Справа № 738/2844/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/79/2015
Категорія - ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2014 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2009 року, який в подальшому змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2014 року за ч.2 ст. 368 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на строк 3 роки з конфіскацією 1/5 частини майна, яке є його власністю,

за участю прокурора ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2009 року ОСОБА_7 засуджений за ст.ст.364 ч.З, 368 ч.2,70 ч.1 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки, з конфіскацією 1/5 частини майна належного йому на праві особистої власності. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2014 року вирок змінено, виключено з обвинувачення останнього за ч.2 ст. 368 КК України кваліфікуючу ознаку «одержання хабара, поєднане з його вимаганням». Дії засудженого перекваліфіковано з ч.3 на ч.1 ст.364 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обов`язків на строк 3 роки на підставі ст. 49, 74 КК України звільнений від призначеного покарання за ст.364 ч.1КК України. Виключено з вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочину на підставі ст.70 КК України. Вважати засудженим за ст. 368ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обов`язків на строк 3 роки з конфіскацією 1/5 майна яке є його власністю.

Менська виправна колонія управління ДПтСУ в Чернігівській області №91 та спостережна комісія Менської районної державної адміністрації Чернігівської області звернулись до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2014 року у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 умовно - дострокового звільнення згідно ст.81 КК України відмовлено.

В основу свого рішення суд поклав те, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, неодноразово порушував режим утримання, виявив бажання працевлаштуватись та був працевлаштований лише перед настанням пільги, що свідчить про пристосовницьку та нестабільну поведінку. Також, згідно з рішень комісії установи виконань покарань ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст. 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України. Така поведінка засудженого не є сумлінною поведінкою, і в розумінні ст. 81 КК України, не свідчить про виправлення засудженого та не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відмовляючи в задоволенні подання суд допустив порушення вимог ст.81, 537, 539 КПК України. Наголошує, що ОСОБА_9 відбув 2/3 частини призначеного покарання та довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Вказує, що за час перебування у Менській ВК-91 мав 2 стягнення в 2013 році, які є погашені у встановленому порядку, наявність погашених стягнень та заохочень за 2014 рік за сумлінну поведінку та ставлення до праці відображені в довідці МКВ-91. В даний час режиму не порушує, має три подяки. Зазначає, що ОСОБА_7 має сім`ю, з якою спілкується, підтримує стосунки і вона може допомогти йому адаптуватись в суспільстві.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи та з характеристики засуджений ОСОБА_7 фактично відбув більше 2/3 частини призначеного покарання, на даний час він працевлаштований робітником швейної дільниці, до праці ставиться сумлінно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, за що був три рази заохочений правами начальника установи.

Однак при цьому, відповідно до матеріалів особової справи, ОСОБА_7 за час перебування в установі режим утримання порушував неодноразово, за що отримав два дисциплінарних стягнення, проявляв невдоволення діями адміністрації, оголошував голодування, за що був поміщений в окрему камеру ДІЗО.

Тобто, недотримання правил внутрішнього розпорядку протягом всього строку відбування покарання, невиконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, порушення дисципліни з боку ОСОБА_7 свідчить про несумлінну поведінку засудженого, що перешкоджає застосуванню відносно нього умовно-дострокового звільнення.

Крім того, частиною 6 статті 539 КПК України, передбачено, що у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 звертався до місцевого суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, за результатами розгляду якого ухвалою Менського районного суду від 16 квітня 2014 року було прийнято рішення про відмову у його задоволенні. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області дане рішення було залишено без змін. Отже, подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 надійшло до суду до спливу одного року з дня винесення ухвали про відмову у застосуванні ст.82 КК України відносно нього.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи подання Менської виправної колонії управління ДПтСУ в Чернігівській області №91 та спостережної комісії Менської районної державної адміністрації прийшов обґрунтованого висновку про відмову у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 умовно - дострокового звільнення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,419,539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні подання Менської виправної колонії управління ДПтСУ в Чернігівській області №91 та спостережної комісії Менської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4