У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних
справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Косарєва В.І., Федченка О.С.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 15 січня 2008 року кримінальну
справу за касаційними поданнями заступника прокурора Луганської області на
постанови Свердловського міського суду Луганської області від 23 грудня 2005
року щодо неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Постановою
Свердловського міського суду Луганської області від 23 грудня 2005 року
кримінальну справу щодо неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки
України, раніше не судимої, за ознаками суспільно небезпечних діянь,
передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, закрито у зв'язку
з недосягненням нею віку притягнення до кримінальної відповідальності із
застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді направлення до
училища соціальної реабілітації строком на 3 роки.

Постановою
цього ж суду від 23 грудня 2005 року кримінальну справу щодо
неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянки України, раніше не судимої, за ознаками суспільно небезпечного
діяння, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрито у зв'язку з недосягненням
нею віку притягнення до кримінальної відповідальності із застосуванням
примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері
ОСОБА_3 строком на 2 роки.

Цивільні
позови задоволено, стягнуто із законних представників неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в солідарному порядку на відшкодування шкоди на користь потерпілої
ОСОБА_5 - 7350 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_6 - 755 грн.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2004 року неповнолітня ОСОБА_2 вчинила
суспільно небезпечне діяння, поєднане із викраденням майна потерпілої ОСОБА_5
із її квартири в м. Свердловську Луганської області на загальну суму 9050 грн.

Вона ж 23 травня 2005 року разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 намагалися шляхом
зловживання довірою заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9, що
знаходилися на банківському рахунку останньої.

22 липня 2005 року неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом обману заволоділи
мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_6 вартістю 755 грн.

В
апеляційному порядку справа не розглядалася.

У
касаційних поданнях заступника прокурора області порушено питання про
скасування постанов щодо неповнолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в частині вирішення
цивільних позовів та стягнення шкоди, заподіяної вчиненими ними суспільно
небезпечними діяннями, із їх законних представників, і направленні справи на
новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. При цьому прокурор
посилається на те, що цивільний позов у справах про застосування до
неповнолітніх примусових заходів виховного характеру підлягає вирішенню тільки
в порядку цивільного судочинства, а також вказує на
те, що неповнолітня ОСОБА_1 ніякого відношення до заволодіння майном потерпілої
ОСОБА_5 взагалі не має.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення касаційних подань,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних подань, колегія
суддів вважає, що касаційні подання підлягаю задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, суд обгрунтовано закрив кримінальні
справи щодо неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв'язку з вчиненням ними
суспільно небезпечних діянь у віці, з якого неможлива їх кримінальна
відповідальність.

Висновки суду в цій частині обгрунтовані відповідними доказами і в
касаційних поданнях прокурором не оскаржуються.

Разом з тим доводи прокурора про те, що неповнолітня ОСОБА_1 немає ніякого
відношення до вчинення суспільно небезпечного діяння щодо викрадення майна
потерпілої ОСОБА_5 є обгрунтованими, оскільки вона до цього діяння не причетна.

Також правильними є посилання прокурора й на те, що кримінально-процесуальним
законом не передбачено вирішення питань, пов'язаних із відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної суспільно небезпечними діяннями неповнолітніх.

Відповідно до ст. 28 КПК України, законом передбачено відшкодування шкоди,
заподіяної не інакше як злочином, а також у разі закриття кримінальної справи
на підставі статей 7 та 7-1 КПК України. Кримінальні справи щодо неповнолітніх
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 закриті судом на підставі ст. 7-3 КПК України у зв'язку з
вчиненням ними суспільно небезпечних у віці, з якого неможлива їх кримінальна
відповідальність.

Тому судові рішення в частині відшкодування заподіяної діяннями вказаних
неповнолітніх шкоди підлягають скасуванню, а справа з урахуванням роз'яснень,
що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня
2002 року № 6 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових
заходів виховного характеру» - направленню на новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства, під час якого суду слід належно врахувати хто із зазначених
неповнолітніх та в якому суспільно небезпечному діянні взяв участь, в
залежності від чого й вирішити цивільні позови потерпілих відповідно до чинного
закону.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394 - 396 КПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційні подання заступника прокурора Луганської області задовольнити.

Постанови Свердловського міського суду Луганської області від 23 грудня
2005 року щодо неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині вирішення цивільних
позовів потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та стягнення на їх користь заподіяної
шкоди із законних представників неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_3 скасувати, а
справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного
судочинства.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Косарєв В.І. Федченко О.С.