Справа № 1-98/2008 року
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області

у складі : головуючого судді
-Кішковської З.А.,

при секретарі - Забаровській С.А.,

з участю прокурора -
Дяченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Снігурівка кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Львівської області Старосамбірського району с. Надиби,
українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не
військовозобов”язаного, проживаючого (місце реєстрації) АДРЕСА_1, не
працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого,

за ст. 164 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області
від 10 квітня 2003 року ОСОБА_1 зобов”язаний до сплати аліментів у розмірі 1/2
частини всіх видів заробітку на утримання трьох неповнолітніх дітей : доньок
ОСОБА_2- ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3-ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_4на користь
дитячих установ з моменту влаштування дітей через позбавлення підсудного
батьківських прав. Підсудний з моменту стягнення платежів від сплати аліментів
злісно ухиляється, маючи тимчасові заробітки та грошовий дохід, на викликання
та попередження відділу державної виконавчої служби Снігурівського районного
відділу юстиції не реагує.

Підсудний винним себе визнав повністю і пояснив, що дійсно його
зобов”язано до сплати аліментів на утримання трьох доньок, у зв”язку з
відсутністю регулярних та у достатньому
розмірі доходів, аліменти не сплачував. Надалі обіцяє від сплати аліментів не
ухилятися.

Дослідивши докази, суд кваліфікує дії підсудного за ст. 164 ч.1 КК
України, як злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду, коштів на
утримання дітей (аліментів).

Доводи підсудного про те, що він не сплачував аліментів за відсутності
достатнього рівня матеріального забезпечення не заслуговують на увагу у зв'язку
з тим, що при розгляді справи встановлено - ОСОБА_5 аліменти не сплачував маючи
до такого фактичну можливість. На обліку у Снігурівському відділенні зайнятості
населення підсудний не знаходиться.

Призначаючи покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, що є
злочином невеликої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання
характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не
притягувався, відсутність обтяжуючих вину обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення підсудного можливе і
без ізоляції його від суспільства, а тому застосовує до нього ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 164
ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на два
роки.

На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання
звільнити з випробуванням з іспитовим терміном на два роки.

Згідно ст. 76 п.п.2,3 КК України покласти на засудженого обов”язки не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду
через місцевий суд протягом 15 діб з
моменту проголошення, засудженим з моменту вручення копії вироку.

СУДДЯ