У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів з
участю прокурора

Федченка О.С.
та Гриціва М.І., Колесниченка О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 22 травня 2007 кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19
вересня 2006 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

вироком Іваничівського районного суду Волинської області
від 19 липня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянина України, уродженця смт. Старобешево Донецької області,
раніше судимого 16 березня 2006 року за ч. 2 ст. 355 КК України на 3 (три) роки
позбавлення волі, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України було
звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі й на
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання
невідбутої частини покарання за попереднім вироком призначено остаточне
покарання позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано винним у тому, що він 19
травня 2006 року близько 18-ої години, будучи в стані алкогольного сп'яніння, у
майстерні, розташованій на місці його проживання в АДРЕСА_1 Волинської області,
під час сварки зі своїм батьком ОСОБА_2. завдав йому декілька ударів руками по
голові та ногами по тулубу, чим спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19
вересня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1. змінено - звільнено від відбування
призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з
іспитовим строком 3 (три) три роки з покладенням на нього передбачених ст. 76
КК України обов'язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти ці органи про зміну
місця проживання, роботи або навчання; періодично з'являтись до них для
реєстрації.

У решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати ухвалу
апеляційного суду в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону й
невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок м'якісті, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора Колесниченка О.В. про задоволення касаційного подання з наведених у
ньому мотивів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що для його задоволення немає підстав.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи і
зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1. у
вчиненні злочину. Такі висновки ґрунтуються на зібраних й перевірених у
судовому засіданні доказах. З цими висновками погодився апеляційний суд і вони
не заперечуються в касаційному поданні.

Кваліфікація дій засудженого за ч.1 ст. 122 КК України є
правильною, оскільки внаслідок завданих ним ударів потерпілому ОСОБА_2. були
спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд повинен
призначити покарання відповідно до положень Загальної частини КК України та в
межах санкції статті звинувачення, передбаченої цим Кодексом. У кожному
конкретному випадку суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані
про особу винного та обставини, що впливають покарання, й з дотриманням
принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації,
обрати покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових
злочинів.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1. новий злочин
вчинив в період іспитового строку й тому суд першої інстанції з урахуванням цих
обставин та відповідно ст.71 КК України визначив йому остаточне покарання у
виді позбавлення волі.

Апеляційний суд погодився з видом та розміром покарання.
Разом з тим, зважаючи на конкретні обставини справи, наслідки злочину, дані про
особу винного, характер його взаємин з потерпілим та інші обставини, що
пом'якшують покарання, звільнив його від відбування цього покарання на підставі
ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши при цьому максимально можливий
іспитовий строк, та поклав на нього обов'язки, необхідні для здійснення
контролю за його поведінкою.

Колегія суддів вважає таке рішення апеляційного суду
правильним і справедливим.

Аналізуючи передумови злочину, апеляційний суд,
посилаючись на показання засудженого, свідка ОСОБА_3. та витяг з протоколу
загальних зборів мешканців села Трубки Іваничівського району Волинської області
від 21 липня 2006 року, звернув увагу на негативну поведінку потерпілого
ОСОБА_2. Зокрема, суд зазначив, що відмітною рисою останнього є його схильність
до вживання спиртних напоїв, після чого він у стані сп'яніння влаштовує сварки
вдома, б'є свою дружину ОСОБА_3. та погрожує їй фізичною розправою. За
спричинення їй ножового поранення ОСОБА_2. раніше відбував покарання у місцях
позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_1. заступався за матір і з цього приводу між
ним та батьком неодноразово виникали сварки (а.с.62-63).

Свідок ОСОБА_3. повідомила також, що у випадку реального
засудження сина до позбавлення волі, вона залишиться беззахисною перед
чоловіком.

Із попереднього вироку вбачається, що злочин, за який ОСОБА_1. було засуджено до позбавлення
волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, ініціював
ОСОБА_2. Ним же по суті був спровокований і новий злочин, оскільки він першим
вдарив сина, а тоді той у відповідь побив його.

Також суд взяв до уваги щире каяття засудженого, його
сприяння розкриттю злочину, вибачення перед потерпілим, позитивну
характеристику з місця проживання та добру думку про нього мешканців села в
місці його проживання. З наявних у справі документів видно, що до скоєння
злочину й на теперішній час ОСОБА_1.
займається суспільно-корисною працею.

Положення ст.ст. 75 та 78 КК України не містять прямої
заборони повторно застосовувати звільнення від відбування покарання з
випробуванням до осіб, які вчинили новий злочин під час іспитового строку.

Тому, зважаючи на винятковий характер обставин, що
передували даному злочину та склалися під час його скоєння, апеляційний суд
прийняв рішення, яке відповідає загальним засадам призначення покарань.

За таких обставин зазначені в касаційному поданні доводи
про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_1. реального покарання є
необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.394 -396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційного подання прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції.

Судді:

Паневін В.О. Федченко
О.С. Гриців М.І.