№ провадження 1-кп/646/819/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд
міста Харкова у складі: головуючого -
судді Прошутя І.Д., суддів: Чудовського
Д.О., Міндарьової М.Ю., при секретарі -
Макарійчук А.В., за участі прокурора -
Юревича М.В., захисника - адвоката
ОСОБА_1, потерпілих - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
обвинуваченого - ОСОБА_4,

розглянувши в підготовчому
засіданні обвинувальний акт у
кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
с.Комінтерн Нововодолазького району
Харківської області, громадянина
України, з неповною вищою освітою,
неодруженого, не працюючого, раніше
судимого: 19.08.2014 року за ч.1 ст.185 КК
України до 240 годин громадських робіт,
проживаючого: АДРЕСА_1,

за ч.2 ст.314, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК
України, -

в с т а н о в и в:

На розгляді Червонозаводського
районного суду міста Харкова перебуває
кримінальне провадження №0001972
від 30 червня 2014 року відносно ОСОБА_4 у
вичненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 ст.314, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289
КК України.

Під час підготовчого судового
засідання захисник - адвокат ОСОБА_1
зазначила про невідповідність
обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК
України, а саме: про невстановлення
особи власника автомобіля, відсутність
протоколу його допиту в ході
досудового розслідування; наявність
даних про вміст в крові психотропної
речовини тільки потерпілого ОСОБА_2, в
той час як обвинувачення стосується
введення в організм психотропної
речовини двом особам; відсутність
відомостей про перебування ОСОБА_2 на
обліку та вживання лікарських
препаратів за призначенням лікаря;
відсутність речового доказу -
металевого предмету, який зі слів
потерпілих, був застосований ОСОБА_4;
відсутність даних про звернення
потерпілого ОСОБА_2 до лікаря одразу
після отримання тілесних ушкоджень;
неможливість здійснення ОСОБА_4
розбійного нападу за для заволодіння
речами та одномометно заволодіння
транспортним засобом, поєднаним з
насильством, небезпечним для життя і
здоров»я, одними і тими самими діями;
відсутність даних про те, що ОСОБА_4
викликав зі свого телефону таксі для
потерпілих та оплатив замовлення
таксі. Крім того, вказала на
відсутність мокрої печатки на
обвинувальному акті та дати його
складання. У зв»язку з чим, просила
повернути обвинувальний акт прокурору
для усунення недоліків та змінити міру
запобіжного заходу обвинуваченому
ОСОБА_4 з тримання під вартою на
особисте зобов»язання чи домашній
арешт.

Обвинувачений просив
задовольнити заявлене клопотання, а
прокурор і потерпілі, кожен окремо,
заперечували проти повернення
обвинувального акту прокурору та
змінити запобіжного заходу, вважали
можливим призначити судовий розгляд
кримінального провадження.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у
підготовчому судовому засіданні суд
має право повернути обвинувальний акт
і реєстр матеріалів досудового
розслідування прокурору, якщо вони не
відповідають вимогам КПК України.

Вимоги щодо обвинувального акту і
реєстру матеріалів досудового
розслідування викладені у ст.ст.109, 291
КПК України, де вказані відомості, які
повинні в них міститися.
Виходячи з цих вимог, суд приходить до
висновку про повернення
обвинувального акту прокурору, з
урахуванням наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК
України обвинувальний акт має містити:
виклад фактичних обставин
кримінального правопорушення, які
прокурор вважає встановленими, правову
кваліфікацію кримінального
правопорушення з посиланням на
положення закону і статті (частини
статті) закону України про кримінальну
відповідальність та формулювання
обвинувачення.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК
України, судовий розгляд проводиться
не в межах повідомлення особі про
підозру, а в межах висунутого їй
обвинувачення відповідно до
обвинувального акту, який є важливим
процесуальним документом і основою для
захисту обвинуваченого в суді.

Європейський суд з прав людини у
справі «Абрамян проти Росії» від 09
жовтня 2008 року зазначив, що у тексті
підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції
вказано на необхідність приділяти
особливу увагу роз'ясненню
«обвинувачення» особі, стосовно якої
порушено кримінальну справу. Деталі
вчинення злочину можуть відігравати
вирішальну роль під час розгляду
кримінальної справи, оскільки саме з
моменту доведення їх до відома
підозрюваного він вважається офіційно
письмово повідомленим про фактичні та
юридичні підстави пред'явленого йому
обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у
справі «Камасінскі проти Австрії» №
9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що
положення підпункту «а» п. 3 ст. 6
Конвенції необхідно аналізувати у
світлі більш загальної норми про право
на справедливий судовий розгляд,
гарантоване п. 1 цієї статті. У
кримінальній справі надання повної,
детальної інформації щодо
пред'явленого особі обвинувачення та,
відповідно, про правову кваліфікацію,
яку суд може дати відповідним фактам, є
важливою передумовою забезпечення
справедливого судового розгляду (
рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє
та Сассі проти Франції», п.52).

Так, формулювання обвинувачення
має містити посилання на обставини, які
у відповідності до положень ст.91 КПК
України входять до предмету
доказування, зокрема, це подія
кримінального правопорушення ( час,
місце, спосіб та інші обставини
вчинення кримінального
правопорушення).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.9
КПК України прокурор, керівник органу
досудового розслідування, слідчий
зобов'язані всебічно, повно і
неупереджено дослідити обставини
кримінального провадження, виявити як
ті обставини, що викривають, так і ті, що
виправдовують підозрюваного,
обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують чи обтяжують його
покарання, надати їм належну правову
оцінку та забезпечити прийняття
законних і неупереджених
процесуальних рішень.

Слідчий, формулюючи
обвинувачення, з яким погодився
прокурор, посилається на вчинення
обвинуваченим кримінальних
правопорушень, передбачених ч.2 ст.314, ч.1
ст. 187, ч.3 ст.289 КК України.

Однак, всупереч вказаним нормам
закону в обвинувальному акті в
формулюванні обвинувачення відносно
ОСОБА_4 за ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України
зазначено одні і тіж самі дії щодо
здійснення ОСОБА_4 розбійного нападу
за для заволодіння речами та
заволодіння транспортним засобом,
поєднаним з насильством, небезпечним
для життя і здоров»я та не визначено
при цьому розміру матеріальної шкоди,
заподіяної власнику автомобіля, що
свідчить про не встановлення обставин
та мотивів вчинення вказаних
кримінальних правопорушень.

З обвинувального акту слідує, що
незаконне заволодіння транспортним
засобом обвинуваченим вчинено із
застосуванням фізичного насильства,
небезпечним для життя та здоров'я
потерпілих та погрозою застосування
такового. Разом з тим, в обвинувальному
акті, при формулюванні обвинувачення
за ч.3 ст.289 КК України, не зазначено
місця вчинення кримінального
правопорушення та про неможливість
його встановлення, а також в чому
полягає застосування насилля при
заволодінні, які саме тілесні
ушкодження були заподіяні внаслідок
застосування насильства
обвинуваченим, і на підставі яких саме
даних (висновку експерта тощо),
слідство та прокурор дійшли висновку,
що вони є небезпечними в момент
заподіяння, що є істотним порушенням
вимог кримінального процесуального
кодексу України в розумінні п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову
практику у справах про злочини проти
власності».

Неконкретне формулювання
пред»явленого обвинувачення позбавляє
суд можливості роз'яснити його суть під
час судового розгляду та порушує
надане законом право обвинуваченому на
захист.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 291 КПК
України до обвинувального акта
додається реєстр матеріалів
досудового розслідування.

В свою чергу, ст.109 КПК України
передбачає, що реєстр матеріалів
досудового розслідування складається
слідчим або прокурором і надсилається
до суду разом з обвинувальним актом.
Сам реєстр матеріалів досудового
розслідування повинен містити: 1) номер
та найменування процесуальної дії,
проведеної під час досудового
розслідування, а також час її
проведення; 2) реквізити процесуальних
рішень, прийнятих під час досудового
розслідування; 3) вид заходу
забезпечення кримінального
провадження, дату і строк його
застосування.

Як вбачається з реєстру
матеріалів досудового розслідування,
долученого до обвинувального акту по
даному кримінальному провадженню, в
ньому не зазначено всі процесуальні
дії, проведені під час досудового
розслідування та не відображено всі
процесуальні рішення.

Зокрема, у вказаному реєстрі
відсутні відповідні відомості про
кримінальні правопорушення, зазначені
в заявах чи повідомленнях про його
вчинення або виявлення слідчим
самостійно з будь-якого джерела.

В той же час в самому реєстрі
відсутні дані про вилучення речових
доказів, місцезнаходження цих
предметів та не зазначені процесуальні
рішення слідчого щодо вилучення цих
предметів, в тому числі продовгуватого
металевого предмету ( а.с. 4
обвинувального акту), визнання чи
невизнання їх речовими доказами по
справі і щодо визначення порядку їх
зберігання, оскільки вищенаведені
предмети можуть бути використані як
доказ факту чи обставин вчиненого
кримінального правопорушення.

Всупереч п.1 ч.2 ст. 109 КПК України в
реєстрі матеріалів досудового
розслідування не зазначений час
проведення такої процесуальної дії як
роз`яснення прав підозрюваному
(обвинуваченому) ОСОБА_4, в тому числі
права на захист.

Доводи прокурора щодо
відсутності підстав для повернення
обвинувального акта та можливість
призначення справи до судового
розгляду, суд вважає непереконливими.

Вирішуючи клопотання про зміну
запобіжного заходу обвинуваченому
ОСОБА_4 з тримання під вартою на інший,
не пов»язаний з триманням під вартою,
суд враховує тяжкість та характер
злочинів, в яких обвинувачується
ОСОБА_4, соціальні зв»язки
обвинуваченого, вік та стан його
здоров»я, відсутність будь-яких даних
про неможливість перебування
останнього під вартою, та те, що
тримання під вартою є винятковим
запобіжним заходом, приходить до
висновку про наявність обставин, які
дають достатні підстави суду вважати,
що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно
впливати на осіб, які підлягають
виклику в судове засідання для допиту в
якості потерпілих та свідків,
перешкоджати кримінальному
провадженню іншим чином, а тому для
запобігання вказаних ризиків, вважає
недостатнім застосування більш
м»якого запобіжного заходу ніж
тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд не
находить підстав для задоволення
даного клопотання. Крім цього,
враховуючи наявність ризиків,
передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які
виправдовують тримання обвинуваченого
під вартою, суд приходить до висновку
про необхідність його продовження до 05
березня 2015 включно.

Таким чином, прокурором у
відповідності до вимог кримінального
процесуального закону зазначеній
особі фактично не висунуто
обвинувачення у вчиненні відповідних
злочинів, що унеможливлює судовий
розгляд кримінального провадження та
можливість забезпечення справедливого
судового розгляду відповідно до
Європейської Конвенції з прав людини, у
зв'язку з чим обвинувальний акт і
реєстр матеріалів досудового
розслідування підлягає поверненню
прокурору через невідповідність
вимогам ст.ст.109, 291 КПК України.

Керуючись ст. 314, 315, 316, 331, 369, 395 КПК
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у
кримінальному провадженні, внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001972 від 30
червня 2014 року відносно ОСОБА_4 у
вичненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 ст.314, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289
КК України - повернути прокурору для
усунення недоліків.

Клопотання захисника - адвоката
ОСОБА_1 та обвинуваченого ОСОБА_4 про
зміну запобіжного заходу - залишити без
задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити
без зміни у вигляді тримання під
вартою, продовживши строк тримання
його під вартою до 05 березня 2015 року
включно.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Харківської
області, через Червонозаводський
районний суд м. Харкова, протягом семи
днів з моменту її оголошення, а
обвинуваченим в той же строк з дня
отримання копії ухвали.

Головуючий - суддя:
І.Д. Прошутя

Судді:
Д.О.Чудовський

М.Ю.Міндарьова.