Ухвала

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів:при секретарі судового засідання за участю прокурора засудженогозахисника ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6,ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2014 року засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Ковеля Волинської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, такого, що немає судимостей,

за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього виконання обов'язків, передбачених п. п. 3,4, ст. 76 КК України.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2014 року вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2014 року скасовано в частині призначеного покарання та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що 12 жовтня 2013 року приблизно о 00 годині 05 хвилин, у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на передньому пасажирському сидінні власного автомобіля марки «Фольцваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1, за кермом якого знаходився ОСОБА_8, проїжджаючи по вул. Лесі Українки у с. Колодяжному Ковельського району Волинської області, неподалік приміщення місцевого будинку культури, побачивши потерпілого ОСОБА_9, з метою помсти на ґрунті тривалих неприязних відносин, керуючись метою умисного заподіяння шкоди здоров'ю потерпілого, висунувшись у відчинене вікно передніх пасажирських дверей вказаного автомобіля, використовуючи дерев'яне поліно, що заздалегідь взяв та перевозив у салоні автомобіля, наніс один сконцентрований удар поліном в область голови потерпілого ОСОБА_9, в результаті чого, згідно висновку експерта, заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров'я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; а також - середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров'я, та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

В касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок апеляційного суду та застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України. Зазначає, що при розгляді справи в апеляційному суді не було належним чином взято до уваги, його щире каяття, те, що він просив вибачення у потерпілого, обіцянки у подальшому подібного не скоювати, відсутність матеріальних та моральних претензій до нього з боку потерпілого, те, що він є батьком двох малолітніх дітей, має на утриманні непрацездатну дружину, не враховано судом стан його здоров'я. А тому, вважає, що призначене апеляційним судом покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, що є, на думку засудженого, підставою для зміни вироку апеляційного суду.

На касаційну скаргу засудженого представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 надіслав заперечення в якому зазначає про необґрунтованість касаційної скарги, просить її не задовольняти, оскільки не вбачає правових підстав для зміни чи скасування вироку апеляційного суду, а тому просить залишити його без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку доводів касаційної скарги; захисника, який просив змінити вирок апеляційного суду та застосувати до його підзахисного вимоги ст. 75 КК України; думку прокурора, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними в установленому порядку доказами, які судом досліджені, належно оцінені, викладені у вироку і в касаційній скарзі не оспорюються як і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів засудженого про призначення йому апеляційним судом суворого покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне и достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, скасовуючи вирок районного суду за апеляційними скаргами представника потерпілого та прокурора в частині призначення засудженому покарання та призначаючи ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України покарання апеляційний суд дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги, тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, вчинений у стані алкогольного сп'яніння, наслідки які настали, а саме те, що, згідно наданої суду потерпілим медичної документації останній потребує хірургічного втручання для подальшого збереження зору, на одне око вже втрачено зір та в подальшому не виключена втрата зору повністю, думку потерпілого який просив позбавити ОСОБА_6 волі.

Разом з тим, апеляційний суд зважив на ряд пом'якшуючих вину обставин, про які і зазначає у касаційній скарзі засуджений, а саме, те, що ОСОБА_6 добровільно відшкодував завдані потерпілому збитки, дані про його особу, який до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатну дружину, за місцем проживання характеризується позитивно.

І саме з урахуванням усіх цих даних у сукупності апеляційний суд вважав за можливе перейти до іншого, більш м'якого виду покарання, не зазначеного у санкції частини статті за якою засуджено ОСОБА_6

У той же час, апеляційний суд у вироку навів переконливі мотиви і обґрунтування неможливості застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України та на законних засадах прийшов до висновку про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства.

З таким рішення апеляційного суду погоджується й касаційна інстанція та вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для його пом'якшення, шляхом застосування вимог ст. 75 КК України, як про це просить засуджений, навіть з врахуванням стану його здоров'я, не вбачається, а тому касаційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування кримінального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2014 року щодо засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13