Провадження № - 1кп/201/436/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003096 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 18 липня 2015 року близько 02:00 годин, перебуваючи на о. Монастирський біля дитячого пляжу в м. Дніпропетровську, побачив мобільний телефон марки «Lenovo» моделі А516 ІМЕІ НОМЕР_1 , що знаходився на покривалі, який ОСОБА_3 визначив, як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, скориставшись тим, що оточуючі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не стежать за обстановкою навколо себе, та будучи переконаним, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, таємно, умисно шляхом вільного доступу викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Lenovo» моделі А516 ІМЕІ НОМЕР_1 , таким чином ОСОБА_3 виконав всі дії, спрямовані на таємне викрадання чужого майна. Після чого ОСОБА_3 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, з викраденим майном з місця скоєння злочину намагався зникнути, однак його дії були помічені потерпілою ОСОБА_5 , та остання бажаючи повернути своє майно, стала кричати ОСОБА_3 , щоб той повернув її мобільний телефон марки «Lenovo» моделі А516 ІМЕІ НОМЕР_1 , та попрямувала в його бік. Після чого, ОСОБА_3 усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними та стали відкритими для оточуючих, продовжуючи скоювати умисний злочин, спрямований вже на відкрите заволодіння майном, з місця скоєння злочину намагався зникнути. Однак, потерпіла ОСОБА_5 наздогнала ОСОБА_3 та намагалась повернути свій мобільний телефон, в цей час ОСОБА_3 з метою придушення можливості до спротиву потерпілої, правою рукою схопив її за шию та штовхнув від себе таким чином поваливши потерпілу на землю, спричинивши останній фізичну біль і не спричинив тілесних ушкоджень. Далі ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна в ході боротьби з ОСОБА_5 завдав один удар долонею правої руки в область лівої щоки, тим самим спричинив фізичний бідь і не спричинив тілесних ушкоджень, таким чином застосував фізичне насильство, яка не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої. Після чого ОСОБА_3 підвівся та з мобільним телефоном «Lenovo» моделі А516 ІМЕІ НОМЕР_1 та з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав пояснення, які повністю відповідають, обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини та відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого. Крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
В той же час, враховуючи всі вищеперелічені обставини, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 , положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2015 року скасувати, звільнивши ОСОБА_3 з-під варти в залі судового засідання.

Речовий доказ - мобільний телефон «Lenovo» моделі А516 ІМЕІ НОМЕР_1 повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1