АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/303/15 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«17» лютого 2015 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора Харківської міжрайонної прокуратури на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26 січня 2012 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст. 121, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 лютого 2014 року ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у вигляді 2 років 5 місяців 1 дня позбавлення волі на обмеження волі на той же строк.

Початок строку відбування покарання 22 липня 2011 року.

Кінець строку відбування покарання 01 липня 2016 року.

14 березня 2014 року засуджений прибув до Хролівського виправного центру Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року було задоволено подання начальника Хролівського виправного центру та голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.01.2012р. на не відбуту частину покарання 1 рік 6 місяців 6 днів.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року скасувати, а матеріали справи повернути на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу прокурор мотивував тим, що задовольняючи подання виправної установи суд першої інстанції порушив вимоги ч.8 ст. 154 КВК України відповідно до якої особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
На думку прокурора , оскільки ухвала Жовтневого районного суду про заміну ОСОБА_7 не відбутої частини покарання постановлена 21 лютого 2014 року, до спливу одного року, з зазначеного часу, ОСОБА_7 не може бути звільнений умовно-достроково.

Крім того, посилаючись на те, що ОСОБА_7 відбував покарання в Хролівському ВЦ лише з березня 2014 року , адміністрація ВЦ не мала достатньо часу щоб прийти до висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, документів в підтвердження цього адміністрацією ВЦ не надано.

Заслухавши доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення засудженого, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано до засудженого , якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і ,у разі засудження за тяжкий злочин, відбув не меш 2/3 призначеного судом покарання .

Згідно ч.5 ст. 82 КПК України до осіб , яким покарання замінено більш м`яким, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення за правилами , передбаченими ст. 81 КК України.

Будь яких обмежень стосовно строку , який повинен сплинути після постановлення ухвали про заміну особі покарання більш м`яким до виникнення можливості застосування до особи умовно-дострокового звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України закон не містить.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 154 КВК особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
Посилаючись на вимоги зазначеної норми КВК України, прокурор не врахував , що ч.8 ст. 154 КВК України регулює ті випадки , коли особа, яка спочатку звільнена від покарання з випробуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, внаслідок недотримання покладених судом обов`язків чи правил відбування покарання , ухвалою суду направляється у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках передбачених законом.
Ці особи знову можуть бути представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
Засудженому ОСОБА_7 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.14р. в порядку ст. 82 КК України було замінено не відбуту частину покарання у вигляді 2 років 5 місяців 1 дня позбавлення волі на обмеження волі на той же строк. (а.с.27)

Ухвали про направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі або позбавлення волі судом постановлено не було, в зв`язку з чим позиція апелянта , що ОСОБА_7 може бути звільнено умовно достроково не раніше чім через рік з дня постановлення ухвали Жовтневого районного від 21 лютого 2014 року є помилковою.

Доводи апеляції прокурора стосовно несумлінної поведінки засудженого та неналежного ставлення ОСОБА_7 до праці є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 не мав будь-яких стягнень за неналежну поведінку або ставлення до праці, та навпаки за період знаходження у виправній колонії та Хролівському ВЦ має 4 подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.с.5)

Враховуючи, що оплачувані роботи у липні серпні 2014 р. у ВЦ не проводились в зв`язку з нестачею виробничих потужностей та відсутністю обсягів виробництва , ОСОБА_7 виконував широкий спектр роботи з благоустрою колонії без оплати праці (а.с.9). Надані виправним центром матеріали (а.с.2-13) в достатній мірі доводять висновки районного суду про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обстави колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали сулу першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Харківської міжрайонної прокуратури залишити без задоволення , а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою , в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -