Провадження №11/772/5/2015
Категорія: кримінальна
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2015 року

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

розглянула 23 квітня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляціями прокурора, адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду від 27 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с. Копайгород

Барського району Вінницької

області, раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. «а», «г» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_11 139259,4 долари США у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, що на день винесення вироку становить 1113100 грн. 38 к.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4734 грн. 66 коп. у відшкодування витрат за проведення криміналістичних досліджень.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він в серпні 1992 року тимчасово перебуваючи на території Республіка Польща спільно з громадянином даної республіки Д. Чесельським організував злочинну групу, до складу якої входило ще троє громадян України, щодо яких вже були винесені судові рішення. 21.08.1992 р. в ранковий час в АДРЕСА_1 з корисливих мотивів вчинили умисне вбивство громадян Республіки Польща ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та заволоділи коштами, що були при них на суму злотих.

В апеляції прокурора ставиться питання про зміну вироку через істотне порушення кримінально-процесуального закону, оскільки суд не звернув увагу на те, що особливо тяжкий злочин, який інкримінується ОСОБА_7 , вчинено більше 20 років тому, а тому відповідно до положень ч.4 ст.49 КК України (п.4 ст.48 КК України 1960 року) суд мав обговорити можливість застосувати до ОСОБА_7 строків давності, проте не зробив цього.

Тому прокурор просить зазначити у мотивувальній частині вироку, що, враховуючи конкретні обставини справи та особу ОСОБА_7 , до нього неможливо застосувати строки давності, а тому довічне позбавлення волі, яке є максимальним передбаченим покаранням за вчинений ОСОБА_7 злочин, повинно бути замінено на позбавлення волі на певний строк.

В апеляції адвоката ставиться питання про скасування вироку, як незаконного, і про направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового слідства та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а саме: неправильним вирішенням цивільного позову і солідарного стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в солідарному порядку матеріальної шкоди потерпілим; неправильним встановленням строку відбування покарання ОСОБА_7 ; невирішенням питання щодо строку давності; неправильною оцінкою доказів та не встановленням тієї обставини, чи є ОСОБА_7 громадянином України.

В апеляції засудженого ОСОБА_7 ставляться аналогічні питання, що й у апеляції його адвоката, крім того, він вказує на істотні, на його думку, порушення його прав у зв`язку з видаленням його з залу судового засідання, що позбавило його можливості почути виступ прокурора в судових дебатах, фактичне позбавлення його права дати пояснення на свій захист, позбавлення його адвоката підготуватися до судових дебатів та повноцінно виступити в них.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який її подав, виступи адвоката та засудженого, які підтримали свої апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи, провівши судові дебати, надавши засудженому останнє слово, обговоривши доводи, викладені в апеляціях, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з положень ст.272 КПК України 1960 р. у випадку, якщо підсудний порушує порядок засідання або не підкориться розпорядженням головуючого, останній попереджає підсудного про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з залу засідання, а при повторному порушенні порядку судового засідання, підсудного за ухвалою суду можна видалити з залу засідання тимчасово або на весь час судового розгляду справи.

Як вбачається з протоколу судового засідання (т.24 а.с.56) ці вимоги закону судом не дотримані. ОСОБА_7 був попереджений головуючим про необхідність дотримання порядку судового засідання, але оскільки підсудний перебивав прокурора, порушував порядок судового засідання та не реагував на зауваження суду, він за ухвалою суду був видалений з залу засідання за неповагу до суду.

З наведеного вбачається, що суд не попередив підсудного про те, що в разі повторення ним своїх дій, його буде видалено з залу засідання.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_7 фактично безпідставно був позбавлений можливості дати показання по сутності пред`явленого йому обвинувачення, бути в залі засідання та заслухати промову прокурора в судових дебатах. На який час видалявся підсудний з залу засідання суд у своїй ухвалі не зазначив.

При проведенні судових дебатів судом порушено положення ст.318 КПК України 1960 р. Зокрема, після виступу в судових дебатах прокурора за відсутності підсудного, суд з невідомих причин відновив судове слідство і знову надав слово прокурору, який, як то зазначено в протоколі судового засідання (т.24 а.с.66-67), оголосив короткий виклад своєї обвинувальної промови в судових дебатах підсудному ОСОБА_7 , після чого суд запропонував підсудному дати показання, від чого той відмовився у зв`язку з порушенням його прав.

Адвокат взагалі відмовилася від участі в судових дебатах, оскільки не була до них готова, проте суд для підготовки надав їй 10 хвилин.

Наведене колегія суддів вважає істотними порушеннями норм кримінально-процесуального законодавства, які згідно ст.370 ч.1 та ч.2 п.3 КПК України тягнуть за собою скасування судового рішення.

Місцевим судом не дотримано положень ст.49 ч.4 КК України (п.4 ст.48 КК України) стосовно вирішення питання про застосування давності щодо ОСОБА_7 з огляду на те, що на час винесення вироку минуло 20 років з дня вчинення того злочину, який ставиться до вини ОСОБА_7 , чим порушено норми кримінального закону.

За таких обставин вирок суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню на підставі ст.370 ч.1 та ч.2 п.3 та ст.371 ч.1 п.1 КК України 1960 р.

При новому розгляді справи необхідно провести судове слідство з дотриманням положень Глави 25 КПК України 1960 р. з дотриманням прав підсудного на захист, з`ясувати питання про застосування давності до ОСОБА_7 , більш ретельно з`ясувати його громадянство, а у разі визнання винним його у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином вирішити цивільні позови та зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення; перевірити доводи ОСОБА_7 , висунуті ним на свій захист.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 366, 367, 370 ч.2 п.3, 371 ч.1 п.1, 377, 379 ч.2 КПК України 1960 р. та п.11 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційні скарги прокурора, адвоката та засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду від 27 листопада 2013 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але іншим складом суддів.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишити попередній взяття під варту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
З оригіналом згідно: