АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/21/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000428 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. 76 КК України суд зобов`язав обвинуваченого повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
До ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 05.04.2011 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, біля нічного клубу «Саксон» по вул. Трутенка, 4 в м. Києві, вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 щодо вчинення відкритого викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно о 01 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 , згідно відведеної йому ролі, почав висувати претензії до ОСОБА_10 з приводу того, що останній нібито забрав у нього його мобільний телефон та почав вимагати повернути його. На що ОСОБА_10 почав заперечувати та для підтвердження цього витягнув з кишені своїх штанів мобільний телефон «Нокіа-Х6», який ОСОБА_8 вихопив. В цей час ОСОБА_9 , згідно відведеної йому ролі, спільно з ОСОБА_8 , почали наносити удари потерпілому, внаслідок чого завдали йому тілесні ушкодження, кожне з яких відноситься, згідно висновку експерта КМБ СМЕ № 1781 від 06.04.2011 року, до легких тілесних ушкоджень та характер і морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися внаслідок не менше 17 травматичних дій тупого предмету, тобто застосували насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Подолавши волю потерпілого до опору, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , відкрито викрали мобільний телефон «Нокіа-Х6», який належить ОСОБА_10 , вартістю 1000 гривень, з СІМ - карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 15 гривень. Після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, завдавши потерпілому матеріального збитку на загальну суму 1015 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на відсутність доказів на підтвердження його вини у інкримінованому правопорушенні. Крім того, ОСОБА_8 зазначає, що рішення суду в частині застосування до нього примусового психіатричного лікування є безпідставним, оскільки таке лікування він пройшов добровільно до постановлення вироку по справі.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, які сумнівів у своїй достовірності не викликають, оскільки були ретельно перевірені районним судом в судовому засіданні та їм була надана належна оцінка у вироку.
Так, в судовому засіданні першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 показав, що коли він з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прибув на місце події, ОСОБА_8 почав висувати йому безпідставні претензії з приводу повернення телефону, який він нібито взяв. Потерпілий у свою чергу заперечив, що брав телефон ОСОБА_8 , самостійно дістав всі власні речі з кишень та показав, що має лише свій власний телефон. Після цього, ОСОБА_8 вихопив з його рук телефон та почав з ОСОБА_9 наносити йому удари.
Аналогічні показання з приводу обставин справи надав потерпілий під час очної ставки з ОСОБА_8 у ході досудового слідства (протокол від 25.10.2012 року т. 1 а.с. 87-90).
Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а також з даними викладеними в протоколі огляду місця події від 05.04.2011 року та фото таблицею до нього, протоколом очної ставки від 25.10.2012 року, проведеної між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , висновком експерта КМБ СМЕ № 1781 від 06.04.2011 року, враховуючи викладене вони є логічними та об`єктивними, та відповідають фактичним обставинам справи.
Згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, що має преюдиціальне значення при вирішенні питання щодо доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_8 .
Дії ОСОБА_8 за встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується міри покарання, то вона призначена ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, всіх обставин кримінального провадження і даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, про що вказано у вироку.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_8 щодо безпідставності застосування до нього примусового психіатричного лікування, оскільки таке лікування він пройшов добровільно до постановлення вироку по справі.
Так, відповідно до довідки № 901/324 від 12.02.2013 року, ОСОБА_8 , знаходився на стаціонарному лікуванні в 1 відділенні Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 з 26.11.2012 року (а.с. 189).
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції в частині необхідності застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку є помилковим, а тому колегія суддів приходить до висновку, що вирок в цій частині необхідно змінити, виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В решті вирок залишити без змін.

СУДДІ:

________________ _________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4