Справа № 209/5088/13-к
Провадження № 1-кп/209/294/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2013 року Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара
Г.А.

при секретарі
Паляниця Г.В.

за участю прокурора
Коновалова Р.І.,

потерпілої ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську кримінальне
провадження за обвинувальним актом
відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області, українця, громадянина України,
розведеного, освіта повна середня, не
працюючого, зареєстрованного за
адресою: АДРЕСА_2, мешкаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 на підставі рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська, за яким 20.09.2010 року
було видано виконавчий лист № 2-2364/2010,
зобов'язаний виплачувати аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження у розмірі ?
частини з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, щомісяця,
починаючи з 16.08.2010 року до досягнення
дитиною віку повноліття.

ОСОБА_2, будучи фізично здоровим, мав
можливість працевлаштуватися та
виконувати рішення суду, однак він
офіційно не працював, аліменти не
сплачував, ніякої іншої допомоги у
вигляді продуктів харчування, одягу
дитині не надавав, заборгованість по
сплаті аліментів станом на 11.07.2013 року
становить 22393,03 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою
провину у скоєнні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.164 КК України,
визнав у повному обсязі та пояснив, що з
16.02.2007 року перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них
народився син ОСОБА_4. З вересня 2010 року
спільно з дружиною не проживають. Тоді
ж у вересні 2010 року Дніпровським
районним судом м. Дніпродзержинська
було винесено рішення про стягнення з
нього аліментів на утримання
неповнолітнього сина. В 2010 році він
працював слюсарем на СТО, протягом двох
місяців сплачував аліменти на
утримання сина. 02 квітня 2011 року він
потрапив у ДТП, був травмований,
півроку ходив з лангетом на шиї. Потім
почав шукати роботу. В вересні 2012 року
працевлаштувався слюсарем на інше СТО,
де працював до лютого 2013 року, але
аліменти не сплачував. В лютому 2013 року
поламав ногу, внаслідок чого до вересня
2013 року нога була в гіпсі.

Кається у скоєному та просить не
застосовувати суворе покарання.

За клопотанням прокурора та зі
згоди потерпілої і обвинуваченого, на
підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд
ухвалив недоцільним дослідження
доказів щодо тих обставин, які ніким не
оспорюються, при цьому судом з'ясовано,
чи правильно розуміє потерпіла та
обвинувачений зміст цих обставин, чи
немає сумнівів у добровільності їх
позиції, а також роз'яснив їм, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржувати ці обставини в
апеляційному порядку.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_2
ухилявся від сплати аліментів на
утримання дитини в результаті чого
станом на 11.07.2013 року утворилася
заборгованість в сумі 22383,03 грн..

Діяння ОСОБА_2 правильно
кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, як
злісне ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліментів).

При призначенні покарання ОСОБА_2,
суд враховує обставини і тяжкість
злочину, який відноситься до злочинів
невеликої тяжкості.

Суд враховує особу
обвинуваченого, який раніше не судимий,
не перебуває на обліку у лікарів
психіатра та нарколога, не працює,
позитивно характеризується за місцем
проживання.

Як обставини, які пом'якшують
покарання, суд враховує щире каяття
ОСОБА_2 сприяння встановленню істини у
справі.

Обставин, які обтяжують
покарання, не виявлено.

Суд вважає за необхідне
призначити ОСОБА_2 покарання в межах
санкції ч.1 ст.164 КК України у вигляді
обмеження волі.

Враховуючи тяжкість злочину,
особу винного, який не має судимості та
не перебуває на обліку у лікарів
психіатра і нарколога, суд вважає
можливим виправлення засудженого без
відбування покарання, і він може бути
звільненим від відбування покарання з
випробуванням, згідно ст.75 КК України,
та з покладенням на нього обов'язків,
передбачених ст.76 КК України.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК
України,суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК
України, та призначити йому покарання
у вигляді обмеження волі строком на 1
(один) рік.

На підставі ст.75 КК України
звільнити ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням строком на 1
(один) рік.

Згідно ст.76 КК України, покласти
на засудженого ОСОБА_2 обов'язки: не
виїздити за межі України на постійне
проживання без дозволу
Кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти Кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання;
періодично з'являтися для реєстрації
до Кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 30 діб з дня його
проголошення.

Суддя
Байбара Г.А.