У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Гриціва М.І., Таран Т.С.,

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 21 серпня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням першого заступника прокурора Вінницької області на вирок
щодо ОСОБА_1

За вироком Літинського районного суду Вінницької області
від 12 жовтня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, судимий: 17.06.2004 року за ст. 307 ч.2 КК України на 5 років
позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК
України та з встановленням іспитового строку на 3 роки,

за ст.
289 ч.1 КК України звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.
289 ч.4 КК України; за ст. 185 ч.1 КК України суд постановив ОСОБА_1
виправдати.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

ОСОБА_1 було пред'явлено обвинувачення у тому, що 10 серпня 2004 року,
приблизно в 0 год. 30 хв., біля кафе “Корчма” в с. Селище Літинського району
Вінницької області, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, він незаконно
заволодів автомобілем ВАЗ-21011, що належав потерпілому ОСОБА_2

Своє рішення про необхідність звільнення ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності за ст. 289 ч.1 КК України на підставі ст. 289 ч.4 КК України
суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений, не будучи обізнаним про його
розшук працівниками міліції у зв'язку з незаконним заволодінням автомобілем
потерпілого, добровільно повідомив про місце знаходження цього автомобіля,
зателефонувавши в міліцію, в результаті чого автомобіль було повернуто
потерпілому ОСОБА_2 При цьому суд також врахував повне відшкодування ОСОБА_1
заподіяних матеріальних збитків потерпілому та вчинення ним передбаченого ст.
289 КК України злочину вперше.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_1 було пред'явлено
обвинувачення у тому, що 10 серпня 2004 року, приблизно о 05 год, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння в смт. Літині Вінницької області, він таємно
викрав із салону автомобіля ВАЗ-21011 майно потерпілого ОСОБА_2 - автомагнітолу
вартістю 250 грн., яку переніс для зберігання до помешкання ОСОБА_3

Виправдовуючи ОСОБА_1 за ст. 185 ч.1 КК України, суд першої інстанції
визнав, що забираючи автомагнітолу із салону автомобіля, ОСОБА_1 переслідував
мету попередження її викрадення іншими особами, оскільки збирався повернути
автомобіль власнику.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про скасування
постановленого відносно ОСОБА_1 вироку і направлення справи на новий судовий
розгляд, оскільки вважає безпідставним рішення суду як про звільнення ОСОБА_1
від відповідальності за ст. 289 ч.1 КК України, так і його виправдання за ст.
185 ч.1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав
подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у
касаційному поданні прокурора, колегія суддів вважає, що це подання слід
задовольнити виходячи із наступного.

Як видно із змісту оскаржуваного вироку в результаті дослідження
доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_1 у вчиненні неправомірних дій, передбачених ст. 289 ч.1 КК України.

Що ж стосується висновків суду про наявність підстав для
звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення цих
неправомірних дій на підставі ст. 289 ч.4 КК України, то колегія суддів вважає,
що ці висновки не відповідають встановленим по справі обставинам.

Зокрема, із матеріалів даної справи вбачається, що у ході
досудового слідства ОСОБА_1 неодноразово давав показання, в яких указував, що
він покинув автомобіль потерпілого поблизу автозаправної станції в смт. Літині.
При цьому, ОСОБА_1 жодного разу не згадав про те, що він добровільно заявляв до
правоохоронних органів з приводу вчинених ним неправомірних дій. Наведене також
підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

Крім того, із показань свідка ОСОБА_6, співробітника
Літинського РВ УМВС, видно, що після звернення потерпілого він приймав участь у
розшуку його автомобіля. Знайдено цей автомобіль було не у зв'язку із
відповідною добровільною заявою засудженого, а за повідомленням іншої особи.

Із змісту досліджених судом показань свідка ОСОБА_3, які
він давав у ході досудового слідства, видно, що викрадену із автомобіля
потерпілого автомагнітолу засуджений на декілька днів залишив у нього дома для
зберігання. Пізніше цю автомагнітолу було передано для зберігання іншій особі.
Про необхідність передачі автомагнітоли власнику ОСОБА_1 не указував.

Указані дані залишились поза увагою суду першої
інстанції, без відповідної оцінки.

Таким чином, по справі не було встановлено достовірних
доказів, які б підтверджували висновок суду стосовного того, що ОСОБА_1 про
незаконне заволодіння автомобілем добровільно заявив правоохоронним органам, а
також підтверджували наміри засудженого повернути автомагнітолу потерпілому.

Наведені обставини свідчать про поспішність та
неправильність висновків суду щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 від
кримінальної відповідальності на підставі ст. 289 ч.4 КК України, а також про
необхідність виправдання його за ст. 185 ч.1 КК України, оскільки такі висновки
суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне вирок
щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, під час
якого суду необхідно всебічно, повно і об'єктивно дослідити обставини даної
справи та постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання першого заступника прокурора Вінницької
області задовольнити.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від
12 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд у той же районний суд.

Судді:

Таран Т.С.
Гриців М.І. Федченко
О.С.