Справа № 738/75/15-к
№ провадження 1-в/738/46/2015
УХВАЛА

28 січня 2015 року м. Мена

Суддя Менського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
21 січня 2015 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

У своєму клопотанні ОСОБА_2 посилається на те, що він був засуджений вироком Коростишівського районного суду Житомирської області за ст. 121 ч. 2, ст. 135 ч. 3, 70. 69 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 22 липня 2011 року. На даний час працевлаштований на виробництві установи, стягнень не має, є одне заохочення.

Адміністрація установи виконання покарань не звернулась до суду з відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання.

Вивчивши клопотання засудженого та додані до нього матеріали суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. До таких питань відноситься і застосування умовно-дострокового звільнення. Отже, засуджений відповідно до чинного законодавства скористався наданим йому правом і надіслав клопотання до Менського районного суду про застосування відносно нього ст. 81 КК України

Статтею 81 Кримінального кодексу України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у вигляді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Дана стаття не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пунктом 13 вищезазначеної постанови передбачено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 110 Виправно-трудового кодексу України. Коли ці вимоги не виконано (характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків, не подано витяг із рішення спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх тощо) і заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя на стадії підготовки справи до розгляду повертає матеріали для відповідного оформлення, а коли недоліки виявлено в судовому засіданні, - ухвалює відповідну постанову, в якій зазначає підстави для повернення матеріалів.

Діючим на даний час КПК України суду не надано право збирати докази, а отже і витребувати особові справи, обов`язок доказування того, що необхідно застосувати до нього ст. 81 КК України покладено на засудженого.
До свого клопотання засуджений не надав документів, які б дали можливість суду повно та всебічно вивчити особу засудженого, а також не підтверджують те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_2 не додав довідку про перегляд вироку у апеляційній та касаційній інстанції. Відсутні відомості про те чи розглядалось питання про застосування умовно-дострокового звільнення на засіданні установи виконання покарань, відсутня довідка про відбутий строк покарання, немає відомостей про дату набрання законної сили вироком, за яким відбуває покарання засуджений. Є невідповідності між матеріалами, які містяться у особовій справі і наданими до суду разом з клопотанням. Так, у характеристиці затвердженій 19.01.2015 року зазначено, що кінець строку виконання покарань 22.12.2016 року, тоді як у матеріалах особової справи як кінцева дата зазначена саме 22.12.2015 року.
Також відповідно до ст. 154 ч. 3 КВК України адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ст. 157 ч 7. Кримінально-виконавчого кодексу у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Відповідно до ч. 6 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Враховуючи вищевикладене, клопотання засудженого ОСОБА_2 не відповідає вимогам чинного законодавства, усунути виявлені недоліки в ході судового розгляду неможливо, а тому клопотання повертається особі, що його надіслала без розгляду. Повернення клопотання не перешкоджає повторному зверненню до суду у разі усунення вищезазначених невідповідностей та додання необхідних документів та належним чином завірених копій.

Керуючись ст. 81 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", ст. 539 КПК України, суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання - повернути без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1