АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5802/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11сс/790/546/15 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2015 року про арешт майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2015 року клопотання старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000199 задоволено.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, старший слідчий СУ ГУМВС України в Харківській області майор міліції ОСОБА_10 29.03.2015 р. подав до Київського районного суду м. Харкова клопотання, погоджене зі старшим прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_6 , у якому просив накласти арешт на 1 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить на формі приватної власності підозрюваному ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні СУ ГУМВС України в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000199 від 13.03.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

28.03.2015 року по даному кримінальному провадженню повідомлено про підозру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення та не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища, за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді начальника відділу домових мереж департаменту телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради діючи за попередньою змовою в групі з заступником директора департаменту телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради ОСОБА_12 отримали неправомірну вигоду за наступних обставин.

Так, згідно положення про Департамент телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради до завдань департаменту зокрема входить: розвиток інформаційно-телекомунікаційної сфери міста; створення сприятливого інформаційного простору; створення сприятливих умов для оформлення та функціонування ринку послуг зв`язку у місті Харкові, шляхом реалізації єдиної економічної, інвестиційної, науково-технічної та соціальної політики, забезпечення прав членів територіальної громади міста на сприятливі умови користування мережами зв`язку; сприяння оперативному та ефективному вирішенню питань, пов`язаних з забезпеченням жителів міста якісними послугами підприємствами зв`язку та телекомунікаційних мереж міста; організація взаємодії міської ради та її виконавчих органів з органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями з питань інформатизації; вжиття заходів щодо звільнення будівель міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених об`єктів та обладнання зв`язку і телекомунікацій; здійснення контролю за діяльністю підприємств зв`язку та телекомунікаційних мереж міста усіх форм власності щодо дотримання ними вимог законодавства у цій сфері.

На початку лютого 2015 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_13 звернувся до заступника директора департаменту телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради ОСОБА_12 з питань здійснення підприємницької діяльності з надання послуг у сфері телекомунікацій та зв`язку, зокрема з встановлення в житлових будинках та гуртожитках м. Харкова доступу до глобальної мережі Інтернет».

ОСОБА_12 , під час спілкування з ОСОБА_13 , дізнався про відсутність у останнього необхідних дозвільних документів для здійснення підприємницької діяльності в сфері телекомунікацій та зв`язку, після чого у ОСОБА_12 виник умисел на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 за нездійснення контролю щодо дотримання ним вимог законодавства у цій сфері та сприяння уникненню ОСОБА_13 перевірочних заходів та заходів реагування від контролюючих та правоохоронних органів.

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_12 вступив у злочинну змову з підлеглим йому начальником відділу домових мереж департаменту телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради ОСОБА_7 .

В подальшому 27.02.2015, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_12 умисно, маючи намір на отримання неправомірної вигоди, розуміючи значимість займаних ними посад, та пов`язаних із цим можливостей, а також ураховуючи сприйняття ОСОБА_13 вагомість посади ОСОБА_12 , мету, яку ОСОБА_13 переслідує, та його переконаність в тому, що ця мета буде досягнута завдяки можливостям посади, яку обіймає ОСОБА_12 , повідомив ОСОБА_13 , що він, як заступник директора департаменту Харківської міської ради, не буде вживати заходи реагування, пов`язані з його службовою діяльністю, за здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_13 з надання Інтернет послуг без відповідних дозвільних документів.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_12 під час спілкування переконали ОСОБА_13 у недоцільності та невигідності додержання вимог чинного законодавства та зокрема отримання необхідних дозвільних документів для здійснення такої діяльності, запевнивши останнього у не вчиненні ними заходів впливу щодо нього та не передачі інформації про порушення ним закону до правоохоронних та контролюючих органів, а також сприянні ОСОБА_13 в уникненні відповідальності за порушення закону.

За вказану бездіяльність та дії щодо сприяння в уникненні відповідальності за порушення законодавства, з використанням службового становища, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 зажадали від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 20000 гривень.

ОСОБА_13 погодився на незаконну пропозицію ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо передачі їм неправомірної вигоди в розмірі 20000 гривень.

27.03.2015 року ОСОБА_13 згідно з попередньою домовленістю прибув о 14.13 годині до Харківської міської ради за адресою: м. Харків, площа Конституції, 7, де зустрівся з ОСОБА_7 . Знаходячись у сквері «Вічного вогню», розташованого по вул. Університетська, 12 у м.Харкові, до ОСОБА_15 та ОСОБА_13 підійшов ОСОБА_12 який спільно з ОСОБА_16 , продовжуючи реалізовувати злочинний намір на одержання неправомірної вигоди, повторно підтвердив вимоги щодо передачі неправомірної вигоди для нього та ОСОБА_11 та доручив отримати її ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_7 залишившись на одинці з ОСОБА_13 у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 , отримав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 20000 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Вина ОСОБА_11 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: заявою ОСОБА_13 ; протоколами допитів потерпілого ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів; протоколом огляду місця події від 27.03.2015

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за підозрюваним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 (розмір частки -1, форма власності - приватна).

З урахуванням того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КПК України, санкція якої передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного, слідство, враховуючи положення ст.170 КПК України, вважає за необхідне накласти арешт на вказане нерухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_11 з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисники заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що квартира була придбана підозрюваним разом з цивільною дружиною, а тому йому належить лише 1/2 частина квартири, на яку слідчий просить накласти арешт.

Слідчий судця, вислухавши думку слідчого та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУМВС України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000199 від 13.03.2015, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь - яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, а саме: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

У відповідності до ч. З ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З наданих слідчим матеріалів встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000199 від 13.03.2015, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, внесені відомості про те, що ОСОБА_12 , працюючи на посаді заступника директора департаменту телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради діючи за попередньою змовою в групі з начальником відділу домових мереж департаменту телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради ОСОБА_7 , отримали неправомірну вигоду в розмірі 20 000 гривень.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Санкцією ч. 3 ст. 368 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна та спеціальної конфіскації.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 35591702 від 27.03.2015 р. вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_11 .

Будь-яких достовірних даних про належність вищевказаної квартири підозрюваному та його дружині на праві спільної сумісної власності до суду не надано, тому слідчий суддя не бере до уваги посилання підозрюваного про те, що він є не єдиним власником квартири.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 , відповідає критеріям, зазначеним у ст.167 КПК України, а також те, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, як того вимагає ч. 2 ст. 173 КПК України.

Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності на зазначену вище квартиру завданням кримінального провадження.

Крім того, прийшовши до висновку про необхідність накладення арешту, слідчий суддя, на виконання положень ч. 1 ст. 170 КПК України, вважає необхідним визначити спосіб такого арешту майна - шляхом заборони його відчуження до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

На ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати та постановити ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого щодо арешту майна.

Обгрунтовує апеляцію тим, що ухвала незаконна і судом порушено вимоги КПК України, а підозра пред`явлена ОСОБА_7 є необгрунтованою.

Заслухавши суддю доповідача, підозрюваного та його захисників що просили задовольнити апеляцію, прокурора, що просив відмовити в задоволенні апеляції, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково з наступних причин.

При розгляді скарги слідчий суддя дійшов до висновків, які колегія суддів вважає обгрунтованими.

Санкцією ч. 3 ст. 368 КК України за якою ОСОБА_7 пред`явлено підозру передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна та спеціальної конфіскації.

Матеріали кримінального провадження, на які посилався слідчий у клопотанні, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення ч. 3 ст. 368 КК України що було перевірено слідчим суддею по даній справі і було перевірено під час розгляду питань щодо обрання у відношенні підозрюваного запобіжного заходу слідчим суддею та судовою колегією Апеляційного суду Харківської області.

Враховуючи наведене, доводи апеляції щодо необгрунтованості пред`явленої підозри недоречні.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Враховуючи викладене саме з метою забезпечення можливої конфіскації майна слідчим суддею правомірно накладено арешт квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 .

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості посилання в мотивувальній частині оскарженої ухвали слідчого судді на те, що квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 відповідає критеріям, зазначеним у ст.167 КПК України.

Однак данний недолік на думку колегії суддів не є підставою для скасування ухвали слідчого судді і не впливає на правомірність накладення арешту на квартиру з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Що стосується доводів апеляції захисника про те, що висновки на які послався в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя містять суттєві протиріччя, то вони є несуттєвими, оскільки ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Посилання апелянта на вимоги ст.87 КПК України є недоречним, оскільки відповідно до ч.1 ст.89 КПК України вказано, що питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ст.369 КПК України регламентовано види судових рішень.

Системний аналіз вимог КПК України дозволяє зробити висновок що питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, всі інші питання, в тому числі винності чи не винності ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів, як і вірність кваліфікації скоєного, вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

За таких обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді з приводів зазначених в апеляції захисника колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2015 року щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді