Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/56/15 Головуючий у суді І-ї інстанції - ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0005004 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 28.07.2011 року вироком апеляційного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 18.01.2014 року на підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.01.2014 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 21 день,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2011 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судово - товарознавчих експертиз №725 та №726 від 07.08.2014 року у розмірі по 196 грн. 56 коп., за кожну.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за таких обставин.

Так, 05.07.2014 року близько 10.00 год., ОСОБА_7 знаходячись у пивній палатці, що розташована біля автовокзалу №2 у м. Кіровограді по просп. Правди, 1, підійшов до раніше йому невідомого ОСОБА_8 , котрий сидів за столиком в палатці, де він помітив на столі мобільний телефон останнього марки «Samsung GT-1282T». Діючи умисно, з метою відкритого заволодіння зазначеним телефоном, схопив його та побіг в бік вулиці Жовтневої Революції, що в місті Кіровограді. Таким чином, відкрито заволодівши мобільним телефоном марки «Samsung GT-1282T», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 725 від 07.08.2014 року становить 264 грн. 80 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 05.07.2014 року близько 15.00 год., ОСОБА_7 зустрів свою знайому ОСОБА_9 , яка зі своїм сином ОСОБА_10 , повертались з роботи через муніципальний ринок, що за адресою: м. Кіровоград, вул. 50 років Жовтня. В ході бесіди, продав останній за 70 грн. викрадений ним цього ж дня мобільний телефон марки «Samsung GT-1282T». У подальшому всі втрьох вживали спиртні напої в кафе на муніципальному ринку, а потім направились додому. Дійшовши до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 з сином ОСОБА_10 , вони почали прощатись з ОСОБА_7 і в цей момент у останнього виник умисел на відкрите заволодіння гаманцем з грошовими коштами у сумі 160 грн., який ОСОБА_9 в той момент тримала у лівій руці та її щойно придбаним мобільним телефоном марки «Samsung GT-1282T», котрий знаходився у лівій кишені її сорочки. Діючи умисно, ОСОБА_7 підійшов з лівого боку до ОСОБА_9 та ривком заволодів її гаманцем з коштами у сумі 160 грн., а потім зануривши руку в кишеню останньої, заволодів її мобільним телефоном зазначеної марки, після чого з місця пригоди втік, таким чином відкрито заволодівши мобільним телефоном марки «Samsung GT-1282T», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 726 від 07.08.2014 року становить 194 грн. 19 коп. та гаманцем з грошима у сумі 160 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 354 грн. 16 коп.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вказаний вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання, тобто менше ніж 5 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст. 69 КК України та Закон України про амністію у 2014 році. Вважає вирок районного суду дуже суворим та несправедливим, оскільки він вину у скоєні злочину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.

Заслухавши доповідача, в дебатах та останньому слові пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши до нього вимоги ст. 69 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.

За такої процесуальної позиції сторін, суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, а тому правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, у відповідності зі ст. 65 КК України, у повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а саме що він вчинив тяжкий злочин, особу винного, який характеризується посередньо, офіційно не працював та не одружений, раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення аналогічних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення від покарання, не повернув викрадене потерпілим, проте останні цивільний позов не заявляли і претензій до нього не мають, а також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому злочині, та обставину, що обтяжує покарання - вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений представляє для оточуючих підвищену суспільну небезпеку, обґрунтовано призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Також, районний суд правильно дійшов висновку і про неможливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, у даному випадку санкцією ч.2 ст. 186 КК України, можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного, однак по справі встановлена лише одна обставина, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття у вчиненому злочині, при цьому належним чином враховано і особу обвинуваченого.
Крім того, судом першої інстанції правильно зроблено висновок і про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком посилаючись на те, що він раніше неодноразово судимий та вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляції обвинуваченого з проханням застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2014 році», також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 12 вказаного Закону, його дія поширюється лише на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Так, 19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України №1185-VІІ від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 році», однак злочин, за який ОСОБА_7 засуджено вказаним вироком суду від 22.10.2014 року, він вчинив лише 05.07.2014 року, тобто вже після набрання чинності вказаним Законом, тому з урахуванням вимог ст. 12 вказаного Закону, відсутні підстави для його застосування до обвинуваченого.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а тому вирок суду першої інстанції стосовно нього слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2