Справа № 11-249/2007 року Головуючий
Категорія: ст. ч.2 ст. 368 ККУ Доповідач:
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» квітня 2007 року колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області
в складі:

головуючого-судді:
Дуфнік Л.М.,

суддів:
Шершуна В.В., Цугеля І.М., з участю
прокурора: Бантюка І.М.,

та захисників:
ОСОБА_1., ОСОБА_2.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляціями захисника
ОСОБА_3. - адвоката
ОСОБА_1., захисника ОСОБА_4.
- адвоката ОСОБА_2. та прокурора, який брав участь в судовому розгляді по
першої інстанції на вирок Камянець-Подільського міськрайонного суду від "7" лютого 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.,
уродженця м. Городок, Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1, українця, гр-на
України, українця, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні двоє
неповнолітніх дітей, військовозобов'язаного, раніше не судимого

засуджено за ст.
368 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних та державних органах
строком на 3 роки.

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.,
уродженця та жителя АДРЕСА_2, українця, гр-на України, з вищою освітою,
непрацюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей,
військовозобов'язаного, раніше не судимого

засуджено
за ст. 368 ч. 2 КК України до 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних та
державних органах строком на 3
роки.

На підставі ст. 75 КК
України обох засуджених звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком у 2 роки та
зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_3. та ОСОБА_4. на користь НДЕКЦ
при УМВСУ в Хмельницькій обл.
по 71 грн. з кожного за проведені дослідження.

Долю речових
доказів вирішено у відповідності до ст. 81
КПК України.

Міру запобіжного заходу засудженим до вступу вироку в закону силу залишено
попередню - підписку
про невиїзд.

2

Згідно вироку суду ОСОБА_3., перебуваючи на
посаді завідуючого сектором боротьби з незаконним обігом товарів
Камянець-Подільського відділу податкової міліції управління податкової міліції
Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області та ОСОБА_4.,
перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом товарів Камянець-Подільського відділу податкової міліції
управління податкової міліції Державної податкової адміністрації в Хмельницькій
області, та являючись службовими особами, за попередньою змовою між собою, в
період з 23 січня 2006 року по 4 лютого 2006 року вимагали з
погрозою вчинення з використанням свого службового становища дій, які могли
заподіяти шкоду правам та законним інтересам ОСОБА_5. передачі їм хабара та
отримали від ОСОБА_5. хабар 23
січня 2006 року в
сумі 100 грн. та 4 лютого 2006 року - в сумі 1000 грн.

В апеляції прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та постановити
новий, яким посилити покарання засудженим, засудивши їх до 5 років
позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з роботою у
правоохоронних та державних органах на 3
роки кожного та застосувавши до них додаткову міру покарання у вигляді
конфіскації всього належного їм на праві приватної власності майна.

При цьому апелянт посилається на невідповідність
призначеного покарання особам винних, оскільки суд не в повній мірі врахував,
що вчинений злочин має підвищену суспільну небезпечність, так як підриває
авторитет державних органів.

В своїх апеляційних скаргах захисник ОСОБА_3. - адвокат ОСОБА_1. та захисник
ОСОБА_4. - адвокат
ОСОБА_2. просять скасувати вирок місцевого суду як незаконний, а кримінальну
справу провадженням закрити за відсутністю в діях їх підзахисних складу
злочину, передбаченого ч.2 ст. 368
КК України.

При цьому апелянти посилаються на те, що висновки суду, викладені у вироку,
не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, вони вважають, що суд і
органи досудового слідства допустили істотні порушення вимог КПК України.
Захисники вважають, що вина ОСОБА_3. та ОСОБА_4. не доведена. При цьому вони вказують, що в машині
засуджених виявлено не 1000 грн., які їм інкриміновані, а 800 грн., до яких, на
думку апелянтів, їх підзахисні не причетні, оскільки на купюрах відсутні
відбитки їх пальців, а самі вони в момент вилучення коштів утримувались на
землі працівниками міліції і участі в огляді машини не приймали.

На думку захисників у ОСОБА_5. взагалі не було потреби давати хабар
засудженим і, інкримінувані ОСОБА_3 та ОСОБА_4події спровоковані потерпілим та
його ріднею - дружиною і тещею. При цьому вказують, що аудіо-та відеозапис
події проводилося потерпілим і його тещею без будь-якого процесуального
оформлення, і аудіо запис на даний час є втраченим, а тому ці докази є недопустимими.
Суд, на думку апелянтів не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_6.,
ОСОБА_5., ОСОБА_7., ОСОБА_8., не врахувавши їх дружні та родинні зв'язки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засуджених та їх захисників на
підтримку своїх апеляцій та в заперечення апеляції прокурора, думку прокурора,
який просив винести новий вирок, посиливши міру покарання засудженим,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів
вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а апеляція захисників
підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_3. та ОСОБА_4. в одержані
хабара за попередньою змовою групою осіб, один з яких (ОСОБА_3.) займав
відповідальне становище, повторно і поєднаному з вимаганням хабара при
зазначених у вироку обставинах - відповідає матеріалам справи і ґрунтується на
досліджених в судовому засіданні доказах.

3

Суд першої
інстанції дав правильну оцінку показам засуджених ОСОБА_3. та ОСОБА_4. про
непричетність до інкримінованого їм злочину і оцінив ці покази як намагання
ухилитись від відповідальності, оскільки вина засуджених доведена показами
потерпілих, свідків, іншими матеріалами справи.

Так, потерпілий ОСОБА_5. пояснив, що засуджені вимагали і
отримали у нього хабар у розмірі 100
грн. 23 січня 2006 року, при цьому
домовившись, що до 5.02.2006
року він передасть їм 1000
грн. 3.02.2006 року
засуджені приїхали до нього на роботу І знову вимагали хабар. Домовившись про
передачу їм хабара 4.02.2006 року, близько 13 год. 00 хв. біля магазину
«Вогник», він звернувся із заявою про вимагання у нього хабара до
Камянець-Подільського МВВС і передав засудженим 1000 грн. під контролем
співробітників міліції. Суд першої інстанції дав належну оцінку цим показам і
обґрунтовано поклав їх в основу вироку, оскільки вони послідовні та
узгоджуються з іншими доказами по справі.

Свідок ОСОБА_6. підтвердив, що 23
січня 2006 року в
його присутності засуджені вимагали у ОСОБА_5хабар 1000 грн. і отримали
від нього 100 грн.

Свідки ОСОБА_8. та ОСОБА_7. -
теща і дружина потерпілого пояснили, що останній повідомив їм про вимагання
хабара і вони були недалеко від місця, де ОСОБА_5передав хабар в сумі 1000 грн., бачили як
він сідав в машину засуджених. Саме за їх порадою він звернувся в міліцію.
ОСОБА_8 дала потерпілому диктофон і організувала відеозйомку захоплення
засуджених.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянтів про зацікавленість
цих свідків в результатах розгляду справи, оскільки їх покази є послідовними та
узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, свідки ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
ОСОБА_11., ОСОБА_12пояснили, що 4 лютого 2006
року в Камянець-Подільський МВВС звернувся ОСОБА_5із заявою про вимагання у
нього хабара з боку працівників податкової міліції. В присутності понятих на
купюрах номіналом 50 і 100 грн. (на
загальну суму 1000 грн.)
було зроблено спеціальний напис «Хабар» і о 13 год. 00 хв., біля магазину «Вогник» ОСОБА_5в машині засуджених
передав їм хабар. Після цього, біля радгоспу-технікуму ОСОБА_3. і ОСОБА_4. були
затримані і в їх машині було виявлено 800 грн. зі спеціальною поміткою «Хабар»,
номери купюр яких, співпали з виданими ОСОБА_5.

Поняті ОСОБА_13.
і ОСОБА_14. повністю підтвердили ці покази.

В ході відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_5., ОСОБА_10.,
ОСОБА_15., ОСОБА_16., ОСОБА_17., ОСОБА_14. повністю підтвердили вищенаведені
факти.

Як видно з протоколу огляду грошових коштів від 4.02.2006 року, було
зафіксовано номера купюр на суму 1000
грн. і позначено їх спеціальним барвником з виведенням напису «Хабар».

Згідно протоколу огляду автомобіля «Волга», належного ОСОБА_3 . 4.02.2006 року там було
виявлено 800 грн.,
купюри яких співпадають з купюрами, оглянутими перед врученням ОСОБА_5.

Всім названим доказам суд першої інстанції дав правильну оцінку з точки
зору їх достатності, допустимості, достовірності та відносності і правильно
кваліфікував дії ОСОБА_3. та ОСОБА_4. за ст..
368 ч.2 КК України, оскільки вони одержали хабар за попередньою змовою групою
осіб, один з яких (ОСОБА_3.) займав відповідальне становище, повторно і з вимаганням
хабара.

Колегія суддів вважає надуманими твердження апелянтів про провокацію хабара
щодо засуджених, оскільки сам факт виявлення у засуджених не 1000 грн., які були
предметом хабара, а 800 грн., не
можна вважати провокацією хабара. Посилання апелянтів на те, що відео- та
аудіозйомка отримані без дотримання процедури, передбаченої КПК України,
колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції ці
обставини практично враховано, а тому на ці докази суд першої інстанції не
посилався.

4

Основна
міра покарання засудженим призначена з дотриманням вимог ст. 65 КК України - з врахуванням
ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують
та обтяжують покарання.

При
цьому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість
виправлення засуджених без відбування покарання. Про це свідчать обставини, що
пом'якшують покарання засуджених - їх виключно позитивна характеристика,
наявність на утриманні малолітніх дітей, їх перша судимість. В зв'язку з цим, на
думку колегії суддів, апеляція прокурора в якій ставиться питання про
застосування до засуджених реального покарання - задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів
враховує і відносно невеликий розмір отриманого засудженими хабара.

Разом з тим, призначення засудженим додаткового покарання
у вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних та державних
органах строком на 3 роки не
суперечить ст. 77 КК
України (оскільки до засуджених застосована ст. 75 КК України).

Однак, в такому випадку, як це передбачено в п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003
року № 2 «Про
практику призначення судами кримінального покарання», суд повинен був в
резолютивній частині вироку зазначити, що додаткове покарання підлягає
реальному виконанню, чого суд не зробив.

Аналізуючи
викладене, судова колегія приходить до висновку, що обставини, які пом'якшують
покарання засуджених, викладені вище, істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, а тому враховуючи особи винних, знаходить за можливе вирок
змінити, застосувати до ОСОБА_3та ОСОБА_4 ст. 69 КК України і не призначати їм додаткового покарання у
вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних та державних
органах.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 365,
366 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а апеляцію захисників ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. - задоволити
частково.

Вирок Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2007 року щодо
ОСОБА_3та ОСОБА_4 в частині призначеного їм покарання змінити.

Призначити ОСОБА_3і ОСОБА_4за ч.2 ст. 368
КК України покарання у вигляді 5
(п'яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади
чи займатися певною діяльністю кожному, і на підставі ст.. 75 КК України
звільнити їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у 2 роки кожному.

В решті вирок залишити без змін.