Справа №591/7948/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/121/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження №0005289 від 13 жовтня 2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліново Путивльського району Сумської області, який проживає: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в якій він просить вирок районного суду скасувати, постановити відносно нього виправдовувальний вирок.

За вироком суду, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 25 вересня 2014 року близько 10.00 год. він, знаходячись на території земельної ділянки № 5 громадського об`єднання садівничих товариств «Олдиш-86» садівничого товариства «Урожай-15» в м. Суми, на грунті неприязних відносин, умисно завдав потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 765 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 500 грн.

Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_7 мотивує тим, що:

-вирок суду постановлений з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушення кримінального процесуального закону, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не доведена в ході судового слідства, крім того в справі відсутні жодні докази, які підтверджують його винність, зокрема, відсутній протокол огляду місця події, який не складався, відсутній протокол слідчого експерименту з його участю, який не проводився. Та судом безпідставно не прийняті до уваги його показання;

-суд необгрунтовано взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка тривалий період часу перебуває з ним у неприязних стосунках та оговорила його;

-суд необгрунтовано взяв до уваги неправдиві показання свідка ОСОБА_10 , який був присутній лише на початку конфлікту, та, навпаки, не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що свідок ОСОБА_10 пішов з місця події, ще до того як вона пішла. Показання свідка ОСОБА_10 не узгоджуються з показаннями самої ОСОБА_9 , оскільки він не знав про те, що він ( ОСОБА_7 ) в неї щось кидав. Також свідок ОСОБА_10 зазначав, що коли він ( ОСОБА_7 ) впав, то лежав на землі ногами до доріжки, а ОСОБА_9 зазначала, що коли він нібито впав, то лежав головою до стежки. Також свідок ОСОБА_10 зазначав, що ОСОБА_9 впала обличчям на землю, однак сама ОСОБА_9 наполягала, що вона не падала. З фотокарток які були досліджені у суді можливо побачити , що з того місця на яке вказала свідок ОСОБА_11 куди пішов ОСОБА_10 не можливо щось побачити. Свідок ОСОБА_12 бачила, що якийсь чоловік перестрибує через паркан, що свідчить про те, що ОСОБА_10 не стояв та дивився на конфлікт, а побіг;

- зазначає, що ОСОБА_9 була визнана по справі потерпілою, а фактично тілесні ушкодження були нанесені нею йому, а суд не взяв до уваги його звернення з заявою до Сумського ВМ з приводу нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та висновку експерта щодо виявлення у нього легких тілесних ушкоджень, завданих йому ОСОБА_9 внаслідок удару палицею і вважає, що судом мали бути застосовані до нього положення ст. 36 КК України щодо необхідної оборони;

-суд не дав належної оцінки тому, що конфлікт стався на належній йому земельній ділянці, яку ОСОБА_9 обробляє без його дозволу, не бажає звільняти земельну ділянку, не віддає йому ключі від садового будинку, тобто перешкоджає йому користуватися його земельною ділянкою;

-судом першої інстанції було допущено істотні порушення, а саме прокурором була здійснена заміна обвинувачення у суді за відсутності підстав передбачених ст. 338 КПК України, при цьому були усунуті помилки у обвинуваченні, а саме обвинувачення фактично не змінювалось.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення, в яких вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а вирок районного суду без зміни.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_7 та просив вирок районного суду залишити без зміни, потерпілу ОСОБА_9 , яка також просила вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини, на думку колегії суддів, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом першої інстанції була надана належна оцінка всім добутим по справі доказам. При цьому, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , яка під час розгляду справи в суді пояснила, як саме вона отримала тілесні ушкодження та обставини, які при цьому відбувались.

Так, потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду даного кримінального провадження пояснювала, що на території земельної ділянки № НОМЕР_1 садівничого товариства «Урожай-15» в м. Суми, 25 вересня 2014 року між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 в присутності іншої особи - свідка ОСОБА_10 , сталась словесна сварка з приводу володіння цією земельною ділянкою і проведенням обмірів спеціалістом ОСОБА_11 на ній без дозволу потерпілої. Під час цих подій в процесі сварки обвинувачений умисно наніс їй удар рукою в обличчя і ногою по її нозі, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Обвинуваченому вона тілесних ушкоджень не наносила. Зазначені показання ОСОБА_9 повністю узгоджуються з добутими по справі доказами.

Так, свідок ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що особисто бачив нанесення ударів обвинуваченим потерпілій, оскільки стояв неподалік від місця подій. Щоб обвинуваченому ОСОБА_7 потерпіла наносила тілесні ушкодження, він не бачив.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що показами свідка ОСОБА_11 спростовуються показання свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки сама свідок ОСОБА_11 під час розгляду справи в суді пояснила, що вона не була безпосереднім очевидцем подій нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції при винесенні вироку.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що показання свідка ОСОБА_10 є неправдивими та недостовірними, колегія суддів не може прийняти до уваги як обгрунтовані, оскільки показання свідка ОСОБА_10 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та в цілому узгоджуються з показаннями потерпілої та іншими доказами щодо наявності сварки та нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. При цьому, судом першої інстанції при винесенні вироку належним чином було вмотивовано чому ним було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_10 при винесенні вироку. А саме, при винесенні вироку було враховано, що свідок ОСОБА_11 не будучи безпосереднім очевидцем подій нанесення тілесних ушкоджень потерпілій зазначила, що вказаний свідок під час словесної сварки пішов, але чи повертався він на місце події, чи спостерігав поруч з іншого місця, свідкові не відомо. Отже її показання переконливо не виключають достовірності показань свідка ОСОБА_10 .

Суперечності у показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_10 судом першої інстанції було віднесено на давність подій та враховано, що вони в цілому не впливають на предмет доказування, оскільки є незначними і виключно є наслідком суб`єктивного сприйняття певних подій кожною особою. При цьому, судом першої інстанції було зроблено обгрунтований висновок про те, що відсутні переконливі докази для недовіри показанням свідка ОСОБА_10 , оскільки захистом не спростовано можливості його повернення на місце події і не наведено обставин, що свідчили б про те, що він не міг бачити нанесення тілесних ушкоджень потерпілій стоячи осторонь.

Доводи ОСОБА_7 про те, що з фотознімків вбачається, що ОСОБА_10 не міг бачити самі події, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки з фотознімків фактично не можливо зробити такого висновку.

Також, посилання ОСОБА_7 на те, що свідок ОСОБА_12 повідомила про те, що коли вона йшла на дачу, то на відстані побачила як якийсь чоловік перестрибує через паркан, що свідчить про те, що свідок ОСОБА_13 не стояв та не дивився на конфлікт, а навпаки побіг від місця конфлікту, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки зі змісту цих показань свідка ОСОБА_12 не можливо зрозуміти, що це був саме ОСОБА_13 та коли він це зробив, після того як пішов спочатку з ділянки чи після того як повертався туди.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 19 грудня 2014 року, з якої вбачається, що за заявою ОСОБА_7 було відкрито кримінальне провадження щодо спричинення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, яке закрито у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.п.160-162), що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції.

Крім того, про неправдивість показань ОСОБА_7 в цій частині свідчать і наявність тих обставин, що ОСОБА_7 вказував про те, що ОСОБА_9 вдарила його палкою, а свідку ОСОБА_14 він повідомив, що колишня дружина вдарила його лопатою. Зазначені обставини також були враховані судом першої інстанції і їм була надана належна оцінка.

Крім показань свідка ОСОБА_10 , з якими не погоджується обвинувачений ОСОБА_7 , його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується іншими зібраними по справі доказами, які обґрунтовано були враховані судом першої інстанції при винесенні вироку, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_9 від 08 жовтня 2014 року, під час проведення якого остання показала яким чином ОСОБА_7 завдав їй тілесні ушкодження ( а.п. 93-97);

- висновком судово-медичних експертів № 1366 від 16 жовтня 2014 року, № 1440 від 16 жовтня 2014 року, якими підтверджений характер, ступінь тяжкості, локалізація та механізм завдання тілесних ушкоджень потерпілій і згідно яких завдання тілесних ушкоджень могло бути при обставинах наведених нею.

Зазначені висновки експертиз зроблені з урахуванням матеріалів кримінального провадження та результатів обстеження ОСОБА_9 , є науково обґрунтованими, узгоджуються з іншими добутими по справі доказами, тому піддавати їх сумніву у суду першої інстанції не було підстав.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що не проводились огляд місця події та слідчий експеримент з його участю, на думку колегії суддів в цілому не впливають на правильність вирішення справи по суті судом першої інстанції, оскільки сам ОСОБА_7 давав показання про те, що умисно тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив. Крім того, наявність сварки у зазначеній місцевості ніким не спростовується і сам обвинувачений під час досудового розслідування ніяких клопотань щодо проведення слідчого експерименту з його участю не заявляв.

Крім цього, свідок ОСОБА_12 дала показання суду про те, що після від`їзду ОСОБА_7 вона побачила потерпілу, яка пояснила, що її побив чоловік. При цьому, вона помітила на ній сліди побиття (червоне обличчя, забруднені руки), що в цілому узгоджується з встановленими по справі обставинами.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що судом не надано належної оцінки тому, що конфлікт стався на належній йому земельній ділянці, якою ОСОБА_9 перешкоджає йому користуватися, то суд дав належну оцінку вказаним обставинам і дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що вказана обставина не виключає можливості спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій за наведених обставин, як і не виключає в повній мірі в його діях вини у вчиненому.

Посилання ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції було допущено істотні порушення, оскільки прокурором була здійснена заміна обвинувачення у суді за відсутності підстав передбачених ст. 338 КПК України, при цьому були усунуті помилки у обвинуваченні, а саме обвинувачення фактично не змінювалось, колегія суддів не може прийняти як обґрунтовані, оскільки зміна обвинувачення була пов`язана з уточненням фактичних даних обставин кримінального правопорушення в частині місця, де було вчинено кримінальне правопорушення та дати народження обвинуваченого, що ґрунтується на положеннях норм ст. 338 КПК України. При цьому, ОСОБА_7 не вказав, які саме істотні порушення були допущені судом першої інстанції і колегія суддів не вбачає таких порушень.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дослідив усі обставини кримінального провадження, належно оцінив перевірені докази, встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування вироку суду, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не містить.

Тому, з урахуванням вищезазначеного колегія суддів прийшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог зазначених в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4