Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Британчука В.В.,
суддів:Леона О.І., Фурика Ю.П.,за участю
прокурора Сорокіної О.А., розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 14 жовтня
2014 року кримінальну справу за
касаційною скаргою прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, на вирок
Коростишівського районного суду
Житомирської області від 03 жовтня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Житомирської області від 25 грудня 2013
року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не

має судимості,

виправдано за відсутністю в діянні
складу злочину, передбаченого ч. 2
ст. 125 КК.

Органами досудового слідства ОСОБА_5
обвинувачувався у тому, що він 25 грудня
2007 року близько 16.00 год. у дворі
домоволодіння по вул. Комарова, 7 у м.
Коростишеві Житомирської області
здійснив у бік ОСОБА_6 декілька
пострілів набоями гумових куль із
самозарядного пістолету «Шмайссер»
калібру 9 мм. Внаслідок умисних дій
ОСОБА_5 потерпілому було заподіяно
легких тілесних ушкоджень, що
спричинило короткочасний розлад
здоров'я.

Виправдовуючи ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК суд
дійшов висновку, що дії ОСОБА_6 були
протиправними і посягання з його боку
носило характер реальної загрози
здоров'ю виправданого, а тому останній
перебував у стані необхідної оборони.

Вирішено питання про речові докази та
судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду зазначений
вирок змінено в частині вирішення
питання про речові докази. В решті
вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить
питання про скасування судових рішень
та повернення справи на новий судовий
розгляд у зв'язку з істотним порушенням
кримінально-процесуального та
неправильним застосуванням
кримінального законів. Вважає, що суд
безпідставно виправдав ОСОБА_5 в
інкримінованому йому злочині. При
цьому наводить свій аналіз доказів, які
свідчать про те, що ОСОБА_5,
застосовуючи зброю, не перебував у
стані необхідної оборони. Стверджує, що
дії ОСОБА_6 були спрямовані не на умисне
спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5,
а лише на перешкоджання проведенню
земляних робіт. Вказує на те, що ОСОБА_6
за віком та фізичними даними значно
поступається ОСОБА_5

У письмових запереченнях на касаційну
скаргу виправданий ОСОБА_5 та його
захисник ОСОБА_7 вважають доводи
прокурора безпідставними, а судові
рішення законними і обґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали справи
та обговоривши наведені у скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 327 КПК 1960 року
виправдувальний вирок постановляється
у випадках, коли не встановлено події
злочину, коли в діянні підсудного немає
складу злочину, а також коли не
доведено участі підсудного у вчиненні
злочину. При цьому виправдувальний
вирок повинен бути судом мотивований.

Відповідно до статей
323, 334 цього ж Кодексу вирок суду повинен
бути законним і обґрунтованим. Суд
обґрунтовує вирок лише на тих доказах,
які були розглянуті в судовому
засіданні. Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Мотивувальна частина
виправдувального вироку повинна
містити підстави для виправдання
підсудного з зазначенням мотивів, з
яких суд відкидає докази
обвинувачення.

Судом вказаних вимог закону не
дотримано.

Як убачається з вироку, виправдовуючи
ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому
злочину, суд належним чином не з'ясував
обставини, які мають істотне значення
для вирішення питання про винуватість
чи невинуватість обвинуваченого, не
навів конкретних і переконливих
мотивів, з яких відкинув докази
обвинувачення у їх сукупності, що є у
справі.

Так, обґрунтовуючи висновок про
знаходження ОСОБА_5 у стані необхідної
оборони під час спричинення ОСОБА_6
тілесних ушкоджень

суд послався на показання
виправданого, який заперечив
пред'явлене йому обвинувачення, а також
кількох свідків - очевидців події, які
лише підтвердили факт наявності
конфліктної ситуації, під час якої
ОСОБА_5 здійснив постріли у
потерпілого.

Верховний Суд України
у п. 2 Постанови Пленуму від 26 квітня 2002
року № 1 «Про судову практику у справах
про необхідну оборону» роз'яснює, що
стан необхідної оборони виникає не
лише в момент вчинення суспільно
небезпечного посягання, а й у разі
створення реальної загрози заподіяння
шкоди. При з'ясуванні наявності такої
загрози необхідно враховувати
поведінку нападника, зокрема
спрямованість умислу, інтенсивність і
характер його дій, що дають особі, яка
захищається, підстави сприймати
загрозу як реальну.

Проте, суд не навів переконливих
аргументів на спростування позиції
потерпілого, який на досудовому
слідстві та в судовому засідання
послідовно стверджував, що він,
перебуваючи на території свого
домоволодіння, наміру спричинити шкоду
здоров'ю ОСОБА_5 не мав, а лише намагався
звернути на себе увагу та перешкодити
проведенню, незаконних на його думку
земляних робіт.

Як убачається із показань самого
виправданого, після того, як ОСОБА_6
почав кричати та розмахувати металевим
прутом, ОСОБА_5 сам підійшов до паркану
та став на ящик для сміття, звідки
здійснив постріли у потерпілого.

Визнавши достовірними твердження
ОСОБА_5 про те, що він діяв у стані
необхідної оборони, суд не дав оцінки
даним протоколу відтворення
обстановки та обставин події з
ілюстративними таблицями, протоколам
очних ставок, показань свідків, через
що не можна дійти однозначного
висновку про те, що виправданий не мав
змоги відійти на безпечну відстань від
паркану, викликати міліцію, або в інший
спосіб уникнути загрози з боку ОСОБА_6,
якщо така була, не застосовуючи при
цьому самозарядний пістолет
«Шмайссер».

Фактично не врахував суд і того, що
відповідно до висновку судово-медичної
експертизи на тілі ОСОБА_6 виявлено не
менше чотирьох травмуючи впливів, один
із яких прийшовся на задню поверхню
тулуба останнього, і не з'ясував, яким
чином ОСОБА_6 отримав у спину поранення,
якщо нападав на ОСОБА_5

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що суд першої інстанції всупереч
вимогам ч. 7 ст. 374 КПК не виконав
вказівок викладених в ухвалі
Апеляційного суду Житомирської
області від 22 січня 2013 року, яким
попередній вирок місцевого суду
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд, зокрема не було
допитано експерта, який проводив
судово-медичну експертизу потерпілого,
щодо механізму спричинення вказаних
тілесних ушкоджень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок суду про
відсутність в діях ОСОБА_5 складу
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК є
непереконливим, зробленим передчасно
без повного, всебічного та об'єктивного
аналізу наявних у справі доказів, а
тому не може визнаватися законним і
обґрунтованим.

Переглядаючи вирок місцевого суду,
вказаних порушень апеляційний суд не
усунув.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що вирок та ухвала підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду
необхідно ретельно дослідити всі
докази у справі, дати належну оцінку
діям ОСОБА_5, перевірити доводи
прокурора, викладені у касаційній
скарзі, та прийняти законне й
обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити.

Вирок Коростишівського районного суду
Житомирської області від 03 жовтня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Житомирської області від 25 грудня 2013
року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Судді:

В.В. Британчук О.І. Леон Ю.П. Фурик