Справа номер 11-998 2007рік Головуючий у 1-й інстанції Горулько О.М.
КК України Доповідач:
УХВАЛА

именем України

2007 року
вересня місяця 21 дня
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого-судді Ландар О.В.

Суддів: Довгаль
С.А., Голубенко Н.В.

з участью прокурора Рибачук А.А.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 27 червня 2007
року. Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець та мешканець м.Полтави,. гр.. України,
освіта базова загальна середня, не працює, неодружений, мешкає в АДРЕСА_1 раніше судимий:

-
24.11.2003 р.Київським районним судом м. Полтави за ст.190 ч.1 КК України на 2
роки обмеження волі і на підставі ст..75 КК України звільнено від відбування
покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов'язків згідно ст..76 КК
України , 03.09.2004 р. постановою Октябрьського районного суду м. Полтави
скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено в
місця позбавлення волі;

-27.12.2004
р. Октябрьським районним судом м. Полтави за ст.ст.185 ч.3,71 КК України до 3
р. З місяців позбавлення волі і 20.12.2006 року умовно-достроково звільнено на
11 місяців 10 днів;

засуджений за
ст.185 ч.3 КК України до 3-ох років
позбавлення волі, за ст.ст. 15 ч.2,
185 ч.2 КК України до 2-х років позбавлення волі, за ст.162 ч.1 КК
України на 2 роки обмеження волі;

на
підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим, визначено покарання З роки позбавлення волі;

на
підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за
останнім вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від
27.12.2004 р. Октябрьського районного суду м. Полтави і остаточно визначено
покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_1 на
користь потерпілої ОСОБА_2 7691,85 грн. матеріальної і 1000 грн. моральної
шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів. Вироком суду
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому,
що він 26 лютого 2007 року, вдень, приблизно з
12 год.30 хв. до 16 год. таємно викрав майно
громадянки ОСОБА_2 на суму
7665,75 грн., а саме: ювелірні вироби
із золота, кошти, 2 пластикові картки банку «Надра « з коштами на рахунках та інше з проникненням до будинку АДРЕСА_2, а також
7 березня 2007 року, приблизно о 12
годині вчинив замах на викрадення бензопили
«Хусфарна», належну потерпілій ОСОБА_3 вартістю 1350 грн. з магазину «
1000 дрібниць» по АДРЕСА_2.

Продовжуючи
злочинну діяльність ОСОБА_1 в цей же день незаконно проник до будинку АДРЕСА_3
з метою викрадення майна потерпілого ОСОБА_4, де і був затриманий працівниками міліції.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок змінити, пом'якшити покарання
застосувавши ст.69 КК України посилаючись на те, що судом не враховано його
молодий вік, батько є інвалідом 3 групи, його щире каяття та незадовільний стан
здоров'я.

Інші учасники
процесу вирок не оскаржили.

На апеляцію
засудженого старший помічник прокурора Решетилівського району надав заперечення
і де просив апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок суду без змін,
посилаючись на обґрунтованість та законність прийнятого рішення місцевим судом.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду Полтавської області, міркування прокурора про
необхідність залишення апеляції без задоволення, а вироку суду -без зміни,
перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія
суддів вважає, шо апеляція не підлягає до задоволення з таких підстав.

Винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за викладених вище обставин матеріалами справи
доведена й не оспорюється в апеляції.

Дії
засудженого за ст.ст.185 ч.3, 15 ч.2, 182 ч.2,162 ч.1 КК України кваліфіковано
правильно.

Покарання
ОСОБА_1 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня
тяжкості вчинених злочинів, обставин, що пом'якшують покарання, особи винного,
який раніше засуджувався та вчинив новий злочин під час умовно-достроково
звільнення від відбування покарання.

Доводи
засудженого про те, що суд неповно врахував всі обставини для призначення
м'якого покарання з застосуванням ст.69 КК України не відповідають фактичним
обставинам справи.

У п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику
призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення
основного покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, згідно зі
ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох ( не менше двох)
обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Оскільки
достатніх підстав для призначення ОСОБА_1 більш м'якого покарання, ніж
передбачено законом, немає, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Полтавської області вважає, що у задоволенні апеляції
засудженому слід відмовити.

Керуючись
ст.ст. 365,366 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2007 року щодо
нього без змін.