і
ґрунтуються на наведених у вироку
доказах, які суд належним чином
дослідив, перевірив та оцінив у
сукупності.

Апеляційні доводи сторони захисту є
аналогічними тим, на яких вони
грунтували свій захист в суді першої
інстанції, та який їх ретельно
перевірив і дав правильну оцінку про їх
необґрунтованість і суперечливість.

Так, колегія суддів погоджується з
висновком суду, що заперечення
обвинувачених своєї вини у вчиненні
даного злочину спростовується
достовірними доказами, зокрема,
показаннями потерпілої ОСОБА_1, яка
пояснила, що о 14 годині у дворі бачила
сина, до якого підійшов ОСОБА_5. Після
цього о 23 годині, почувши шум у дворі,
вийшла на вулицю і побачила біля виходу
ОСОБА_6 та хлопця, яким в подальшому
виявився ОСОБА_8. На землі біля хлопців
лежав син ОСОБА_7 у непритомному стані,
у якого на обличчі були синці, на тулубі
крововиливи. Хлопці пояснили, що його
побив ОСОБА_5 із-за того, що ОСОБА_7
раніше працював в СІЗО м. Кіровоград.
Також вони пояснили, що витягли ОСОБА_7
з колодязя, до якого його вкину ОСОБА_5 і
просили не повідомляти міліцію.

Тобто про причетність до нанесення
тілесних ушкоджень ОСОБА_7 саме ОСОБА_5
потерпілій стало відомо від ОСОБА_6 та
ОСОБА_8, які доставили сина ОСОБА_7
додому, ще до того, як про даний злочин
стало відомо правоохоронним органам.

У зв'язку з цим твердження в судовому
засіданні і апеляційних скаргах
ОСОБА_6, свідка ОСОБА_8 і ОСОБА_5 про те,
що вони давали свідчення про
причетність останнього до умисного
нанесення тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_7 через застосування до них
недозволених методів слідства - є
безпідставними.

Крім того слід відмітити, що показання
потерпілої є послідовними протягом
усього провадження у даній справі. Їх
достовірність не була поставлена під
сумнів стороною захисту вагомими
доводами і вони повністю узгоджуються
з даними, які містяться у досліджених в
судовому засіданні письмових доказах.

Зокрема, протоколами слідчих
експериментів з ОСОБА_8, ОСОБА_6 які в
деталях показали на місці як, і за яких
обставин відбулося побиття
потерпілого ОСОБА_7, та в якому приймали
участь обоє обвинувачених ( т.1 53-58,
221-225).

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 189 від 7.03.2013 року виявлені
у потерпілого тілесні ушкодження могли
утворитися при обставинах, вказаних у
протоколах вказаних слідчих
експериментів.

Крім цього наведені докази також
узгоджуються іншими письмовими
доказами у справі, зокрема: протоколом
огляду місця події від 13.02.2013 року у
якому виписано обставини виявлення
трупу ОСОБА_7 та зафіксовано наявні на
його тілі тілесні ушкодження (т.1
а.с.10-15), з протоколом огляду трупа від
13.02.2013 року (Т.1 а.с.23-27); з висновком
судово-медичної експертизи № 189 від
28.03.2013 року у якому зафіксовано
характер та ступінь тяжкості виявлених
у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. (т.1
а.с.131-135). При чому дані про їх
кількість і локалізацію узгоджуються з
даними, які встановлені при проведенні
вказаних слідчих експериментів.

На переконання колегії висновок суду
першої інстанції про достатність
доказів вини обвинувачених у
інкримінованому їм злочині повністю
доведена. Щодо цього суд зазначив у
вироку, що будь-яких підстав ставити
під сумнів сукупність вказаних доказів
немає. При цьому непослідовну позицію
обвинувачених у процесі розслідування,
оговорювання працівників міліції у
застосуванні недозволених методів
фізичного впливу, з огляду на
відсутність будь-яких скарг щодо цього
до правоохоронних органів, суд
обґрунтовано визнав як спосіб захисту,
введення суду в оману та уникнення
відповідальності за вчинений злочин.
Непослідовність і неправдивість
тверджень обвинувачених
прослідковується навіть при аналізі їх
апеляційних скарг та заперечень
апеляційних вимог іншої сторони. Так, і
ОСОБА_6. і ОСОБА_5 у своїх апеляційних
скаргах вказують на те, що тілесні
ушкодження потерпілому умисно
наносилися і після того, як той впав на
землю і не чинив ніякого опору. Тобто
доводи ОСОБА_6 про те, що він наносив
тілесні ушкодження ОСОБА_7 захищаючись,
є безпідставними, як і його доводи про
вчинення ним вбивства через
необережність, оскільки ударів було
заподіяно велику кількість і з великою
силою в життєво важливу частину тіла,
грудну клітку та голову.

Про непослідовність і суперечливість
доводів сторони захисту свідчить і
зміст заперечення ОСОБА_5 на апеляційну
скаргу ОСОБА_10 де він стверджує, що
намагався, зокрема, витягти з
каналізаційного колодязя потерпілого
ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_8.
Однак такі пояснення подій на місці
злочину не узгоджуються з апеляційними
доводами ОСОБА_6 та його показаннями і
показаннями ОСОБА_8, які вказують, що
лише вони удвох витягали потерпілого з
колодязя, а ОСОБА_5 пішов від них.

Тому суд обґрунтовано відкинув
показання обвинувачених про
непричетність ОСОБА_5 до вчиненого
злочину та визнав не обгунтованими
доводи їх захисників про те, що
обвинувачення ґрунтується на
припущеннях і є недоведеним.

Апеляційні вимоги потерпілої про
необхідність перекваліфікації дії
обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ч.2
ст.121 КК України на ст.ст. 115 ч.2 п.п. 4,6,12 та
187 ч.2 КК України, є такими, що лежать за
межами пред'явленого їм обвинувачення
за ч. 2 ст. 121 КК України, яке
підтримувалося прокурором протягом
всього судового розгляду у суді першої
інстанції. У зв'язку з чим районний суд,
розглядав справу відповідно до ст. 337
КПК України, в межах висунутого
обвинувачення.

Згідно ч. 4 ст. 404 КПК України суд
апеляційної інстанції не має права
розглядати обвинувачення, що не було
висунуте в суді першої інстанції. За
таких обставин апеляційна скарга
потерпілої має бути залишеною без
задоволення, оскільки вона містить
вимоги щодо притягнення обвинувачених
до кримінальної відповідальності за
більш тяжкими статтями кримінального
закону, тобто обвинуваченням, яке не
було інкриміноване обвинуваченим.

Перевіряючи правильність призначення
покарання обвинуваченим, колегія
суддів встановила, що суд у повній мірі
дотримався вимог ст.ст.50,65 КК України,
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, який віднесений законом до
категорії тяжких, та особи винуватих,
які посередньо характеризуються за
місцем проживання, страждають
психічно-поведінковими розладами
внаслідок вживання алкоголю, є не
одруженими, ОСОБА_6. ніде не працює,
ОСОБА_5 є працюючим.

При цьому було враховано відсутність
пом'якшуючих покарання обставин, а
вчинення злочину у стані алкогольного
сп'яніння, суд правильно визнав як
обставину, що обтяжує покарання
обвинувачених.

Крім того, з врахуванням того, що
обвинувачені вчинили злочини маючі не
зняті і непогашені судимості, суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про можливість їх виправлення
в місцях позбавлення волі. При цьому
суд правильно застосував до ОСОБА_5 ст.
71 КК України, оскільки він вчинив
злочин в період іспитового строку за
попереднім вироком, а до ОСОБА_6
положення ч. 4 ст. 70 КК України, так як
він вчинив даний злочин до винесення
вироку 11.06.2013 року Кіровським районним
судом м. Кіровоград стосовно нього.
Також колегія суддів погоджується з
доводами суду першої інстанції, що
застосування до обвинувачених ст. 69, 75
КК України за наведених обставин, та з
врахуванням тяжких наслідків злочину,
якими є смерть особи, є недопустимим.

На підставі викладеного апеляційні
скарги потерпілої та обвинувачених
задоволенню не підлягають.

Однак, при перевірці матеріалів справи
та вироку суду колегія суддів виявила
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а саме, було встановлено, що попередні
судимості ОСОБА_5 за вироками
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 18.06.1992 року, 21.111994 року
та 18.01.2000 року є, відповідно ст. 89 КК
України - погашеними, а обтяжуюча
покарання обставина - вчинення злочину
щодо особи, яка перебувала у
безпорадному стані, застосована судом
без відповідного обґрунтування, і не
відповідає фактичним обставинам
справи, оскільки тілесні ушкодження
потерпілому були заподіяні в процесі
бійки з ним обвинувачених і даних про
те, що він до його побиття перебував у
безпорадному стані судом встановлено
не було. Тому вказані обставини
необхідно виключити з вироку. Проте,
таке виключення не може вплинути на
кваліфікацію дій обвинувачених та їх
кримінальну відповідальність, зокрема,
на призначене покарання, яке є
виваженим і справедливим і буде
запобігати вчиненню подібних злочинів.

На підставі вище наведеного, керуючись
ст.ст. 404, 405, 407, п. 2 ст. 409, 418, 419 КПК
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_1
та засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 -
залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 22.10.2013 року, стосовно
обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 змінити:
виключити з його вступної частини
погашені судимості ОСОБА_5 за вироками
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 18.06.1992 року, 21.111994 року
та 18.01.2000 року, та виключити з
мотивувальної частини вироку
обтяжуючу покарання обставину -
вчинення злочину щодо особи, яка
перебувала у безпорадному стані.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
О.П. Бабич