У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю прокурора ОСОБА_4,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 03 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2013 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6, постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2013 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

- за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, таку, що не має судимості,

- за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК у зв'язку із закінченням строків давності притягнення винуватих до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок та постанову місцевого суду - без зміни.

Вироком суду першої інстанції визнано винуватими ОСОБА_5 у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_8, а ОСОБА_6 - у спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за таких обставин.

25 листопада 2010 року приблизно об 11.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходились на подвір'ї свого будинку по АДРЕСА_1, де по сусідству проживають потерпілі, із якими підсудні перебувають у неприязних стосунках. ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та між ними виник скандал, у процесі якого засуджений умисно наніс дерев'яною палкою удари неповнолітньому ОСОБА_9, спричинивши легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_5 умисно завдав легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7

На даний конфлікт прибігли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і між всіма ними виникла обопільна бійка, в процесі якої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 умисно нанесли ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.

Постановою місцевого суду від 22 березня 2013 року встановлено, що у вказаний вище період під час обопільної бійки ОСОБА_8 спричинила легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а ОСОБА_7 завдав легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування вироку та постанови місцевого суду, а також ухвали суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд унаслідок порушення вимог кримінально-процесуального закону, неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Скаржник зазначає, що судові рішення місцевого суду ґрунтуються на неналежних і суперечливих доказах, при розгляді справи в апеляційному суді було порушено вимоги щодо порядку визначення судді для розгляду справи, а ухвала цього суду у порушення вимог ст. 377 КПК 1960 року не містить відповіді на усі доводи його апеляції.

Аналогічні твердження щодо неповноти судового розгляду справи та необґрунтованості вироку місцевого суду містить й касаційна скарга ОСОБА_6 Крім того, засуджена стверджує про порушення її прав унаслідок невручення їй обвинувальної скарги, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції; зазначає, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було порушено вимоги п. 5 ч. 1 ст. 54 КПК 1960 року щодо порядку визначення судді для розгляду справи, ухвала цього суду не містить відповіді на усі доводи її апеляції та є необґрунтованою. Враховуючи викладене, засуджена просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо неї, а справу закрити за відсутністю в діянні складу злочину.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарг, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засуджених не підлягають задоволенню на таких підставах.

У касаційних скаргах, крім іншого, порушується питання про скасування судових рішень унаслідок неповноти та однобічності судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Проте, зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року вони не підлягають перевірці судом касаційної інстанції. При розгляді доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Клопотання у касаційній скарзі ОСОБА_5 про скасування постанови місцевого суду від 22 березня 2013 року, якою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК у зв'язку із закінченням строків давності притягнення винуватих до кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі, задоволенню не підлягає, оскільки скаржником не вказано, у чому саме полягає незаконність цього судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ця постанова винесена з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Твердження скаржників про те, що місцевий суд в основу вироку поклав неналежні докази, спростовується матеріалами справи. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі наявні у справі докази в їх сукупності, дав їм відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості і достатності та обґрунтовано поклав в основу вироку. Зокрема, винність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтверджується показаннями ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_8, свідка ОСОБА_10, медичними картками потерпілих, висновками експертів щодо наявності та ступеня тяжкості отриманих ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Кваліфікація дій винуватих відповідає встановленим місцевим судом фактичним обставинам справи і є вірною.

Посилання у касаційних скаргах на відсутність тілесних ушкоджень у неповнолітнього ОСОБА_9 спростовується повідомленням Косівської ЦРЛ, де вказано, що 25 листопада 2010 року неповнолітній звернувся до травматолога поліклініки із забійними саднами в ділянці нижньої щелепи та лівого плеча, після надання медичної допомоги, потерпілий лікувався амбулаторно. Наявність зазначених тілесних ушкоджень підтверджено й висновком комісійної судово-медичної експертизи № 90 від 12 червня 2012 року ( т.1 а.с. 185-187).

Твердження у касаційній скарзі ОСОБА_5 про безпідставну відмову суду в проведенні повторної судово-медичної експертизи щодо отриманих ним тілесних ушкоджень є безпідставним.

Судом першої інстанції було призначено комісійну судово-медичну експертизу для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_5 Згідно висновку експертизи № 93 від 12 червня 2012 року ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у виді забою м'яких тканин голови з саднами, синцем та травматичним набряком і забій м'яких тканин обох верхніх кінцівок з саднами, що відносяться до легких тілесних ушкоджень( т. 1 а.с. 175-178). Такі висновки повністю узгоджуються з іншими доказами у справі та є обґрунтованими. Таким чином, підстав для призначення повторної судово-медичної експертизи не вбачається.

Посилання на відсутність технічної фіксації судового засідання від 18 квітня 2012 року в суді першої інстанції не може вважатися порушенням вимог ч. 4 ст. 87 КПК 1960 року, оскільки в судове засідання не з'явилися учасники процесу, внаслідок чого суд постановив проводити попередній розгляд у відсутності потерпілої та підсудної (т. 1, а.с. 137).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що апеляційним судом не взято до уваги її твердження про порушення місцевим судом її права на захист унаслідок допиту її як обвинуваченої без вручення обвинувальної скарги, є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 24 квітня 2012 року була допитана в суді як обвинувачена та пояснила, що копію обвинувальної скарги вона отримала більш ніж три дні тому. Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що вона неодноразово знайомилася з матеріалами справи та оспорювала зміст вказаної скарги, за таких обставин порушень вимог кримінально-процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Посилання у скаргах на те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було порушено вимоги п. 5 ч. 1 ст. 54 КПК 1960 року щодо порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ч. 3 ст. 16-2 КПК 1960 року, є безпідставними.

Згідно акту проведення службової перевірки від 13 листопада 2014 року, внесення змін до складу колегії суддів у даній справі в суді апеляційної інстанції здійснено відповідно до вимог зазначених норм закону та Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на ретельно перевірених доказах, яким суд дав відповідну оцінку, а ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року. Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би були безумовною підставою для скасування судових рішень не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2013 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6, постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2013 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без задоволення,

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3