Провадження № 1-кп/185/59/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2015 року . м.Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження від 09.09.2014 року за № 0002797 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:

-20 травня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.1,76 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки.

-30 вересня 2014року.Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.185.ч.2, 186 ч.2, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі. На даний час перебуває в СІЗО № 3 м. Дніпропетровська;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , 07 вересня2014 року, приблизно о 18годині 30 хвилин, знаходився на спортивному майданчику на території Західно-Донбаського професійного ліцею, розташованого по вулиці Дніпровська ,571 міста Павлограда Дніпропетровської області, де побачив раніше йому малознайомого неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заволодіння майном, яке належить ОСОБА_5 шляхом обману.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 і почав розмовляти з останнім. Далі ОСОБА_4 разом з неповнолітнім ОСОБА_5 пройшли до зупинки громадського транспорту селища ПЗТО міста Павлограда Дніпропетровської області, де ОСОБА_4 скориставшись довірою з боку ОСОБА_5 ,під приводом необхідності подзвонити, попрохав у неповнолітнього ОСОБА_5 мобільний телефон, не маючи намірів повертати його.

ОСОБА_5 виходячи з довіри та помилкової впевненості у правильності та сумлінності дій ОСОБА_4 ,будучи введеним в оману ОСОБА_4 , погодився виконати його прохання і добровільно передав мобільний телефон марки Nokia Asha 200, який належить ОСОБА_6 .

Після ОСОБА_7 , маючи умисел не повертати мобільний телефон, з мобільним телефоном марки Nokia Asha 200, сів в автомобіль марки ВАЗ 2106,білого кольору,державний номер НОМЕР_1 ,за кермом якого був ОСОБА_8 та поїхав.

В цей час ОСОБА_5 усвідомлюючи, що ОСОБА_4 здійснює відкрите, викрадення майна, з метою повернення викраденого телефону, став бити руками по автомобілю та кричати ОСОБА_4 , щоб останній повернув майно,яке належить ОСОБА_6 ,а саме:мобільний телефон марки Nokia Asha 200.

Однак ОСОБА_4 не реагуючи на вимоги ОСОБА_5 повернути майно назад,продовжував Їхати в авто, відкрито утримуючи при цьому мобільний телефон марки Nokia Asha 200,який належить ОСОБА_6 при собі.

Разом з тим, ОСОБА_4 на зауваження ОСОБА_5 не відреагував,та усвідомлюючи, що ОСОБА_5 розуміє відкритий та протиправний характер його дій, але ігноруючи цю обставину, з метою утримання викраденого майна при собі, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, відкрито заволодівши вказаним майном.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та дав показання про те, що 07 вересня2014 року, приблизно о 18годині 30 хвилин, він знаходився на спортивному майданчику на території Західно-Донбаського професійного ліцею, розташованого по вулиці Дніпровська ,571 міста Павлограда Дніпропетровської області, де побачив раніше йому малознайомого неповнолітнього ОСОБА_9 .

В цей час він вирішив шляхом обману заволодіти телефоном, що був у ОСОБА_5 .

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, він підійшов до ОСОБА_5 і почав розмовляти з останнім. Далі разом з неповнолітнім ОСОБА_5 вони пройшли до зупинки громадського транспорту селища ПЗТО міста Павлограда Дніпропетровської області, де він, під приводом необхідності подзвонити, попрохав у неповнолітнього ОСОБА_5 мобільний телефон, не маючи намірів повертати його.

ОСОБА_5 надав йому мобільний телефон марки Nokia Asha 200.

Після цього він, маючи на метіне повертати мобільний телефон, з мобільним телефоном марки Nokia Asha 200, сів в автомобіль марки ВАЗ 2106,білого кольору,державний номер НОМЕР_1 ,за кермом якого був ОСОБА_8 та поїхав.

В цей час ОСОБА_5 став бити руками по автомобілю та кричати йому, щоб він повернув телефон, однак він, не реагуючи на вимоги ОСОБА_5 повернути майно, продовжив Їхати в авто, відкрито утримуючи при цьому мобільний телефон марки Nokia Asha 200, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, відкрито заволодівши вказаним майном.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх а також допитувати осіб, які не з явилися в судове засідання немає ніякої необхідності.

З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останній погодився, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи покази обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи ці покази з обвинуваченням, що закидається ОСОБА_4 суд робить обґрунтований висновок про те, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч.3 ст.349 КПК України, винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно правильно кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При призначенні виду і розміру покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово був судимий, продовжує злочинну діяльність, підлягає покаранню за вчинене ним тяжке корисливе кримінальне правопорушення.

В якості пом`якшувальних обставин суд враховує що обвинувачений повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв судовому розгляду справи, об`єкт злочинного посягання повернутий власнику.

Обтяжливих обставин судом не встановлено.

Наведене свідчить, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_4 має бути засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції даної статті.

30 вересня 2014 року ОСОБА_4 був засуджений Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.289, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді п`яти років трьох місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, кримінальне правопорушення, що розглядається учинив до постановлення зазначеного вироку суду.

Відтак, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 має бути призначене за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання покарання, що призначається за ч.2 ст.186 КК України, покаранням у вигляді п`яти років трьох місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, що було призначене ОСОБА_4 вироком суду від 30 вересня 2014 року.

Позовні вимоги у справі відсутні.

Доля речових доказів має бути вирішена у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України.

ОСОБА_4 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки, покаранням у вигляді позбавлення волі строком п`ять років три місяці, без конфіскації майна, що було призначене ОСОБА_4 вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці позбавлення волі, без конфіскації майна.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити незмінним - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання для ОСОБА_4 обчислювати з 13 листопада 2014 року.

Речові докази: мобільний телефон Нокиа та карту СД, що були передані для зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення, а особою під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

СУДДЯ ОСОБА_10 .