Апеляційний суд міста Києва
Справа №
11-а-2277 Категорія: ст.
ст. 364 ч. 1, 190 ч. 1 КК України
першій інстанції Москалюк В.М.
Доповідач Шальнєва Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого
судді: Бєлан Н.О.

суддів: Шальнєвої Т.П., Кравченка С. І.

за участю
прокурора: Мішкової Г.О.

обвинуваченого: ОСОБА_1

захисника: ОСОБА_2

потерпілої: ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією потерпілої
ОСОБА_3 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 28.09.2007 року.

Цією постановою
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця та мешканця м. Києва,
громадянина України, який
працював начальником відділу ліцензування територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті у м. Києві,
маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 1992 р.н. та 2003
р.н., раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності
на підставі cm. 1 п. б Закону України "Про амністію" від
19.04.2007року. Провадження у справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені
злочинів, передбачених ст.
190 ч.1, 364 ч.1 КК
України, закрито.

За
матеріалами справи вбачається, що
ОСОБА_1, працюючи на посаді начальника
відділу ліцензування територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті у м. Києві
Міністерства

2

транспорту
та зв'язку України, будучи службовою
особою, шляхом обману заволодів
грошовими коштами ОСОБА_3 в сумі 2160 грн. та 230 доларів США, що по курсу Національного банку України
становить 1161, 5 грн., а всього загальної суми 3321, 5 грн.,
пообіцявши останній посприяти у вирішенні питання про видачу дублікатів
ліцензійних карток на транспортні засоби до ліцензії НОМЕР_1 від 07.06.2006
року, тим самим, заподіявши шкоду потерпілій ОСОБА_3 на
вищевказану суму, тобто, вчинив злочин, передбачений ст.
190 ч.1 КК України.

Крім
цього, ОСОБА_1, своїми діями, пов'язаними із заволодінням грошовими
коштами, шляхом обману, з використанням службового становища, всупереч інтересам служби, заподіяв істотну шкоду охоронюваним законом
правам та державним інтересам у вигляді підриву авторитету державного
органу, тобто вчинив зловживання
службовим становищем - злочин,
передбачений ст. 364 ч.1 КК України.

Закриваючи
провадження у справі, суд першої
інстанції в постанові від 28 вересня 2007 року послався на те, що на момент вчинення злочину ОСОБА_1 мав
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_3), відносно яких
він не позбавлений батьківських прав,
через що, суд визнав можливим
звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв'язку тим, що на нього поширюється ст. 1
п. б Закону України "Про амністію".

В
апеляції потерпіла ОСОБА_3 порушила питання про скасування постанови як
незаконної та повернення справи на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що Закон України "Про амністію"
від 19.04.2007 року підлягає виконанню протягом 3-х місяців, однак районний суд застосував його вже
після закінчення зазначеного строку,
навіть не витребувавши необхідні документи, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 не позбавлений батьківських
прав.

Крім
того, потерпіла ОСОБА_3 в своїй
апеляції зазначає, що суд не повинен
був приймати рішення про закриття кримінальної справи в ході попереднього
розгляду справи, а повинен був
розглянути справу у повному обсязі та задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши
доповідача, пояснення ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2, прокурора, які вважали постанову суду першої інстанції
законною та обґрунтованою, а апеляцію
потерпілої ОСОБА_3 такою, що не підлягає
задоволенню, пояснення потерпілої
ОСОБА_3, яка просила задовольнити її
апеляцію, провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких
підстав.

3

При попередньому
розгляді справи суддею
з'ясовуються питання, передбачені
ст. 237 КПК України, зокрема чи немає підстав для закриття
справи або її зупинення.

Згідно
ч.1 п.4 ст. 6 КПК України, кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю
внаслідок акта амністії.

Як
вбачається з матеріалів справи, під
час попереднього розгляду обвинувачений ОСОБА_1 заявив клопотання про
застосовування щодо нього Закону України "Про амністію" від
19.04.2007 року.

Згідно ст. 6
Закону України "Про амністію" підлягають звільненню від кримінальної
відповідальності особи, які підпадають
під дію статті 1 цього закону,
кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів
дізнання, досудового слідства чи
суду, але не розглянуті судами або
розглянуті, але вироки не набрали
законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим законом.

Як було
встановлено судом першої інстанції,
обвинувачений ОСОБА_1 є особою,
яка підпадає під дію ст. 1 п. б Закону України "Про
амністію" від 19.04.2007 року,
оскільки, має двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно яких він
не позбавлений батьківських прав.

Такі
данні знайшли своє документальне підтвердження і під час апеляційного розгляду
справи.

Вчинені
ОСОБА_1 злочини є умисними, за які
законом передбачено покарання менш суворе,
ніж позбавлення волі на строк не більше п'яти років, тобто злочини невеликої тяжкості

Будь-яких
підстав, які б забороняли застосування
щодо нього амністії, передбачених ст. 7
Закону України "Про амністію" від 19.04.2007 року по справі
встановлено не було.

Разом з
тим, приймаючи рішення про
застосування Закону України "Про амністію" від 19.04.2007 року щодо
ОСОБА_1 та закриваючи провадження у справі,
суд першої інстанції помилково вказав у мотивувальній частині
постанови, що злочини, передбачені
ст. ст. 190 ч.1,
364 ч.1 КК України, які вчинив
обвинувачений ОСОБА_1, є злочинами середньої
тяжкості. Відповідно до ст. 12 КК України, ці злочини віднесені до злочинів невеликої
тяжкості, а тому, в порядку
ст. 365 КПК України, судова колегія вважає за можливе уточнити
мотивувальну частину постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 28.09.2007 року, зазначивши, що ОСОБА_1 вчинив злочини невеликої
тяжкості.

4

Доводи
потерпілої ОСОБА_3 про
те, що суд не повинен був приймати
рішення про закриття кримінальної справи та застосовувати до обвинуваченого
ОСОБА_1 Закон України "Про амністію" від 19.04.2007 року в ході
попереднього розгляду справи, не
заслуговують на увагу, оскільки, з'ясувавши наявність підстав для закриття
кримінальної справи у зв'язку із застосуванням до ОСОБА_1 Закону України
"Про амністію" від 19.04.2007 року,
та закриваючи провадження по справі під час попереднього розгляду
справи, суд першої інстанції не
порушив норми кримінально-процесуального права.

Не
заслуговують на увагу і твердження потерпілої ОСОБА_3, що районний суд не мав права застосовувати
Закон України "Про амністію" від 19.04.2007 року після закінчення
3-місячного строку на його виконання.

Статтею
12 Закону України "Про амністію" від 19.04.2007 року
передбачено, що дія цього закону
поширюється на осіб, які вчинили
злочини до дня набрання ним чинності включно,
тому закінчення передбаченого
ст. 17 цього закону 3-місячного
строку на виконання амністії не перешкоджає її застосуванню в майбутньому.

Що ж
стосується посилань в апеляції потерпілої ОСОБА_3 на те, що судом першої інстанції не були
задоволені її позовні вимоги, то це не
є порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Крім
того, згідно ст. 28
КПК України, особа, яка не пред'являла цивільного позову в
кримінальній справі, а також
особа, цивільний позов якої залишився
без розгляду, має право пред'явити
його в порядку цивільного судочинства.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366,
382 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілої
ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В
порядку ст. 365 КПК України уточнити мотивувальну частину
постанови Солом'янського районного суду м.
Києва від 28.09.2007 року щодо ОСОБА_1, та вважати, що ОСОБА_1 замість злочинів середньої
тяжкості вчинив злочини невеликої тяжкості.

В решті
цю постанову щодо ОСОБА_1 залишити без змін