Справа №
Головуючий у І інстанції Карнаух А.С.
Доповідач Зенченко Т.С.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2008 року
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Чернігівської області в складі:
Головуючого - судді Зенченко Т.С.
суддів -
Антипець В.М., Білоброва В.Д.
при секретарі - Олійник
з участю прокурора -
засудженого - ОСОБА_1
потерпілого - ОСОБА_2
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_2 та помічника прокурора Чернігівського
району на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець с. Чайкине
Новгород-Сіверського району Чернігівської області, житель м.
Новгород-Сіверський Чернігівської області, українець, громадянин України,
освіта середня технічна, одружений, приватний підприємець, раніше не судимий
засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з
позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від призначеного судом покарання
з випробуванням з іспитовим строком
Позов потерпілого ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди - залишено без розгляду.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 2773 грн. 56
коп. за проведення експертиз.
Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 20 липня 2007 року у
вечірній час, він керуючи власним
автомобілем марки „ГАЗ” моделі „2410” державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по автодорозі № Р - 20 „Чернігів - Мена - Сосниця - Гремяч” в
напрямку м. Чернігова, на 7 кілометрі + 300 метрів ділянки автодороги,
порушивши правила безпеки дорожнього руху, вимоги п.п.10.1; 11.2; 11.3 Правил дорожнього
руху, перед зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить
перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої
розмітки, виїхав на зустрічну смугу, не надавши переваги зустрічному
транспортному засобу та здійснив зіткнення з автомобілем марки „ВАЗ” моделі
„2107” державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався в зустрічному
напрямку під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні
ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду потерпілий ОСОБА_2 подав апеляцію. Доводи
апеляції зводяться до того, що вирок суду є занадто м'яким та не відповідає тяжкості скоєного злочину. Вказує, що смерть сина
принесла йому душевні страждання, він залишився без його підтримки та
матеріальної допомоги. Засуджений поводить себе цинічно по відношенню до нього,
навіть не вибачився за скоєне, не відшкодував ні моральної, ні матеріальної
шкоди. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким засудити
ОСОБА_1 до реальної міри покарання. Цивільний позов по відшкодуванню моральної
шкоди просить задовольнити в повному
обсязі.

В апеляції помічник прокурора Чернігівського району не оскаржуючи
доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_1, вважає, що вирок суду підлягає
скасуванню у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого, і є занадто м'яким. Суд не врахував те, що
засуджений скоїв тяжкий злочин, свою вину
як під час досудового та судового слідства не визнав, не вибачився перед
потерпілим, який втратив сина, не відшкодував ні матеріальних, ні моральних
збитків. Вважає, що суд у вироку безпідставно врахував обставину, яка пом'якшує
міру покарання похилий вік засудженого,
оскільки останній не досяг пенсійного віку, а тому не являється особою похилого
віку. Судом не в повній мірі враховано думку потерпілого щодо міри покарання
ОСОБА_1 Вважає, що суд безпідставно не
стягнув з засудженого 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Прокурор просить вирок суду скасувати та
постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_1 до реальної міри покарання.
Цивільний позов потерпілого по відшкодуванню моральної шкоди задовольнити в
повному обсязі.

У зв'язку з тим, що в апеляціях
потерпілого та прокурора ставилось
питання про погіршення становища засудженого, колегією суддів було
прийнято рішення про проведення
часткового судового слідства.

У засіданні апеляційного суду
засуджений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину не визнав, пояснивши, що
ОСОБА_4 винен у скоєні ДТП. Як учасник дорожнього руху він приймав
всі спроби до зупинки свого
автомобіля. Моральну та матеріальну
шкоду сім'ї загиблого він не
відшкодовував, оскільки вважає, себе не винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Просить вирок
суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_2, який підтримав апеляцію просив
вирок суду скасувати, та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_1 до
реальної міри покарання, думку прокурора про скасування вироку суду за м'якістю
призначеного покарання, засудженого та його захисника, які вважають вирок
законним, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія
суддів вважає, що апеляції
підлягають частковому задоволенню.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину
підтверджена зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом,
обґрунтовано покладені ним у вироку, і у апеляціях не заперечується.
Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 286 КК України також є правильною,
прокурором та потерпілим в апеляціях не
оспорюється.

Разом з тим, обираючи покарання засудженому ОСОБА_1 місцевий суд, на думку колегії, не в повній мірі дотримався загальних засад призначення
покарання, визначених ст. 65 КК України. Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження
нових злочинів.

Призначаючи покарання із застосуванням
ст. 75 КК України, суд в достатній мірі не врахував, суспільну
небезпечність злочину, що вчинений засудженим
злочин, згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких, вину у вчиненому злочині не визнав, від його дій настала смерть потерпілого, а
тому безпідставно застосував звільнення
від відбуття покарання з випробуванням.

За таких обставин слід визнати, що покарання, призначене ОСОБА_1 є явно несправедливим внаслідок м'якості та
таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину, тому вирок суду в
частині призначеного йому покарання, підлягає скасуванню.

З врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності скоєного
злочину, даних про особу ОСОБА_1 обставин
справи, колегія суддів вважає, що йому можливо призначити покарання у вигляді
позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченої санкцією статті за даний
вид злочину.

Додаткову міру
покарання у вигляді позбавлення права
керування транспортними засобами колегія суддів
вважає можливим не застосовувати,
оскільки засуджений в період
скоєння ДТП був тверезим , а потерпілий ОСОБА_4 перебував у стані легкого алкогольного сп'яніння.

Колегія суддів не
може погодитися з доводами апеляцій, як потерпілого так і прокурора про задоволення позову потерпілого про
відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

Визнаючи
розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягала стягненню з засудженого на користь потерпілого
ОСОБА_2 суд обґрунтовано прийшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000
гривень з урахуванням розумності
та справедливості.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 365,
366, 367, 378 КПК України, колегія суддів

З А
С У Д И Л А :

Апеляції потерпілого ОСОБА_2 та
помічника прокурора Чернігівського району задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року щодо ОСОБА_1
в частині призначеного
покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України 3 (три) роки
позбавлення волі без позбавлення
права керування транспортними
засобами.

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_1 залишити підписку
про невиїзд.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок може бути
оскаржений до Верховного Суду України
протягом одного місяця з дня його
проголошення.

Головуючий:
Судді: