АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6

сторони захисту захисника ОСОБА_5

та потерпілого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою у кримінальному провадженні №045129, внесеному 28.06.2014 р. до ЄРДР, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Києві, зареєстрованого: АДРЕСА_1 ; до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою проживав за адресою: АДРЕСА_2 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України,

визнано неосудним та звільнено від кримінальної відповідальності за вчинені ним суспільно небезпечні діяння, а також до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Також ухвалою вирішено питання про речові докази в кримінальному провадженні.

Ухвалою суду першої інстанції постановлено рішення про вчинення ОСОБА_8 в стані неосудності суспільно небезпечних діянь.

Як визнав установленим в мотивувальній частині ухвали суд першої інстанції, суспільно небезпечні діяння вчинені за таких обставин і з наступною правовою кваліфікацією діянь.

28.04.2014 р. приблизно в період з 10:20 годин до 10:40 години ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув до площадки п`ятого поверху будинку АДРЕСА_3 , де розташовано приміщення квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .

ОСОБА_8 заздалегідь взяв із собою з місця проживання в квартирі АДРЕСА_7 , кухонний ніж, для застосування його в якості предмету, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень іншій особі.

Перебуваючи у вказаний час на сходах поверху, ОСОБА_8 безпричинно почав підпалювати папір. На зауваження мешканки квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 почав погрожувати останній фізичною розправою. Потім ОСОБА_9 повернулася до приміщення квартири АДРЕСА_9 .

ОСОБА_8 , в свою чергу, не припинив свої дії, та маючи намір на вчинення хуліганських дій щодо потерпілої ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок, діючи із особливою зухвалістю, використовуючи кухонний ніж, який він взяв із собою заздалегідь, безпричинно став стукати в двері квартири АДРЕСА_9 , за місцем проживання ОСОБА_9 , викрикуючи погрози щодо неї, пошкодивши при цьому обшивку дверей.

Продовжуючи діяти із хуліганських мотивів, діючи із особливою зухвалістю, використовуючи при цьому кухонний ніж, ОСОБА_8 примусив ОСОБА_9 відчинити вхідні двері, після чого безпричинно став наносити останній удари руками та поранення ножем. Потерпіла зачинила вхідні двері квартири й таким чином захистилася від дій ОСОБА_8 .

За висновком експерта №1773 від 02.07.2014 р., при судово-медичній експертизі ОСОБА_9 , 1974 року народження, виявлено: садна по зовнішній поверхні лівого плеча з середній третині, по задній поверхні лівого плечового суглобу (два), в міжлопатковій ділянці зліва, в поперековій ділянці справа (два), на передній черевній стінці зліва на рівні пупця, по зовнішній поверхні лівого стегна в нижній третині. Вказані ушкодження спричинені гострим предметом (предметами), могли утворитися 28.06.2014 р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Надалі, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись 28.04.2014 р. приблизно в період з 10:40 години до 11:00 години на площадці п`ятого поверху будинку АДРЕСА_3 , де розташовані приміщення квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .

Після вчинення хуліганських дій відносно мешканки квартири АДРЕСА_8 потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_8 побачив, що мешканець квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відчинив двері, у зв`язку із тим, що почув галас. Побачивши ОСОБА_10 , у ОСОБА_8 виник намір на умисне позбавлення життя останнього.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 взяв в руки дерев`яний брус, який перебував в коридорі, та умисно завдав їм удари по голові ОСОБА_10 , з метою позбавити життя останнього з мотивів раптово виниклої неприязні до останнього.

Спричинивши численних ударів дерев`яним брусом потерпілому ОСОБА_10 , впевнившись, що вчинив необхідні дії направлені на позбавлення життя останнього, ОСОБА_8 залишив приміщення квартири, але згодом був затриманий біля місця вчинення злочину.

Відповідно висновку експерта №1959 від 22.08.2014 р. смерть ОСОБА_10 , 1930 року народження, настала від відкритої черепно-мозкової травми з вдавленням та лінійними переломами кісток черепу, крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку.

Таким чином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.

Не погодившись із постановленою щодо ОСОБА_8 ухвалою суду першої інстанції, 21.04.2015 р. захисник ОСОБА_5 , діючи в його інтересах подала апеляційну скаргу, в якій просить: ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2015 р. щодо ОСОБА_8 змінити: застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді примусової госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, перекваліфікувавши діяння ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, та провадження за ч. 1 ст. 125 КК України закрити.

На обгрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 зважає на неправильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яка виявилась у застосуванні закону (ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України), який не підлягав застосуванню; неправильному тлумаченні вказаних частин статтей кримінального закону, яке суперечить їх точному змісту; та у зв`язку з цим необхідність зміни правової кваліфікації діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність і застосування частин статтей КК України, якими передбачена відповідальність за менш тяжкі діяння, а також пом`якшення ОСОБА_8 виду примусового заходу медичного характеру.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 не оскаржена.

У запереченнях потерпілий ОСОБА_7 і старший прокурор прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_11 , вважаючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 безпідставними, просять ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2015 р. щодо ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженої ухвали, доводів викладених захисником ОСОБА_5 у апеляційній скарзі, запереченнях потерпілого ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_11 ; вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги за наведених у ній обставин; доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги та просив про залишення ухвали суду першої інстанції без змін; доводи потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав позицію прокурора; провівши судові дебати, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 такою, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності зі статтею 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, не дотримався.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За Конституцією України людина, її життя, та здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3) і кожен має право на повагу до його гідності (стаття 28).

Чинним кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством передбачено систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно-небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби тощо, що зумовлює потребу в застосуванні судами примусових заходів медичного характеру.

Як убачається з матеріалів судового провадження /а.с. 116, 118, 119, 120, 121/, вже на стадії досудового розслідування 1-2.07.2014 р. документально встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11/2009 р. перебуває на диспансерному обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері №3 (Подільський район) із діагнозом F25.0 та Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу.

При цьому за актом (висновком) судово-психіатричної експертизи №162 від 12.08.2014 р., в період кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, ОСОБА_8 виявляв ознаки шизофренії параноїдної (F20.00 за мКХ-10), і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_8 виявляє ознаки шизофренії параноїдної, за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи особливості психічного стану підекспертного (імперативні галюцинації агресивного змісту), він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом /а.с. 122-125/.

Між тим, під час досудового розслідування та при складанні й затвердженні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №045129, внесеного 28.06.2014 р. до ЄРДР, слідчий і прокурор не надали належної уваги тому, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має певну специфіку. Про це свідчить юридичний зміст окремих структурних елементів предмета доказування, передбачених ст. ст. 91 та 505 КПК України, порівняння змісту яких дає змогу дійти висновку, що стаття 505 КПК України містить перелік специфічних обставин, які підлягають установленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Зокрема, якщо суспільно небезпечне діяння вчинене особою, яка за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, то не підлягають встановленню (доказуванню) питання про винуватість особи, форма, мотив та інші ознаки суб`єктивної сторони тощо.

При цьому слід зауважити, що мотив злочину усвідомлене прагнення до здійснення конкретних вольових дій, зумовлених потребами, інтересами і нахилами особи, для задоволення (реалізації) яких вона обирає певні суспільно небезпечні (злочинні) форми і засоби. Вони пов`язані з метою дій та опредмечуються в ній (меті). Таким чином мотив це той внутрішній стан особи, який визначає та спрямовує її конкретні дії на кожний даний момент часу. Мотиви не тільки спонукають і спрямовують діяльність людини, але й надають її діям суб`єктивний особистий зміст.

До цього ж, мотивація поведінки система спонукань, спрямованих на досягнення конкретної мети, яка включає свідомість особи, її ставлення до себе, інших людей, суспільства в цілому, існуючих у ньому моральних і правових вимог, співвідношення з ними наявних мотивів і спонукань при виборі форм і засобів задоволення потреб, у тому числі суспільно небезпечних. Спонукальна причина а) внутрішній (психологічний) процес (механізм) виникнення спонукань, що грунтуються на потребах, інтересах, почуттях, емоціях та інше, і динаміки їх розвитку через потяги, бажання, напрямку; б) результат формування мотиву та обгрунтування (аргументація) на цій основі вольового акту, його психологічної причини.

Між тим, ураховуючи характер наявного у ОСОБА_8 захворювання, який через свої психічні вади явно не міг і не може сам здійснювати свої права, та можливість застосування в кримінальному процесі аналогії закону, а саме частин 1, 2 статті 270 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою дотримання згідно статті 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, тяжкості суспільно небезпечних діянь, викладених в клопотанні, до участі в процесуальних діях поряд з ним та захисником органами досудового розслідування повинно було бути вирішено питання про залучення законного представника (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники тощо) в порядку статті 59 КПК України. При цьому відповідно до законного представника особи для складання клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та одночасно з переданням його до суду прокурор або слідчий за дорученням, а в другому випадку прокурор зобов`язані були виконати вимоги ст. ст. 290, 293 КПК України.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке, зокрема, включає підготовче судове засідання.

Згідно з вимогами п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 315 КПК України, вирішуючи питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, суд першої інстанції такого клопотання, не дивлячись на характер захворювання ОСОБА_8 , який через свої психічні вади як на період вчинення інкримінованих йому діянь не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, так і на даний час виявляє ознаки шизофренії параноїдної, за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тому числі за наявності особливостей психічного стану (імперативні галюцинації агресивного змісту), не залучив до участі в судовому провадженні його законного представника, відповідно не забезпечив реалізацію ним процесуальних прав, передбачених ст. 44 КПК України.

При цьому за змістом вимог ч. 1 ст. 512 КПК України у судовому засіданні щодо застосування примусових заходів медичного характеруобов`язково повинні брати участь прокурор, законний представник і захисник згідно із загальними правилами цього Кодексу, чого суд першої інстанції не дотримався, допитавши тільки в якості свідка батька особи, яка вчинила суспільно небезпечні діяння, ОСОБА_12 та послався на них в ухвалі як на доказ вчинення сином ОСОБА_8 інкримінованих суспільно небезпечних діянь /а.с.п. 36, 200-201/.

Водночас, участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковим.

У судовому розгляді також відсутній допит особи, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, навіть якщо вона присутня в залі судового засідання, оскільки показання такої особи не є доказами, хоча вона може дати пояснення з приводу обставин кримінального провадження, якщо цьому не перешкоджає характер розладу її психічної діяльності.

Проте, не звертаючи будь-якої уваги на висновок судово-психіатричної експертизи, за підсумком якої ОСОБА_8 на даний час виявляє ознаки шизофренії параноїдної, за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тому числі за наявності особливостей його психічного стану (імперативні галюцинації агресивного змісту), суд першої інстанції надав йому під час судового розгляду правовий статус обвинуваченого (вислуховував його думку при вирішенні процесуальних питань, вирішенні клопотань, долучення до матеріалів провадження документів, допитав ОСОБА_8 в якості обвинуваченого, вислухав його промову в судових дебатах, надав останнє слово, та послався в ухвалі на його показання в судовому засіданні як на доказ вчинення інкримінованих суспільно небезпечних діянь /а.с.п. 31-32, 35-36, 48-506 128-130, 148-149,155-156, 161-162, 171, 178-179, 195-196, 199/.

До цього ж, відповідно до змісту вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, зокрема, питання, чи мало місце та яке саме суспільно небезпечне діяння та чи вчинила особа суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України.

При тому, що на підставах п. п. 1, 2 ч. 2 КПК України ухвала, постановлена судом першої інстанції, про застосування примусових заходів медичного характеру судом апеляційної інстанції може бути змінена у разі: 1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке суспільно небезпечне діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного характеру.

Водночас, такі вимоги містить апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 , подана в інтересах ОСОБА_8 , якому інкриміновано вчинення суспільно небезпечних діянь в стані неосудності.

Між тим, резолютивна частина ухвали суду першої інстанції не містить вказівок правової кваліфікації діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням ознак статтей (частин статтей) КК України, вчинених ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь в стані неосудності.

Отже, під час розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 припустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а суду апеляційної інстанції виправити допущені ним помилки.

За таких обставин колегія суддів, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення, не обговорюючи питання про зміну правової кваліфікації суспільно небезпечних діянь інкримінованих ОСОБА_8 органами досудового розслідування та застосування до нього певного виду примусового заходу медичного характеру, вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що не може залишатися в силі, та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції згідно з вимогами розділів ІV і глави 39 КПК України в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового провадження.

При новому розгляді у суді першої інстанції в іншому складі суду слід врахувати наведене, відповідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового провадження та оціненими судом за правилами статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні та достатні мотиви і підстави, постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Поряд із цим, згідно правил ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла остаточного висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, оскільки до ОСОБА_8 передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, запобіжний захід стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України підлягає зміні з тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 6 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду від 23 березня 2015 року, постановлену в кримінальному провадженні під №045129, внесеному 28.06.2014 року до ЄРДР, за клопотання про застосування стосовно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, скасувати та за матеріалами цього кримінального провадження призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити: з тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі УДПтС України в м. Києві та Київській області на поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на строк 60 діб, тобто до 20 серпня 2015 року.

Зобов`язати адміністрацію Київського слідчого ізолятора УДПтС України в м. Києві та Київській області негайно повідомити Подільському районному суду м. Києва конкретний психіатричний заклад, у який буде поміщений ОСОБА_8 для утримання в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 в а л ь с ь к а