№1-108
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року місто
Київ

Військовий місцевий суд Київського гарнізону в складі: головуючого - судді
підполковника юстиції ДЯЧУКА С.І., при секретарі Загородній Ю.М., за участю
державного обвинувача заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону
підполковника юстиції Ананка І.І., підсудного - ОСОБА_1, його захисника -
адвоката ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні в приміщенні штабу Управління
Північного територіального командування Внутрішніх військ МВС України розглянув
кримінальну справу за обвинуваченням військовослужбовця військової частини 3001
«В»

старшого лейтенанта ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі
Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина
України, з вищою освітою, не судимого, одруженого, маг на утриманні
неповнолітню дитину, командира патрульного взводу спеціального призначення 9
патрульної роти військової частини 3001 «В», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України.

Судовим слідством військовий місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

З 16 січня 2007 року військовослужбовці внутрішніх військ МВС України
(військова частина 3001 «В»), а саме майор ОСОБА_3 - старший команди, старший
лейтенант ОСОБА_1, прапорщики ОСОБА_4та ОСОБА_5, військовослужбовці за
контрактом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували
у службовому відрядженні з охорони правопорядку і мешкали в селі Чайкіне в
будинку дільничного інспектора Новгород-Сіверського РВ УМВС України в
Чернігівські області.

21 січня 2007 року після 24 години під час вечері військовослужбовців та їх
відпочинку від виконання обов'язків з охорони правопорядку в їдальні будинку
дільничного інспектора у присутності сторонніх цивільних осіб ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які були запрошені у гості, виник конфлікт між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6, а саме: ОСОБА_3, побачивши те, що ОСОБА_6 прибув до їдальні у стані
алкогольного сп'яніння, запропонував останньому йти відпочивати, але той
відмовився виконати прохання начальника, пославшись на те, що буде продовжувати
їсти. Після цього ОСОБА_3 вивів ОСОБА_6
з їдальні та наказав останньому піти у свою кімнату відпочивати, але
ОСОБА_6, не бажаючи виконувати розпорядження ОСОБА_3, почав нецензурно лаятися
та висловлювати невдоволення тим, що його відправляють спати в той час, як інші
можуть приймати їжу та вживати спиртне, словесна суперечка між ними тривала
біля 30 хвилин і продовжувалася вже на другому поверсі будинку дільничного
інспектора.

Будучи очевидцем конфлікту, військовою службовою особою і начальником за
військовим званням для сержанта ОСОБА_6, ОСОБА_1 близько 1 години 30 хвилин
ночі 21 січня 2007 року на другому поверсі будинку дільничного інспектора
втрутився у конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з метою підтримання військової
дисципліни, у зв'язку з чим під час виконання обов'язку з підтримання
військової дисципліни висловлюючи своє невдоволення поведінкою ОСОБА_6,
перевищуючи надану владу, застосував до підлеглого фізичне насильство, а саме
наніс два удари кулаком правої руки в обличчя та один удар правою ногою в
область грудей потерпілого, завдавши останньому легкі тілесні ушкодження, що
спричинили короткочасний розлад здоров'я. Після цього, ОСОБА_1, продовжуючи
перевищувати надану йому владу, в порушення вимог ст. ст. 12, 14 Закону України
«Про міліцію» застосував спеціальний засіб «Терен-4» до ОСОБА_6, чим спричинив
шкоду його здоров'ю.

Відразу після цього за рішенням ОСОБА_3, яке підтримав ОСОБА_1, сержанти
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосували до ОСОБА_6 спеціальний засіб МБР-92, а саме
наручники, після чого ОСОБА_6 був супроводжений до кімнати відпочинку та
поміщений на своє ліжко.

Через деякий час, ОСОБА_1, побачивши, що ОСОБА_6 відкриває вікно у кімнаті,
відтягнув його від вікна, після чого, перевищуючи владу в порушення вимог ст.
ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію», наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосувати
до ОСОБА_6 спеціальний засіб МБР-92, а саме другу пару наручники, якими ОСОБА_6
на виконання наказу ОСОБА_1 був пристебнутий до ліжка, внаслідок чого ОСОБА_6
були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад
здоров'я, у вигляді забиття зап'ястків. Через годину, коли ОСОБА_6 заспокоївся,
а конфлікт було вичерпано, ОСОБА_1 звільнив останнього від наручників.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 11, 16, 49, 50 та 59 Статуту
внутрішньої служби та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які
зобов'язують військового начальника підтримувати військову дисципліну, бути
ввічливим у ставленні до підлеглих, стримувати військовослужбовців від вчинення
протиправних дій. усувати їх причини, виконувати обов'язки, що визначають обсяг
завдань та визначаються крім військових статутів відповідними положеннями та
інструкціями, а також вказані вище ст. ст. 12,14 Закону України «Про міліцію».

ОСОБА_1 в добровільному порядку відшкодував витрати закладу охорони
здоров'я на лікування потерпілого у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у пред'явленому
обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і дав покази, які за
своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину,
пояснивши, що дійсно з 16 січня 2007 року він у складі команди, старшим якої
був ОСОБА_3, перебував у службовому відрядженні з охорони правопорядку і мешкав
разом з усіма в будинку дільничного інспектора в селі Чайкне
Новгород-Сіверського району Чернігівської області. 21 січня 2007 року після 24
години він, ОСОБА_1, разом з ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проводив вільний час,
спілкувався та відпочивав разом із запрошеними у гості цивільними особами в
кімнаті для приймання їжі будинку дільничного, при цьому він, ОСОБА_1, вжив
S0-70 гр. горілки, пляшка якої була на столі, чи вживали спиртне інші, він не
пам'ятає. Як уточнив ОСОБА_1, жоден з військовослужбовців команди у той час
обов'язків з охорони правопорядку не виконував, штатна зброя була здана.

Через деякий час до їдальні зайшов п'яний ОСОБА_6, сів за стіл та почав із
застосуванням ненормативної лексики втручатися у розмову присутніх, у зв'язку з
чим ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_6 йти відпочивати, але той відмовився виконати
прохання начальника, пославшись на те, що буде продовжувати їсти. Після цього
ОСОБА_3 вивів ОСОБА_6 з їдальні, де між ними протягом 30 хвилин тривала сварка,
при цьому ОСОБА_6 висловлював невдоволення тим, що його відправляють спати в
той час, як інші відпочивають.

Як далі показав підсудний, будучи обуреним такою поведінкою ОСОБА_6, він з
метою підтримання військової дисципліни близько 1 години 30 хвилин ночі 21
січня 2007 року на другому поверсі будинку дільничного інспектора втрутився у
конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 та наніс останньому два удари кулаком правої
руки в обличчя та один удар правою ногою в область грудей, а після цього
застосував спеціальний засіб «Терен-4», бризнувши газом сльозоточивої дії в
обличчя ОСОБА_6. Завдяки цьому ОСОБА_6, який поводив себе агресивно, не вдалося
заспокоїти, атому відразу після цього за рішенням ОСОБА_3, яке він, ОСОБА_1,
лише продублював, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосували до ОСОБА_6 наручники і
супроводили його до кімнати відпочинку. Побачивши через деякий час, що ОСОБА_6
підвівся з ліжка та відкриває вікно у кімнаті, він, ОСОБА_1, відтягнув його від
вікна та знову посадив на ліжко, після чого наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_8
застосувати до ОСОБА_6 другу пару наручників, якими той був пристебнутий до
ліжка. Коли через деякий час ОСОБА_6 заспокоївся, він, ОСОБА_1, особисто
звільнив останнього від наручників. При цьому підсудний також уточнив, що з
ОСОБА_6 мав нормальні стосунки, оскільки вони проходили строкову військову
службу в одному підрозділі, діяв хоча і протиправно, проте в інтересах служби,
оскільки ОСОБА_6 мав чудову спеціальну фізичну підготовку і міг завдати шкоду
здоров'ю ОСОБА_3.

При цьому також підсудний визнав, що йому, як працівнику правоохоронного органу,
були достеменно відомі правила застосування фізичної сили та спеціальних
засобів, до яких очевидно для нього і відносилися використаний ним газовий
балончик «Терен-4» та наручники МБР-92, свідомо використовуючи властивості яких
він у такий спосіб намагався вгамувати потерпілого ОСОБА_6, хоча і з
перевищенням наданої влади.

Крім особистих показань вина ОСОБА_1 у застосуванні насильства щодо
підлеглого підтверджується дослідженими у судовому засіданні іншими доказами, у
тому числі даними, які містять протоколи огляду місця події, речових доказів,
інших слідчих дій, витяги з наказів командування про службове становище
підсудного та потерпілого, які, кожний окремо, узгоджуються між собою та не
викликають сумнівів у своїй достовірності.

Так, потерпілий ОСОБА_6, підтверджуючи загальні обставини свого та інших
військовослужбовців перебування у відрядженні, а також відносини підлеглості
між ним та ОСОБА_3 і ОСОБА_1, послідовно свідчив про те, що дійсно звільнившись
о 20 годині 20 січня 2007 року від обов'язків з охорони правопорядку,
відпочивав, займався власними справами та пив пиво. Близько першої години ночі
21 січня 2007 року зайшов до приміщення їдальні, де побачив ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
інших військовослужбовців, які спілкувалися з сторонніми особами, на столі була
їжа та пляшка горілки, з приводу чого він, ОСОБА_6 зробив зауваження. Оскільки,
як він, ОСОБА_6, зрозумів, його присутність була небажаною, ОСОБА_3 вивів його
з їдальні, у зв'язку з чим, між ним та ОСОБА_3 розпочалася словесна сварка з
нецензурною лайкою та штовханиною, що тривала 30 хвилин. У подальшому до
ОСОБА_3 приєднався ОСОБА_1, який схопивши його на другому поверсі будинку за
руку, наніс два сильних удари кулаком правої руки в обличчя та один удар правою
ногою в область грудей, після цього застосував спеціальний засіб «Терен-4»,
бризнувши газом сльозоточивої дії в його, ОСОБА_6, обличчя, чим завдав
фізичного болю. Як уточнив потерпілий, маючи можливість нанести удари у
відповідь, він цього не робив, відразу після цього за наказом офіцерів присутні
військовослужбовці застосували до нього, ОСОБА_6, наручники та супроводили до
кімнати відпочинку. Як далі пояснював потерпілий, намагаючись провітрити
приміщення, він відкрив вікно, побачивши це, ОСОБА_1, відтягнув його від вікна
та посадив на ліжко, після чого за його наказом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вдруге
застосували до нього наручники, якими прикували до ліжка, внаслідок чого йому
були заподіяні забиття зап'ястків. Лише через годину ОСОБА_1 звільнив його від
наручників. При цьому потерпілий також уточнив, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у нього
до вказаного конфлікту були нормальні службові стосунки.

Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень підтверджується дослідженими в
судовому засіданні актом судово-медичного обстеження № 302, копіями медичних
карток хворого №№ НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3, історії хвороби К« НОМЕР_4,
виписних епікризів Ха НОМЕР_3, НОМЕР_5, висновками судово-медичного експерта №
888 від 12 квітня 2007 року та № 1420 від 30 травня 2007 року, а факт
знаходження його у стані алкогольного сп'яніння - актом медичного освідування №
37 від 21 січня 2007 року.

Згідно з книгою № 32 видачі та прийому озброєння та спеціальних засобів, 20
січня 2007 року ОСОБА_6 з 20 години здав штатну зброю і зауважень по службі не
мав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 - колишній командир
військової частини 3001 «В» показав, що з 16 січня 2007 року військовослужбовці
його частини під керуванням ОСОБА_3 перебували у службовому відрядженні з
охорони правопорядку і мешкали в селі Чайкіне Новгород-Сіверського району в
будинку дільничного, і

доповіді ОСОБА_3 вночі 21 січня 2007 року йому стало відомо, що для
заспокоєння ОСОБА_6, який вжив спиртні напої та поводив себе агресивно, було
застосовано старшим лейтенантом ОСОБА_1 фізичну силу та спеціальні засоби, у
той же час оперативний чергового Управління МВС України в Чернігівській області
надав інформацію про побиття ОСОБА_6 офіцерами. Під час з'ясування обставин
конфлікту на місті, була отримана інформація від військовослужбовців про те, що
ОСОБА_3 відправляв п'яного ОСОБА_6 спати, а той виявив непокору, у зв'язку з
чим ОСОБА_1 побив ОСОБА_6, застосував наручники та газ. Як уточнив свідок, на
ранок 21 січня ОСОБА_6 мав очевидні зовнішні ознаки сп'яніння, а ОСОБА_1 таких
ознак не мав, хоча мав дуже стомлений вигляд. Даючи характеристику вказаним
військовослужбовцям, свідок ОСОБА_16 уточнив, що ОСОБА_1 по службі
характеризується виключно позитивно, жодного разу не був помічений у вживанні
спиртних напоїв у службовий час, що ж стосується ОСОБА_6, то останній вживши
спиртні напої зі слів військовослужбовців міг себе поводити неадекватно та
агресивно.

У судовому засіданні свідок очевидець подій ОСОБА_3 дав показання, які за
своїм змістом повністю відповідають викладеним у показах підсудного та
потерпілого обставинам перевищення ОСОБА_1 влади, уточнивши, що дійсно був
старшим команди, а відтак начальником для всіх військовослужбовців, у тому
числі для ОСОБА_6 та ОСОБА_1. Після 20 години 20 січня 2007 року жоден з
військовослужбовців обов'язки з охорони правопорядку не виконував, а тому
проводив час на власний розсуд. Він, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та іншими
підлеглими знаходився в приміщенні їдальні. Виявивши після 24 години ночі у
стані сильного алкогольного сп'яніння підлеглого ОСОБА_6, він, ОСОБА_3,
запропонував йому піти у свою кімнату та лягти відпочивати, проте у відповідь
почув брутальну лайку з приводу того, чому він, ОСОБА_3, вказує, що йому,
ОСОБА_6, робити. Саме у зв'язку з цим між ним, ОСОБА_3, та ОСОБА_6 виникла
словесна перепалка, яка переросла у штовханину і тривала до ЗО хвилин, поки у
ситуацію не втрутився ОСОБА_1, який схопивши ОСОБА_6 за руку, наніс останньому
два удари кулаком правої руки в обличчя та один удар правою ногою в область
грудей, а після цього застосував спеціальний засіб «Терен-4», бризнувши газом в
обличчя ОСОБА_6. Відразу після цього за його, ОСОБА_3, рішенням, яке ОСОБА_1
продублював, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосували до ОСОБА_6 наручники, після чого
той був супроводжений до кімнати відпочинку і конфлікт було вичерпано. У
подальшому, як йому стало відомо від ОСОБА_1, той застосував ще одну пару
наручників до ОСОБА_6, а коли той заспокоївся, його було звільнено. При цьому
свідок, наполягаючи на цих своїх показах, також уточнив, що з ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 мав нормальні стосунки, останній діяв хоча і жорстко, проте в інтересах
служби, оскільки ОСОБА_6 поводив себе дуже агресивно. Водночас свідок визнав,
що ОСОБА_6 не намагався його, ОСОБА_3, вдарити, хоча і висловлював погрози
застосуванням фізичної сили.

Допитаний в судовому засіданні свідок, очевидець подій ОСОБА_7 пояснив, що
дійсно під час службового відрядження 21 січня 2007 року після 24 години він,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, будучи вільними від обов'язків служби,
спілкувалися та відпочивали разом із запрошеними у гості цивільними особами в
приміщенні їдальні будинку дільничного, при цьому він бачив пляшку горілки на
столі, яку не пам'ятає хто вживав. Через деякий час до їдальні зайшов ОСОБА_6,
який перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, сів за стіл та почав
втручатися у розмову присутніх з використанням нецензурних висловів, у зв'язку
з чим ОСОБА_3 запропонував Йому йти відпочивати, але той залишився, пославшись
на те, що буде продовжувати їсти. Після цього ОСОБА_3 вивів ОСОБА_6 з їдальні,
де між ними протягом ЗО хвилин тривала сварка, при цьому ОСОБА_6 висловлював
невдоволення тим, що його відправляють спати. При цьому свідок уточнив, що
ОСОБА_6 під час сварки зауважень з приводу того, що йому нібито не вистачило чи
не вистачає консервів, що видані на пайок, чи взагалі їжі, що організовано готувалася
для всіх на сніданок, обід та вечерю, у томі числі й 20 січня 2007 року, не
висловлював.

Як далі показав свідок, ОСОБА_1 обурився поведінкою ОСОБА_6 і втрутився у
конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Коли з другого поверху стало чутно шум
боротьби, він разом з ОСОБА_8 піднявся на другий поверх, де відчув запах газу
із спецзасобу і побачив, що ОСОБА_6 з розбитим обличчям тримає ОСОБА_1, з яким
вони повалили ОСОБА_6 на підлогу, де за наказом офіцерів вони застосували до
нього наручники, після чого ОСОБА_6 був супроводжений до кімнати відпочинку.
Через деякий час, за наказом ОСОБА_1 вони, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, застосувати до
ОСОБА_6 другу пару наручників, якими того пристебнули до ліжка. При цьому
свідок, наполягаючи на правдивості цих своїх показів, також уточнив, що ОСОБА_6
поводив себе агресивно, ОСОБА_3 самостійно не міг його заспокоїти, ОСОБА_1
поводив себе адекватно, хоча від нього під час вказаних подій було чутно запах
спиртного.

Аналогічні за змістом показам свідка ОСОБА_7 давав покази і свідок ОСОБА_8,
який під час відтворення обставин та обставин події повідомив деталі конфлікту.

У судовому засіданні свідок очевидець подій ОСОБА_17 показав, що з ОСОБА_6
перебував у дружніх стосунках, 21 січня 2007 року після першої години ночі під
час службового відрядження в селі Чайкіне прокинувся від сварки на другому
поверсі будинку. Вийшовши в коридор, побачив як ОСОБА_1 боровся з ОСОБА_6,
намагався їх розняти, але ОСОБА_1 наніс удар ногою в область грудей ОСОБА_6,
після чого бризнув спецзасобом «Терен-4» в обличчя ОСОБА_6. З цієї причини він,
ОСОБА_9, відбіг до своєї кімнати, в яку через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_8
завели у наручниках ОСОБА_6 та посадили на ліжко. Як далі показав свідок,
ОСОБА_6 намагався відкрити вікно, однак ОСОБА_1 знову посадив його на ліжко, після
чого за його наказом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосували до ОСОБА_6 другу пару
наручників, якими пристебнули потерпілого до ліжка. Приблизно через годину,
коли ОСОБА_6 заспокоївся, ОСОБА_1 звільнив останнього від наручників. При цьому
свідок, наполягаючи на правдивості цих своїх показів, також уточнив, що ОСОБА_6
поводив себе дуже агресивно і був п'яним, ОСОБА_1 поводив себе адекватно, хоча
був збуджений і від нього під час вказаних подій також було чутно запах
спиртного, він свідок, не чув щоб ОСОБА_6 піл час сварки чи після неї
висловлював зауваження з приводу того, що йому нібито не вистачило чи не
вистачає консервів, що видані на пайок. Також свідок визнав, що він на прохання
ОСОБА_1 у подальшому передав йому придбаний за власний кошт газовий балончик «Терен-4»
для здачі.

Обставини придбання свідком ОСОБА_9 спецзасобу «Терен-4» підтверджуються
дослідженою у судовому засіданні довідкою ТОВ «Снайп» № 02/04-07 від 17 квітня
2007 року.

Допитаний свідок ОСОБА_4 пояснив, що 21 січня 2007 року вночі, відпочиваючи,
він прокинувся від шуму в коридорі другого поверху будинку, вийшовши в коридор
відчув запах газу, у зв'язку з чим відкривав вікна для провітрювання приміщень
та бачив як сержанти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за допомогою ОСОБА_1 у присутності
ОСОБА_3 застосували до ОСОБА_6 наручники, після чого супроводили його до
кімнати відпочинку, в якій через деякий час, за наказом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 було
застосовано другу пару наручників, якими його було прикуто до ліжка. Через
годину, коли ОСОБА_6 заспокоївся, а конфлікт було вичерпано, ОСОБА_1 звільнив
останнього від наручників. Зі слів ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та інших
військовослужбовців йому стало відомо про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник
конфлікт з приводу того, що ОСОБА_3 відправляв останнього спати, а той виявив
непокору, у зв'язку з чим ОСОБА_1 побив ОСОБА_6, застосував наручники та
спецзасіб «Терен-4». Як уточнив свідок, ОСОБА_6 мав ознаки сп'яніння, а від
ОСОБА_1 було лише чутно запах спиртного, але п'яним його не можна було назвати.
Що ж стосується приготування їжі та забезпечення пайком патрульних, то свідок
уточнив, що це відбувалося централізовано відповідальним за продукти ОСОБА_7 і
зауважень з цього приводу ніхто і військовослужбовців не висловлював, не чув
таких він й від ОСОБА_6.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, кожний
окремо, пояснили, що вони за запрошенням військовослужбовців внутрішніх військ
перебували ввечері 20 січня 2007 року у будинку дільничного інспектора в селі
Чайкіно в приміщенні їдальні та спілкувалися з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, до приміщення заходили й інші військовослужбовці, хто саме вони не
пам'ятають. Приблизно після 24 години ночі до їдальні зайшов п'яний ОСОБА_6 та
приєднався до вечері. Оскільки ОСОБА_6 поводив себе грубо, не зважаючи на
присутність офіцерів та сторонніх осіб, ОСОБА_3, зробивши спочатку зауваження,
вивів останнього і їдальні, у зв'язку з чим розпочався конфлікт між ними, під
час якого ОСОБА_6 нецензурно лаявся та висловлював невдоволення тим, що його
відправляють спати в той час, як інші відпочивають, словесна суперечка між ними
тривала близько 30 хвилин, після чого до них вийшов ОСОБА_1. Коли з другого
поверху будинку стало чутно шум боротьби, крики про наручники, вони, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, залишили будинок, очевидцями застосування насильство до
ОСОБА_6 вони не були. При цьому свідки, кожний окремо, повідомили, що їм не
відомо, щоб ОСОБА_6 робив зауваження присутнім в їдальні з приводу того, що
вони вживали в їжу військові консерви.

Допитаний в судовому засіданні свідок - дільничний інспектор
Новгород-Сіверського РВ УМ ВС України в Чернігівські області ОСОБА_18 пояснив,
що дійсно з 16 січня 2007 року команда військовослужбовців внутрішніх військ в
кількості 10 осіб, серед яких були ОСОБА_3 - старший команди, ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, перебувала у службовому відрядженні і мешкала в селі Чайкіне в його
будинку. Вранці 21 січня 2007 року йому, ОСОБА_18, від керівництва стало
відомо. Що між військовослужбовцями виникла бійка. З'ясовуючи обставини
конфлікту, він дізнався, то між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу
того, що ОСОБА_3 відправляв останнього, який був на підпитку, спати, а той не
бажав коритися, у зв'язку з чим ОСОБА_1 побив ОСОБА_6, застосував наручники та
газ. Як уточнив свідок, ОСОБА_6 мав ознаки сп'яніння, а від ОСОБА_1 запаху
спиртного він не чув.

Згідно з дослідженим в судовому засіданні рапортом - оперативного чергового
Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області від 21 січня 2007
року до приймального відділення Новгород-Сіверської ЦРЛ з приводу травм
звернувся ОСОБА_6, який показав, що був побитий офіцерами.

Згідно з протоколами огляду місця події, будинок дільничного інспектора в с
Чайкіне являє собою двоповерхову будівлю, на другому поверсі якої на стіні
знайдено плями темно-бурої речовини, схожої на кров.

Як вбачається з висновків судово-медичного експерта ОСОБА_6 були заподіяні
легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я,
які могли утворитися 21 січня 2007 року.

Будь-яких об'єктивних даних, які могли б вказувати нате, що ОСОБА_1 чи
ОСОБА_3, або інші особи в ніч з 20 на 21 січня 2007 року зазнали фізичного
насильства матеріали справи не містять, не встановлено таких даних і в судовому
засіданні.

Як вбачається з протоколів огляду речових доказів, засоби «Терен-4» та
наручники МБР-92 є спеціальними.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий
обов'язок та військову службу» ст. 10 Закону України «Про внутрішні війська
Міністерства внутрішніх справ України» військовослужбовці вважаються такими, що
виконують обов'язки військової служби, під час виконання обов'язку з
підтримання військової дисципліни, а військовослужбовцям внутрішніх військ для
виконання покладених на них обов'язків надається право використовувати і
застосовувати зброю та спеціальні засоби на підставах і в порядку, передбачених
Законом України «Про міліцію», військовими статутами Збройних Сил України та
іншими актами законодавства України.

Згідно з вимогами ст. ст. 12 та 14 Закону України «Про міліцію», міліція
має право застосовувати заходи фізичного впливу та спеціальні засоби у випадках
і в порядку, передбачених цим Законом, їх застосуванню повинно передувати
попередження, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила та
спеціальні засоби можуть застосовуватися тільки, якщо виникла безпосередня
загроза життю або здоров'ю громадян чи працівників міліції. У разі неможливості
уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для
виконання покладених на міліцію обов'язків і має зводитись до мінімуму
можливості завдання шкоди здоров'ю правопорушників. Перевищення повноважень по
застосуванню сили та спеціальних засобів, тягне за собою відповідальність.

Аналіз положень ст. ст. 12 та 14 Закону України «Про міліцію» та військових
статутів дають підстави для висновку про відсутність передбачених законом
підстав використання та застосування ОСОБА_1 спеціальних засобів до підлеглого
ОСОБА_6, а фактично застосовані ним фізична сила та спеціальні засоби,
інтенсивність їх застосування не відповідали обстановці, що склалася, характеру
поведінки з боку потерпілого ОСОБА_6, зокрема не були використані інші форми
попереднього впливу на правопорушника.

За таких обставин суд вважає сукупністю досліджених доказів доведеним те,
що ОСОБА_1, будучи військовою службовою особою і начальником за військовим
званням для сержанта ОСОБА_6, близько 1 години 30 хвилин ночі 21 січня 2007
року підчас виконання обов'язку з підтримання військової дисципліни в порушення
вимог ст. ст. 11, 16, 49, 50 та 59 Статуту внутрішньої служби та ст. 4
Дисциплінарного статут Збройних Сил України, перевищив надану владу шляхом
застосування до підлеглого фізичного насильства, а саме: наніс два удари
кулаком правої руки в обличчя та один удар правою ногою в область грудей
потерпілого; в порушення вимог ст. ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію»
застосував до потерпілого спеціальні засоби «Терен-4» та МБР-92 - наручники,
внаслідок чого ОСОБА_6 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

У той же час, оцінюючи докази щодо мотивів та причин конфлікту, який виник
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та в якій у подальшому втрутився підсудний ОСОБА_1, суд
критично оцінює покази потерпілого про те, що ОСОБА_1 застосував насильство до
нього у зв'язку із зауваженням останнього про порушення порядку видачі продовольчих
пайків.

Так, допитаний з цього приводу свідок ОСОБА_7 пояснив, що він особисто
відповідав за видачу продуктів військовослужбовцям на час патрулювання, мав для
цього ключі від комори, де зберігалися також і власні продукти співслужбовців,
яких було вдосталь, будь-яких скарг з приводу нестачі продуктів чи їх
нерівномірного розподілу жодного разу у тому числі й від ОСОБА_6 20 січня 2007
року не надходило.

Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_9,
ОСОБА_4та інші.

Більш того, потерпілий послідовно стверджував, що звільнившись від
обов'язків з охорони правопорядку, біля 21 години 20 січня 2007 року він
повечеряв у їдальні будинку дільничного інспектора, будь-яких скарг приводу
якості та повноти їжі не заявляв.

Підтвердив вказані покази потерпілого і свідок ОСОБА_9, який безпосередньо
вечеряв разом з ОСОБА_6.

За таких обставин, суд кладе в основу даного вироку покази в цій частині
підсудного ОСОБА_1, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а також наведені вище покази потерпілого ОСОБА_6, які є
послідовними та узгоджуються разом з іншими доказами.

Суд також критично оцінює твердження потерпілого про те, що до нього
застосовувалися наручники з метою не дати йому можливості повідомити про своє
побиття, оскільки про події, що відбулися, відразу по команді доповів ОСОБА_3,
ОСОБА_6 також така можливість була надана, при цьому останній безперешкодно
звернувся за медичною допомогою та до територіального органу міліції із заявою,
достатися куди йому сприяв ОСОБА_3, дані про те, що у вчиненні таких дій
ОСОБА_6 хтось чинив перешкоди, матеріали справи не містять, не добуті вони і в
судовому засіданні.

Дії ОСОБА_1, який будучи військовою службовою особою і начальником за
військовим званням щодо потерпілого ОСОБА_6, застосував щодо підлеглого
насильство, що виразилося у заподіянні йому легких тілесних ушкоджень, тобто
перевищив надану йому владу, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 424 КК України.

Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_1 вказівку на порушення ним вимог ст.
ст. 6, 17, 58, 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,
оскільки вказані норми містять загальні обов'язки (ст. ст. 6 та 58), а також
конкретні обов'язки, які на час конфлікту ОСОБА_1 не виконував (ст.ст. 17,119та
120).

Виключена судом з обвинувачення вказівка і на те, що ОСОБА_1 вказаними вище
діями перевищив надані йому службові повноваження, оскільки його дії, пов'язані
із застосуванням насильства щодо підлеглого, у тому числі опосередковано шляхом
видання наказу підлеглим, повністю охоплюються перевищенням влади.

Суд також виключає з обвинувачення ОСОБА_1 вказівку на порушення ним вимог
п. п. З та 4 Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського
порядку, введених в дію постановою Ради Міністрів Української РСР № 49 від 27
лютого 1991 року, оскільки вказані норми містять обов'язки для працівників
міліції виключно в умовах охорони ними громадського порядку, а ОСОБА_1 під час
дій, що ставляться йому у провину, таких обов'язків не виконував.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні сукупністю досліджених
доказів і вказівка в обвинуваченні ОСОБА_1 про те, що він застосовував
насильство до потерпілого з єдиною метою - принизити його честь та гідність, а
тому суд виключає вказівку на такий мотив з обвинувачення підсудного.

Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_1 і вказівку на те, що він перевищив
надану владу шляхом застосування до підлеглого в коридорі другого поверху
будинку дільничного інспектора в порушення вимог ст. ст. 12, 14 Закону України
«Про міліцію» спеціального засобу МБР-92 - наручників, оскільки застосування
даного спеціального засобу, як це встановлено дослідженням доказів в судовому
засіданні, відбулося за вказівкою старшого начальника - ОСОБА_3 і ця його
вказівка в умовах конфлікту, який щойно набув ознак фізичного протистояння, не
була явно злочинною, а відтак мала ознаки обов'язкового до виконання
розпорядження (ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Крім того, органи досудового слідства вважали доведеним, що ОСОБА_1 вчинив
злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння і посилалися на цю ознаку як
таку, що обтяжує покарання.

Водночас, під час досудового та судового слідства отримані дані лише про,
те що ОСОБА_1 вжив, як він стверджував, незначну кількість алкоголю, даних які
б могли з усією достовірністю спростувати таке твердження підсудного, в
судовому засіданні не отримано, навпаки воно знайшли своє підтвердження у
показах свідків, за давністю події втрачена можливість перевірити ці покази
підсудного і шляхом проведення медичного дослідження.

За таких обставин, оскільки відсутні дані про те, що психічний стан ОСОБА_1
(його збудженість, про яку показували свідки) в момент вчинення злочину був
викликаний саме вживанням алкогольних напоїв, характеризувався у зв'язку з цим
послабленням вольової та інтелектуальної сфери його психічної діяльності, тому
стан його алкогольного сп'яніння не може бути ознакою діяння, що підвищує
ступень суспільної небезпечності вчиненого підсудним і посилює його
відповідальність.

За таких
обставин суд, враховуючи характер та мотиви вчиненого підсудним злочину, на
підставі ч. 2 ст. 67 КК України виключає вказівку з його обвинувачення на таку
обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного
сп'яніння.

Потерпілий
ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, в порядку
кримінального судочинства не заявляв.

При
призначенні підсудному ОСОБА_1 покарання суд враховує те, що він щиро розкаявся
у вчиненому, а також те, що його протиправні дії були викликані некоректною
поведінкою потерпілого, який грубо порушував військову дисципліну, а також
відбувалися в умовах бездіяльності старшого начальника, саме за участю якого і
був розпочатий конфлікт. Крім того, ОСОБА_1 в добровільному порядку відшкодував
витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого у повному обсязі.

Перелічені
обставини суд визнає такими, що значно пом'якшують покарання та в сукупності
істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудним злочину, а тому, беручи
до уваги ці обставини та враховуючи особу винного, який раніше ні в чому
протизаконному замічений не був, характеризуються виключно позитивно, має
відомчі нагороди та відзнаки, у тому числі за затримання злочинця, до
кримінальної відповідальності притягається вперше, а також і те, що на його
утриманні знаходяться неповнолітня дитина, суд знаходить можливим застосувати
до ОСОБА_1 ст. 69 КК України і перейти із застосуванням ст. 58 КК України до
іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2
ст. 424 КК України і не позбавляти його на підставі ст. 54 КК України
військового звання, оскільки саме даний вид покарання, на думку суду, є
справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення.

Па
підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 323, 324, 325, 332 КПК України,
військовий місцевий суд Київського гарнізону

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України, за
якою із застосуванням ст. ст. 69, 58 КК України призначити йому покарання у
виді службового обмеження строком на один рік з проведенням відрахування із
суми грошового забезпечення ОСОБА_1 в дохід держави в розмірі 15 (п'ятнадцяти)
відсотків

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_1 - підписка про невиїзд - скасувати.

Визнати
за потерпілим ОСОБА_6 право на пред'явлення цивільного позову про відшкодування
шкоди, заподіяної ОСОБА_1, в порядку цивільного судочинства.

Речові
докази по справі, а саме: книга видачі та приймання озброєння і боєприпасів №
32 за формою N° 5 акт на 99 аркушах, які перебувають на відповідальному
зберіганні у військовій частині 3001 «В»; книга видачі та приймання спеціальних
засобів на 48 арк.; дві пари браслетів модифікованих - 92 ВП № 0370, ВП №0087,
які перебувають на відповідальному зберіганні у військовій частині 3001 «В»;
газовий балончик «Терен-4», зберігається у кімнаті речових доказів військової
прокуратури Чернігівського гарнізону - після набрання вироком законної сили
передати до військової частини 3001 «В».

Вирок
може бути оскарженим в апеляційному порядку і на нього може бути внесене
подання прокурора до військового апеляційного суду Центрального регіону через
військовий місцевий суд Київського гарнізону протягом 15 діб з моменту його
проголошення.