АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/618/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 187 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0016117 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.02.2001 року Дніпровським р/с м. Києва за ст. 190 ч. 2 ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 11.01.2008 року Дніпровським р/с за ст. 186 ч.2, ст. 187 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнився 16.05.2012 року умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 7 місяців 10 днів,

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.187 КК України, -

встановила:
Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення меншсуворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України до призначеного по даному вироку покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2008 року - 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Судом задоволені позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в повному обсязі, постановлено: стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1858 грн. матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_11 1469 грн. матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_10 1510 грн. матеріальної шкоди

Згідно з вироком, 30 вересня 2013 року приблизно о 10 год. 15 хв. ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 4 по вулиці Каунаській, в м. Києві, вступив в попередню змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та з метою відкритого заволодіння чужим майном підійшли до неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому невстановлена досудовим розслідуванням особа достала з кишені курточки предмет схожий на ніж та погрожуючи його застосуванням, утримувала його біля тулуба ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_7 утримував потерпілого ОСОБА_13 рукою та погрожуючи застосуванням насильства наказав віддати мобільні телефони. Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 сприйняли вказані погрози, як реальну загрозу своєму життю. Подолавши таким чином волю до опору потерпілих, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, заволоділи майном, а саме мобільним телефоном «Самсунг», вартістю 1500 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора «МТС», вартістю 10 гривень, що належить ОСОБА_13 , та мобільним телефоном «Самсунг дуос гелексі», вартістю 1399 гривень, в якому знаходились сім-карти оператора «Лайф», вартістю 10 гривень на рахунку якої було 5 гривень, та сім-карта оператора «Київстар» вартістю 10 гривень, карта пам`яті на 8 gb, вартістю 45 гривень, що належить ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження з місця вчинення злочину зникли розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1469 гривень та потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 1510 гривень.

Крім того, 21 грудня 2013 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 24 по проспекту Ватутіна, в м. Києві помітив незнайомих йому раніше неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . В цей час у ОСОБА_7 , виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання цінні речі, які були у вищевказаних осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 діючи умисно, наказав неповнолітнім ОСОБА_14 та ОСОБА_15 піднятись на дев`ятий поверх вказаного будинку, де застосовуючи насильство, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні одного удару рукою в область грудної клітини ОСОБА_14 , відкрито викрав з його руки, шляхом ривка, мобільний телефон «Нокіа 5530» вартістю 1813 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 30 грн. на рахунку якої було 15 грн., що належить його матері ОСОБА_8 .. В подальшому, ОСОБА_7 наказав потерпілому ОСОБА_15 віддати йому гроші, які він мав при собі, на що останній побоюючись застосування насильства зі сторони ОСОБА_7 дістав з кишені 60 гривень, що належать його батькові ОСОБА_15 , та передав їх ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши тим самим матеріального збитку потерпілій ОСОБА_8 на суму 1858 грн. та потерпілому ОСОБА_16 , на суму 60 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи судом фактичні обставини справи просить змінити вирок: перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України та, враховуючи дані про його особу, пом`якшити покарання. Вважає, що суд при призначені покарання не достатньо врахував його стан здоров`я, те, що він частково відшкодував потерпілим шкоду, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю злочинів.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, який в ході апеляційного розгляду уточнив свої апеляційні вимоги і просив про пом`якшення йому покарання за сукупністю вироків, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо встановлених судом фактичних обставин справи та дотримання судом вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду справи не оспорюються в апеляції, а тому не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до положень 404 КПК України.

Дії ОСОБА_7 , які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаному із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України. Кваліфікація його дій за цією нормою закону ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

За встановленими судом фактичними обставинами справи, які ніким не оспорюються, дії ОСОБА_7 по епізоду щодо потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які виразились у відкритому заволодінні чужого майна, із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене особою, яка раніше вчинила розбій судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України як розбій.

В суді першої інстанції і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнавав, що невстановлена слідством особа для заволодіння майном потерпілих погрожувала ножем, але помилково вважав, що оскільки особисто він не погрожував ножем, то його дії повинні кваліфікуватись за ч.2 ст.186 КК України. У скоєному щиро кається.

Однак, враховуючи те, що для заволодіння майном неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , невстановлена досудовим розслідуванням особа, утримуючи біля тулуба ОСОБА_12 схожий на ніж предмет, погрожувала його застосуванням, і цю погрозу потерпілі сприймали як реальну загрозу своєму життю, а ОСОБА_7 при цьому утримував потерпілого ОСОБА_13 рукою та погрожуючи застосуванням насильства наказав віддати мобільні телефони, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом як розбій, а тому апеляційні вимоги обвинуваченого в частині перекваліфікації його дій задоволенню не підлягають.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий і вчинив злочини під час умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком, не працює, не одружений, не перебуває на спеціальних обліках, за місцем проживання характеризується посередньо, його майновий стан, стан здоров`я, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд врахував його щире каяття і призначив йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у розмірі, близькому до мінімального, а за ч.2 ст.187 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті.

За встановленими судом обставинами, які впливають на міру покарання за вчинені злочини, підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України немає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, суд недостатньо врахував дані про стан його здоров`я та його характеристики.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження він страждає на тяжке захворювання хронічний гепатит змішаного ґенезу (вірусний С, токсичний), і потребує подальшого обстеження (а.с.188).

Згідно характеристики на засудженого, під час відбування покарання за попереднім вироком ОСОБА_7 проявив сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, а після звільнення з місць позбавлення волі відповідно до характеристики з місця проживання скарг та нарікань на його поведінку не надходило.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає можливим пом`якшити ОСОБА_7 покарання, призначене за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, замість 6 місяців позбавлення волі, як визначив суд першої інстанції, меншої частини невідбутого за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2008 року у виді 1 місяця позбавлення волі, таким чином задовольнивши його апеляційну скаргу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання за сукупністю вироків.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання, призначене за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за новим вироком не відбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2008 року, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років і 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3