Справа № 11-790/11 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Доповідач : Марітчак Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Марітчака Т.М.,
суддів апеляційного судуМихалюка В.О. та Гончарук Л.Я.,
при секретаряхКирилейзі Ю.С., Гирович В.В.,
за участю прокурораШахрайчук Н.І.
засудженихОСОБА_7 і ОСОБА_8
та їх захисникаОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, -

встановила:

цим вироком:

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, без судимості, -

визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України засуджений ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, з випробуванням, та встановленням іспитового строку на 1 рік, з покладенням на нього відповідних обов'язків згідно ст. 76 КК України.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець та мешканець АДРЕСА_2 громадянин України, українець, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, без судимості, -

визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України засуджений ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, з випробуванням, та встановленням іспитового строку на 1 рік, з покладенням на нього відповідних обов'язків згідно ст. 76 КК України.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін, до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов судом першої інстанції задовольнено частково та стягнуто солідарно з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 2 609,1 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000 грн., а всього 3 609,1 грн.

За вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що 5 квітня 2010 року близько 02.00 год., на подвір'ї поблизу Народного дому, що розташований в с. Смільна Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та 5-6 невстановлених слідством осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи загально прийняті норми моралі, підбігли до ОСОБА_10 та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб, почали виражатись нецензурними словами в адресу ОСОБА_10.

Під час цього, ОСОБА_7 рукою наніс потерпілому ОСОБА_10 удар в область обличчя, від якого ОСОБА_10 закрив обличчя руками і вирвавшись, почав втікати, однак ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з невстановленою групою осіб, в кількості 5-6 чоловік, наздогнали його і наносячи удари в різні ділянки тіла руками та ногами повалили на землю, виражаючись при цьому в присутності сторонніх громадян нецензурними та брутальними словами. Їхні хуліганські дії продовжувались на протязі 10-15 хвилин, і під час них потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Крім цього, 5 квітня 2010 року близько 03.00 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8, поблизу будинку за № 42, що розташований на вул. Перемоги в с. Смільна Дрогобицького району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, продовжуючи свої хуліганські дії, ігноруючи загально прийняті норми моралі, безпричинно, з хуліганських спонукань, групою осіб, підійшли до ОСОБА_11 та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, почали виражатись нецензурними словами в його адресу та адресу його дружини, під час чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли ОСОБА_11 удари руками та ногами по обличчю та іншим ділянкам тіла, заподіявши при цьому потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_10 подав апеляцію, в якій покликається на те, що даний вирок є несправедливим та занадто м'яким, який не відповідає ступеню тяжкості вчинених засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів.

Апелянт покликається на те, що досудове та судове слідство проведені поверхово, а вирок суду першої інстанції ґрунтується тільки на неправдивих показах підсудних. До відповідальності притягнуто лише двоє осіб, а інші особи не встановлено, не проведено ряд необхідних слідчих дій, неповно проведено судово-медичну експертизу, не взято до уваги клопотання про проведення повторної експертизи, з засуджених стягнуто лише по 500 грн. моральної шкоди, хоча така є значно більшою.

Крім цього, на думку апелянта, суд при обранні міри покарання не врахував, те що злочин скоєно засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у нетверезому стані і групою осіб, не відшкодовано потерпілим завдану шкоду, а лише суд лише частково стягнув матеріальну та моральну шкоду.

У зв'язку з вищенаведеним, апелянт просить вирок суду змінити, обравши засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 міру покарання пов'язану з позбавленням волі та повністю задовольнити цивільний позов.

На вирок суду першої інстанції також подав апеляцію прокурор та доповнення до неї, в яких покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Прокурор просить в апеляції постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України 3 роки обмеження волі, ОСОБА_8 -за ч. 2 ст. 296 КК України 2 роки 6 місяців обмеження волі і відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік.

Крім того, прокурор просить цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково і стягнути з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в користь потерпілого матеріальну шкоду в сумі 2 609,1 грн. та 2 000 грн. моральної шкоди, а всього 4 609,1 грн.

Обгрунтовуючи свою апеляцію, прокурор покликається на те, що судом залишено поза увагою ту обставину, що засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вжито жодних заходів до усунення заподіяної ними шкоди, що є свідченням відсутності ознак дієвого щирого каяття.

При цих обставинах, на думку апелянта, є всі необхідні підстави вважати, що обрана судом стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 міра покарання за своїм розміром не є достатньою для виправлення засуджених.

В доповненнях до апеляції від 30 серпня 2011 року прокурор покликається на те, що при постановленні вироку судом першої інстанції допущено помилку в частині покладення на засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обов'язків повідомляти про зміну місця проживання органи кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. В той же час, Законом України від 14.04.2009 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України про діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України"редакцію ст. 76 КК України змінено і виконання вищенаведених функцій покладається не на "органи кримінально-виконавчої системи", а на кримінально-виконавчу інспекцію.

В запереченнях на апеляцію потерпілого ОСОБА_10 засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляцію потерпілого без задовольнення.

В своїх запереченнях засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю визнали свою вину у вчиненні злочинів, за які вони засуджені. Розуміючи, що потерпілим понесені витрати на лікування, вони згідні відшкодувати їх в межах визначених судом першої інстанції.

Разом з тим, засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у своїх запереченнях на апеляцію потерпілого покликаються на те, що свідомо розуміючи, що ними було вчинено злочин стосовно ОСОБА_10 та нанесено йому тілесні ушкодження, з метою залагодити дану ситуацію та відшкодувати заподіяну шкоду вони разом із своїми родичами приходили до ОСОБА_10 в лікарню, а пізніше додому. Однак, батько потерпілого ОСОБА_10 зажадав від них у відшкодування матеріальної шкоди 10 000 євро. Таких грошей у них немає, оскільки як вони, так і їхні батьки не мають роботи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про скасування вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8, засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та їх захисника про залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого ОСОБА_10 до задовольняння не підлягає, а апеляція прокурора підлягає до часткового задовольнення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не заперечують і самі засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Дії засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 296 КК України.

Судом першої інстанції визнано як обставини, що обтяжують покарання засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинення ними злочинів в стані алкогольного сп'яніння та повторність злочинів.

Разом з тим, судом першої інстанції визнано як обставини, що пом'якшують покарання засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 те, що вони вперше притягаються до кримінальної відповідальності, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та позитивну характеристику за місцем проживання.

В судовому засіданні засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили про добровільне, повне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_10, відповідно до вироку суду, шляхом перерахування 3 609,10 грн. потерпілому ОСОБА_10 та представили оригінал квитанції від 29 вересня 2011 року про перерахування потерпілому ОСОБА_10 3 609,10 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди, що свідчить, на думку колегії суддів, про їх щире каяття.

Із врахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив покарання засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України.

Звільняючи засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, із врахуванням пом'якшуючих покарання обставин та осіб засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання про можливість виправлення засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без відбування ними призначеного судом покарання.

Покликання потерпілого ОСОБА_10 в апеляції на те, що не всі винні особи притягнуті до кримінальної відповідальності є необґрунтованим, оскільки в матеріалах кримінальної справи є постанова слідчого від 24 січня 2011 року про виділення з матеріалів кримінальної справи матеріалів, що стосуються невстановлених слідством 5-6 чоловік, які 5 квітня 2010 року вчинили хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_10, для прийняття рішення в порядку ст. 97 КК України (т. 1, а.с. 203-205).

Покликання потерпілого ОСОБА_10 про скасування вироку суду першої інстанції та призначення засудженим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки засудженим, із врахуванням тяжкості вчинених ними злочинів та осіб засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які вперше притягаються до кримінальної відповідальності, призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України, за якою вони визнані винними та засуджені.

Не підлягають задовольненню і апеляційні вимоги прокурора в частині постановлення нового вироку, оскільки засуджені визнали себе винними у вчиненні інкримінованих їм злочинів, добровільно відшкодували заподіяну ними матеріальну та моральну шкоду в межах, визначених судом першої інстанції, що свідчить про їх щире каяття.

Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано задовольнено, з урахуванням всіх обставин справи, і цивільний позов потерпілого ОСОБА_10, а тому відсутні підстави для скасування вироку в цій частині.

У зв'язку з вищенаведеним, в задовольненні апеляції потерпілого ОСОБА_10 та апеляції прокурора, в частині постановлення нового вироку, належить відмовити.

Покликання прокурора в апеляції на те, що при постановленні вироку судом першої інстанції допущено помилку, в частині покладення на засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обов'язків повідомляти про зміну місця проживання органи кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи є обґрунтованими, оскільки Законом України від 14.04.2009 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України про діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України"редакцію ст. 76 КК України змінено і виконання вищенаведених функцій покладається не на "органи кримінально-виконавчої системи", а на кримінально-виконавчу інспекцію.

А тому, в цій частині апеляцію прокурора необхідно задовольнити і вважати, що обов'язки засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8, покладених на них судом обов'язків першої інстанції засуджених відповідно до вимог ст. 76 КК України повинна контролювати не "кримінально-виконавча система", а "кримінально-виконавча інспекція".

Керуючись ст. ст. 362 -377 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

відмовити в задовольненні апеляції потерпілого ОСОБА_10, апеляцію прокурора задовольнити частково, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити і вважати, що контроль за виконанням обов'язків, покладених на засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 76 КК України здійснює "кримінально-виконавча інспекція".

В решті цей вирок залишити без змін.

Судді:

підпис підпис підпис

Марітчак Т.М. Михалюк В.О. Гончарук Л.Я.

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак