Справа № Провадження №11-98/12 11/1090/229/12 Головуючий у І інстанціїЄременко
Категорія3Доповідач у 2 інстанції Ященко
УХВАЛА

Іменем України

«26 »січня 2012 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Левчука О.Д.

суддів - Ященко І.Ю., Матюшка М.П.

з участю прокурора - Тарасюк Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь в розгляді справи судом 1 інстанції та засудженого ОСОБА_1 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Туркменістан, українця, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, невійськовозобовязаного, непрацюючого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого: 21.07.1995р. Баришівським районним судом за ст.94 КК України до 9 років позбавлення волі із застосуванням ст. 14 КК України; постановою Президії Київського обласного суду від 11.04.1996р. вирок Баришівського районного суду від 21.07.1995р. змінено, ст.94 КК України перекваліфіковано на ч.3 ст.101 КК України; постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова, від 28.08.2001року на підставі ст.6 Закону України «Про амністію»від 05.07.2001р. невідбуту частину покарання змінено на умовне з іспитовим строком на 2 роки(звільнений 29.08.2001р.), -

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 96 КК України ОСОБА_1 потребує лікування від алкогольної залежності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КДКЦ ГУ МВС України в Київській області 729грн. 56коп. за проведення дактилоскопічної експертизи та 729грн. 56коп. за проведення трасологічної експертизи.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

24.06.2011р. близько 19год., ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, знаходячись в квартирі № 123, по вул. Комсомольській, 30-в, в с. Садове, Баришівського р-ну, Київської обл., під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_2, з метою позбавлення її життя, умисно наніс їй один удар кухонним ножем в передню праву частину черевної стінки, в результаті чого остання померла на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №323 від 27.07.2011р. смерть ОСОБА_2 настала від колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої черевної стінки в правому підреберї, з пошкодженням печінки та нижньої порожнистої вени, яке ускладнилося гострою зовнішньою та внутрішньою очеревною крововтратою.

Нанесення удару ножем у життєво-важливі органи людини і наявний прямий причинно-наслідковий звязок між ударом та смертю, свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_1 на позбавлення життя ОСОБА_2.

В апеляції прокурор, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини засудженого та вірності кваліфікації його дій, просить вирок змінити, в звязку з неправильним застосуванням кримінального закону, а саме положень ст. 96 КК України та виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про застосування до ОСОБА_1 примусового лікування від алкоголізму, оскільки відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005р. №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», алкоголізм являється соціально небезпечним захворюванням і до хвороб, що становлять небезпеку для здоровя інших осіб не належить.

В апеляції засуджений просить розглянути його скаргу та прийняти правильне рішення.

Обґрунтовуючи апеляцію ОСОБА_1 зазначив, що наміру вбивати потерпілу не мав, вважає, що потерпіла сама напоролася на ніж, він викликав швидку допомогу. Також зазначає, що потерпіла була йому єдиною опорою у житті і він не міг бажати її смерті. Крім того апелянт посилався на порушення його права на захист у зв»язку з відсутністю у судовому засіданні захисника.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора Тарасюк, яка підтримала апеляцію прокурора та заперечувала проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляція засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинних дій, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичні обставини справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину у судовому засіданні фактично визнав частково, його винність у вчиненні злочину підтверджується: показаннями самого засудженого протягом досудового слідства в яких він давав послідовні показання, в тому числі і в присутності захисника, про те, що він наніс удар ножем потерпілій в область грудної клітини праворуч( а.с.16-18, 31-33,154-157, 158-160, 168-171) пояснюючи при цьому, що розумів, що наносячи удар ножем може вбити потерпілу; даними протоколу відтворення обстановки та обставин події( а.с.158-160) згідно якого на місці події ОСОБА_1 показав та розповів про обставини вчинення ним вбивства потерпілої підтвердивши, що умисно наніс їй удар ножем у грудну клітину; висновком судово-медичної експертизи № 323( а.с.60) згідно якого смерть ОСОБА_2 настала від колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої черевної стінки в правому підреберї, з пошкодженням печінки та нижньої порожнистої вени, яке ускладнилося гострою зовнішньою та внутрішньою очеревною крововтратою, вказане пошкодження характерне для дії плоского колюче-ріжучого предмета типа клинка ножа, на глибині занурення в 10 см, смерть настала протягом 10-20 хвилин після отримання пошкодження; даними протоколу огляду місця події( а.с. 6-10) згідно якого на місці події був виявлений труп ОСОБА_2 з ознаками насильницької смерті; висновком дактилоскопічної експертизи №14 ( а.с. 72-74) згідно якого слід пальця руки з ножа вилученого під час огляду місця події залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_1; показаннями свідків ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_2 зловживали спиртним, між ними часто відбувалися сварки та бійки, в його присутності працівники міліції на місці події вилучили ніж; свідка ОСОБА_4 про те, що ввечері до неї прийшов ОСОБА_1 повідомивши про те, що ножем наніс поранення ОСОБА_2 і вона, прийшовши до них в квартиру, застала ОСОБА_2 ще живою і покликала лікаря ОСОБА_5, яка проживає в їх будинку, зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що він вдарив потерпілу у зв»язку з тим, що вона його ображала нецензурними словами; свідка ОСОБА_5, яка підтвердила, що за проханням ОСОБА_4 прийшла до квартири ОСОБА_1, де побачила поранену ОСОБА_2 без свідомості, зробила їй укол для підтримки серця і повернувшись до своєї квартири викликала швидку, але ОСОБА_2 до її приїзду померла; іншими наведеними у вироку доказами.

Зазначеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку і правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 115 КК України, за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апеляції засудженого про те, що потерпіла сама напоролася на ніж є безпідставними, оскільки спростовуються як показаннями самого засудженого на досудовому слідстві, який послідовно показував, що він наніс удар ножем у грудну клітину потерпілій за те, що вона його образила, так і висновком судово-медичної експертизи № 323( а.с.60) згідно якого глибина занурення плоского колюче-ріжучого предмета типа клинка ножа при отриманні потерпілою тілесного ушкодження від якого вона померла 10 см; що свідчить про значну силу з якою наносився удар.

Сукупність всіх обставин вчинення злочину, зокрема: спосіб, знаряддя вчинення злочину нанесення удару з великою силою ножем, характер та локалізація тілесних ушкоджень - колото-різане ножове проникаюче поранення передньої черевної стінки в правому підреберї з пошкодженням печінки та нижньої порожнистої вени, яке ускладнилося гострою зовнішньою та внутрішньою очеревною крововтратою, нанесення удару у життєво-важливий орган потерпілої грудну клітину, свідчить про умисел ОСОБА_1 саме на вбивство потерпілої. Дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв»язку зі смертю ОСОБА_2.

Доводи апеляції засудженого щодо порушення його права на захист є необгрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи на досудовому слідстві у справі брав участь захисник. В судовому засіданні засуджений відмовився від захисника про що свідчить його заява( а.с.202) та протокол судового засідання (а.с. 212). Доводи ОСОБА_1 про те, що він був змушений у зв»язку з неявкою захисника відмовитися від нього є голослівними і об»єктивно нічим не підтверджені.

Призначене ОСОБА_1 покарання з врахуванням його особи, обставин справи, обставин, що впливають на покарання, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України і є домірним скоєному.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону, а саме ст.96 КК України є обгрунтованими.

У відповідності до ст.96 КК України та п.24 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 3.06.2005р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»примусовому лікуванню підлягають лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров»я інших осіб. При цьому алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони є соціально небезпечними захворюваннями.

Тому вирок суду підлягає зміні з виключенням з вироку посилання на застосування щодо ОСОБА_1 лікування від алкогольної залежності на підставі ст. 96 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.365,366 КПК України колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом 1 інстанції задовольнити.

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року щодо ОСОБА_1 змінити, виключивши з вироку посилання на застосування щодо ОСОБА_1 лікування від алкогольної залежності на підставі ст. 96 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді підписи