АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2275/14-к Номер провадження 11-кп/786/167/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 125 КК - З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження ЄРДР №0000407 від 10.07.2014 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2014 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
та
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
кожен з них визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Кожному з обвинувачених призначено покарання у виді 200 год. громадських робіт.
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 9 липня 2014 року близько 19 год. на території домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті неприязних відносин вчинили сварку з потерпілою ОСОБА_7 , в ході якої ОСОБА_9 схопивши потерпілу за волосся умисно наніс їй один удар металевим ломом по потилиці. ОСОБА_10 , знаходячись у цей час поруч, умисно нанесла ОСОБА_7 чотири удари дерев`яною палицею по голові та тулубу ОСОБА_7 .

На вирок суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги. Кожен з обвинувачених просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначено наступне.

Обвинувачені вважають, що вирок суду постановлено фактично на показаннях свідка ОСОБА_11 , з якою у них склались недобросусідські відносини, та яка не змогла вказати точного місця де відбувались події.

Разом з тим зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який є не заінтересованою особою. На їх думку, показання цього свідка узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , довідкою з медичного закладу про надання медичної допомоги обвинуваченим, яким суд не дав належної оцінки. Вважають, що протокол проведення слідчого експерименту є недостовірним доказом, оскільки за обставин, зазначених у ньому потерпіла ОСОБА_7 отримала б значно тяжчі тілесні ушкодження.

Апелянти стверджують, що на час вчинення події злочину вони знаходилися за межами с.Новоселівка Гадяцького району, а тому дана обставина виключає побиття ними потерпілої.

Щодо цивільного позову зазначають, що він не відповідає нормам матеріального та процесуального права, його вимоги не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували, заперечення не приносили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та у їх інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримання поданої ними апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг обвинувачених, позицію потерпілої ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість судового рішення, її заперечення проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Місцевим судом правильно встановлені фактичні обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_7 .

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_7 , які є послідовними, об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, наданими прокурором доказами, а саме, протоколом слідчого експерименту з участю потерпілої з фототаблицями до нього(а.п.61-66), в ході якого перевірено її показання щодо кількості, локалізації заподіяних тілесних ушкоджень, механізму їх утворення, висновками судово-медичних експертиз, в тому числі, додаткової судово-медичної експертизи, згідно яких виявлені у потерпілої тілесні ушкодження утворилися не менше ніж від п`ятиразової дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею (а.п. 59-60, 67), свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 .

Дані, які містяться у протоколі слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_7 з фототаблицями до нього були предметом дослідження судово-медичного експерта під час проведення додаткової судово-медичної експертизи. А згідно висновку експерта ці показання потерпілої не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_7 (а.п.67).

За таких обставин посилання апелянта ОСОБА_9 , що у разі нанесення ним удару потерпілій ломом по потилиці мали настати більш тяжкі наслідки не заслуговують на увагу.

Визнання речовим доказом лому, вилученого у потерпілої, а саме таке знаряддя використовував ОСОБА_9 під час бійки, не спростовує висновків суду про визнання обвинувачених винними в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_7 .

Поряд з цим, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували той факт, що саме вони були ініціаторами сварки з потерпілою ОСОБА_7 . Згідно їх пояснень під час сварки сторонами обопільно наносилися удари. Також вони стверджували, що до початку бійки ввечері 09липня 2014 року у ОСОБА_7 були відсутні тілесні ушкодження.

В той же час, викладені обставини свідчать на користь висновку місцевого суду про неспроможність тверджень захисту про вчинення потерпілою ОСОБА_7 нападу на обвинувачених та виправдання їх за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

З технічного запису судового засідання суду першої інстанції, дослідженого колегією суддів випливає, що 11 грудня 2014 року допитана судом першої інстанції ОСОБА_11 засвідчила, що з сторонами кримінального провадження має нормальні стосунки, при цьому не встановлено жодної підстави для обмови свідком обвинувачених, а тому судом її показання серед інших доказів обґрунтовано покладено в основу вироку.

Незначні похибки в свідченнях ОСОБА_11 щодо місця побиття обвинуваченими потерпілої, зважаючи на її похилий вік, стан здоров`я не є істотними та не вплинули на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також на кваліфікацію їх дій, на що спирається захист в апеляційній скарзі.

Показання свідка ОСОБА_14 на які посилається захист про нанесення потерпілій удару вилами або фрагментом арматури її сином ОСОБА_15 є неспроможними, оскільки спростовуються висновком судово-медичої експертизи згідно якої відсутні дані про спричинення тілесних ушкоджень потерпілій колюче-ріжучими предметами (а.п.59-60).

Більше того, такі твердження спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 та незацікавленого очевидця події свідка ОСОБА_11 , попри те, що весь перебіг події вона не бачила. Однак, її показання зводяться до того, що саме ОСОБА_9 , схопивши потерпілу за волосся, наносив їй неодноразові удари, а ОСОБА_10 спричинила потерпілій удари палицею.

Посилання обвинувачених на показання свідка ОСОБА_12 про те, що близько 19.00 год. 09 липня 2014 року їх не було на місці вчинення події злочину, тобто, в с. Новоселівка Гадяцького району є неспроможними, оскільки спростовуються показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_11 , а також частково показаннями обвинувачених в апеляційному суді.

Місцевим судом мотивовано відкинуто показання свідка ОСОБА_12 , оскільки аналіз прослуховування колегією суддів технічного запису свідчить, що вони є сумнівними щодо перебування його на місці події. Водночас жоден із свідків не вказав про його присутність на місці події.

Зважаючи на викладене, доводи захисту про те, що на час вчинення події злочину вони знаходилися за межами с.Новоселівка Гадяцького району, що виключає побиття ними потерпілої є нелогічними та безпідставними.
Стосовно показань свідка ОСОБА_13 , то як випливає з його показань він не був очевидцем події злочину, а прибув до обвинувачених після її закінчення. Тому в своїх свідченнях акцентував увагу на повідомленнях про які довідався від обвинувачених, позаяк потерпілу в цей час не бачив.

З дослідженої в апеляційній інстанції довідки Гадяцької центральної районної лікарні від 28 листопада 2014 року убачається, що 09.07.2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зверталися за медичною допомогою до приймального відділення вказаної лікарні о 21.10год. у зв`язку з наявністю у них ран. Поряд з цим, кожен з них був обстежений на ступінь вживання алкоголю на апараті «Алконт - 0,1 СМ». Результати дослідження у: ОСОБА_9 - 3,1 проміле, ОСОБА_10 -2,0 проміле( а.п.93). З цього приводу заяву в правоохоронні органи вони не подавали, мотивуючи тим, що вирішили потерпілій пробачити.

Надані докази, суд відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і неупередженому розгляді всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, тощо.

Відповідно до п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану та інше. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_7 визначено у відповідності з вимогами ст. 23 ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які завдали моральну шкоду, оскільки їх вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості, а тому доводи захисту не ґрунтуються на законі.

Як убачається із змісту вироку та суті постановленого рішення в частині цивільного позову, при визначенні розміру морального відшкодування потерпілій ОСОБА_7 в сумі 5 000грн. судом враховано характер вчиненого обвинуваченими умисного кримінального правопорушення, внаслідок чого потерпілій завдано легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, які виразилися в тому, що потерпіла ОСОБА_7 лікувалася внаслідок завдання їй легких тілесних ушкоджень, в результаті чого було порушено звичний спосіб її життя, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації життя.

За таких обставин висновок суду про часткове задоволення цивільного позову на користь потерпілої ОСОБА_7 ґрунтується на зібраних матеріалах провадження. Тому, твердження захисту про не підтвердження потерпілою цивільного позову про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, урахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про особу кожного з винних, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та призначив із альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст. 125 КК України кожному з них покарання у виді громадських робіт.

Разом з тим, на час розгляду справи апеляційним судом обвинувачені надали суду для огляду медичну документацію про погіршення їх стану здоров`я. Поряд з цим вони ведуть підсобне господарство та мають прибутки. Тому колегія суддів, врахувавши тяжкість вчиненого ними правопорушення, наведені дані, конкретні обставини справи, з урахуванням положень ч.2 ст. 50 КК України згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, дійшла висновку про пом`якшення кожному з них виду покарання до штрафу.

Саме таке покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з приписами п.1ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення покарання , якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що в порядку ст. 404 КПК України вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок суду змінити.

Вважати: - ОСОБА_10 засудженою за ч.2 ст. 125 КК України та пом`якшити покарання до штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 125 КК України та пом`якшити покарання до штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня її проголошення Апеляційним судом Полтавської області.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно.
Головуючий суддя ОСОБА_2