Справа № 487/818/15-к
Провадження № 1-кп/487/203/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.03.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0000341 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кузьмівка Степанського району Рівнеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого ОО Барин охоронцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки сторожа на території стоянки автотранспорту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив звідництво для розпути, з метою наживи, при наступних обставинах:

Так, 23.01.2015 року приблизно о 21-00 годин ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні сауни, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , порушуючи моральні засади суспільства, в частині встановлення зв`язків між людьми для задоволення їх статевих потреб, усвідомлюючи небезпечність вчинюваних дій, які дістали виявлення у сприянні добровільному сексуальному спілкуванні раніше незнайомих між собою осіб, умисно надав посередницькі послуги в розпуті, а саме: сприяв добровільному спілкуванні та вчиненні розпусних дій, раніше незнайомих між собою осіб протилежного полу.

Маючи умисел на звідництво для розпути, з корисливих мотивів, шляхом посередництва у знайомстві та організації зустрічі відвідувачів сауни з особами, які займається розпутою, для сприяння добровільним інтимним стосункам між ними, з метою отримання за це грошової винагороди, тобто з метою наживи, прийняв від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 замовлення на користування сауною, під час якого погодився на прохання останніх організувати їм зустріч для надання сексуальних послуг з особами, які займаються розпутою.

Того ж дня, приблизно о 22-00 годин, ОСОБА_4 , знаходячись у сауні, з власного мобільного телефону НОМЕР_1 здійснив дзвінки на номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , які раніше отримав від незнайомого йому таксиста та повідомив ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які займаються розпутою, про перебування у сауні відвідувачів, які бажають познайомитись для отримання послуг сексуального характеру.

Після цього ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні сауни, зустрівши раніше викликаних ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які займаються розпутою, діючи умисно, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на звідництво для розпути, сприяючи добровільним сексуальним стосункам незнайомих між собою осіб, познайомив ОСОБА_6 , який знаходився в приміщенні сауни з ОСОБА_9 , яка займається розпутою, при цьому ОСОБА_7 виявив бажання вступити в інтимні стосунки з ОСОБА_8 . Перед отриманням добровільних послуг сексуального характеру ОСОБА_6 передав ОСОБА_9 в якості оплати за сексуальні послуги грошові кошти в сумі 550 грн., а ОСОБА_7 передав ОСОБА_8 в якості оплати 550 грн.

Після цього ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні сауни, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , грошову винагороду за надання ним послуг звідництва для розпути, по 150 грн. від кожної, а всього на загальну суму 300 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 302 КК України, тобто звідництво для розпути, вчинене з метою наживи.

30.01.2015 року в данному кримінальному провадженню № 0000341 між прокурором прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди прокурор прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0005564 і обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для данного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 2,3, 4, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винувасті, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 302 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністью визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 ч. 2 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, прогроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, що відповідає санкції ч.2 ст. 302 КК України, зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 30.01.2015 року укладену між прокурором прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000341 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.01.2015 року покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1