Справа № 755/7438/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Феодосія, АРК, українця, громадянина України, освіта середньо спеціальна, не одруженого, не працюючого, не зареєстрованого, без постійного місця проживання, раніше судимого: 17.03.2008 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 12.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст.ст. 186 ч. 2, 353 ч. 1, 190 ч. 2, 187 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі; 26.03.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, до чотирьох років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 03.02.2015 року приблизно о 12 год. 05 хв. знаходився поруч з ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою м. Київ, вулиця Березняківська, 26-Б, де помітив в руці раніше незнайомої жінки, а саме потерпілої ОСОБА_5 жіночу сумку, в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення повторного відкритого викрадення чужого майна, обравши предметом посягання зазначену жіночу сумку, та обернення його на свою користь.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно з корисливих спонукань, підбіг позаду до ОСОБА_5 та шляхом ривка повторно, відкрито викрав з руки ОСОБА_5 належну їй жіночу сумку, вартістю 700 гривень, в котрій знаходилися наступні речі: набір косметики, загальною вартістю 1500 гривень; 10 фунтів стерлінгів Великобританії, що згідно курсу НБУ станом на 03.02.2015 року становить 243 гривень, а всього майна на загальну суму 2443 гривень.
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку загальну суму 2443 гривень.
Крім того, ОСОБА_4 06.02.2015 приблизно о 16 год. 30 хв. знаходився у дворі ЗОШ № 182 за адресою м. Київ, бульвар Давидова, 16, де помітив неповнолітнього ОСОБА_6 , в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення повторного відкритого викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 у дворі ЗОШ № 182 за адресою м. Київ, бульвар Давидова, 16 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_6 , в котрого під приводом здійснення телефонного дзвінка взяв його мобільний телефон Леново А390. В подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, утримуючи при собі вказаний мобільний телефон, вимогу ОСОБА_6 про повернення телефону проігнорував та погрожуючи застосуванню фізичною розправою з місця вчинення злочину зник, тим самим повторно відкрито викрав чуже майно, а саме мобільний телефон Леново А390, вартістю 1081грн, в котрому знаходилися сім-карти МТС та Київстар, на рахунках котрих грошових коштів не було, матеріальної цінності для потерпілої не мають.
Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 1081 грн..
Серед іншого, ОСОБА_4 09.02.2015 приблизно о 16 год. 00 хв. знаходився біля ЗОШ № 158 за адресою м. Київ, вул. Стальського, 12, де помітив малолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення повторного відкритого викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 у дворі ЗОШ № 158 за адресою м. Київ вул. Стальського, 12 підійшов до малолітнього ОСОБА_8 , в котрого під приводом здійснення телефонного дзвінка взяв його мобільний телефон LGE-615, в котрому знаходилася сім картка Київстар, на рахунку котрої грошових коштів не було. В подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, утримуючи при собі вказаний мобільний телефон, вимогу ОСОБА_8 про повернення телефону проігнорував та поклав його до своєї кишені, а також під погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для здоров`я особи, заволодів рюкзаком та грошовими коштами в сумі 20 грн., що належать ОСОБА_10 .
Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном, а саме мобільним телефоном LGE-615, вартістю 1208 грн., рюкзак вартістю 100 грн., та грошовими коштами в розмірі 20 грн., чохолом, сім карткою Київстар, яка матеріальної цінності для потерпілої не має, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1208 грн.
Також, ОСОБА_4 14.02.2015 приблизно о 15 год. 30 хв. знаходився за адресою м. Київ, вул. Юності, 5, де помітив малолітню ОСОБА_12 , в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення повторного відкритого викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою м. Київ вул. Юності, 5 підійшов до малолітньої ОСОБА_12 , в котрої під приводом здійснення телефонного дзвінка взяв її мобільний телефон LG Х-135, в котрому знаходилися сім картки МТС та Лайф, на рахунках котрих грошові кошти були відсутні. В подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, утримуючи при собі вказаний мобільний телефон, вимогу ОСОБА_12 про повернення телефону проігнорував та погрожуючи застосуванням фізичної розправи,яка не є небезпечною для здоров`я особи, поклав його до своєї кишені.
Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном, а саме мобільним телефоном LG Х-135, вартістю 1293 гривень, сім картою, яка матеріальної цінності для потерпілої не мають, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1293 гривень.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, повторно.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При цьому, суд не убачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною у діях обвинуваченого рецидив злочину, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки системний аналіз КК України свідчить, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, не одружений, раніше судимий, без місця реєстрації та проживання), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, не виражає міцні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і міра покарання повинна бути пов`язана з позбавленням волі та визначена у межах санкції статті 186 КК України.
Також, суд бере до уваги той факт, що 26.03.2015 року обвинувачений засуджений Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, до чотирьох років 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим вважає за необхідне остаточну міру покарання визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані (судом враховуються конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, спосіб життя; відсутність обставин, які б беззаперечно істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину); спосіб та характер вчиненого злочину, та оскільки однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою, для виправлення обвинуваченого та попередження нового злочину (кримінального правопорушення), як засудженим, так і іншими особами.
При вирішенні цивільних позовів законних представників ОСОБА_13 , в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обвинувачений у судовому засіданні цивільні позови визнав у повному обсязі.
Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Таким чином, з урахуванням позиції цивільного відповідача та визнання ним завданої шкоди ОСОБА_7 у сумі 1081 грн., ОСОБА_11 1088 грн., ОСОБА_13 1293 грн., ОСОБА_5 2500 грн., останні підлягають задоволенню у повному обсязі
Запобіжний захід ОСОБА_4 , як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 термін попереднього ув`язнення з 13.02.2015 року по 21.05.2015 року включно.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного даним вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Деснянським районним судом м. Києва від 26.03.2015 року, у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання відраховувати з 22.05.2015 року зарахувавши в нього термін попереднього ув`язнення з 13.02.2015 року по 21.05.2015 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільні позови ОСОБА_13 , в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням) задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , 1081 (одн тисячу вісімдесят одна) гривню.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_8 , 1088 (одну тисячу вісімдесят вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_13 , в інтересах ОСОБА_12 , 1293 (одну тисячу двісті дев`яносто три) гривні.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1