Справа № 1007/7330/2012 Головуючий у І
інстанції Лопатинська С.П.Провадження
№ 11/780/1010/13 Доповідач у 2
інстанції КостенкоКатегорія 34
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого судді Костенко
І.В.

суддів Ященко І.Ю.,
Говорухи В.І.

за участю прокурора Стаховської
Н.О.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вирок
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 22 жовтня 2013 року
щодо,-

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Бровари Київської області, жителя
АДРЕСА_1, громадянина України, освіта
середня, неодруженого, працюючого
неофіційно, раніше судимого:

- 25.11.2010 року Броварським міськрайонним
судом Київської області за ст.296 ч.2 КК
України на 2 роки 6 місяців позбавлення
волі. На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_2 звільнено з випробуванням, з
іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України із
застосуванням ст.69 КК України на 2 (два)
роки позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами
на строк 2 роки.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_2
за сукупністю вироків частково
приєднано невідбуту частину покарання
за попереднім вироком і остаточно
призначено покарання - 2 (два) роки 7 (сім)
місяців позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 2 роки.

Вироком вирішено питання судових
витрат та речових доказів.

Колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л
А:

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним
та засуджено за те, що він 14.04.2012 року
близько 20 години 30 хвилин, перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння,
керуючи технічно справним автомобілем
«ВМW 5201» д.р.н. НОМЕР_1, рухаючись на 27 км +
315 м автодороги «Київ - Чернігів - Нові
Яриловичі» на території Броварського
району Київської області в напрямку до
м. Київ, в порушення вимог п.1.5, п.2.3б, 2.9а
,п.10.1, п.10.4 ПДР України не діяв таким
чином, щоб не створювати небезпеку чи
перешкоду для руху, загрожувати життю
або здоров'ю громадян; завдавати
матеріальних збитків, проявив
неуважність виконуючи маневр
розвороту в напрямку до м. Чернігів, не
надав дорогу автомобілю «Volksvagen Caddi»
д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_4, який рухався в зустрічному
напрямку до м.Чернігів та допустив з
ним зіткнення.

В результаті даної пригоди пасажир
автомобіля «ВМW 5201» ОСОБА_5 та пасажирка
автомобіля«Volksvagen Caddi» ОСОБА_6 згідно
висновків судово-медичних експертиз
отримали тяжкі тілесні ушкодження,
інші пасажири автомобіля «Volksvagen Caddi»:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості, пасажир ОСОБА_10 - легкі
тілесні ушкодження, та належний ОСОБА_4
автомобіль марки «Volksvagen Caddi» -
механічні пошкодження.

В апеляції та доповненнях до неї
засуджений ОСОБА_2 просить вирок суду
від 22.10.2013 року змінити та звільнити
його від відбування покарання.

Апелянт зазначає, що при постановленні
вироку судом не наведено доказів його
суспільної небезпечності та не дано
належного обґрунтування причин для
ізоляції його від суспільства. Вважає,
що призначене йому покарання повністю
не відповідає тяжкості злочину та його
особі, так як він вчинив необережний
злочин, який не потягнув за собою
тяжких наслідків, він виключно
позитивно характеризується за місцем
проживання, обставинами, що пом'якшують
покарання сам суд визнав щире каяття та
активне сприяння розкриттю злочину,
добровільне відшкодування заподіяної
матеріальної та моральної шкоди
потерпілим в розмірі 120 000 грн., які
жодних претензій до нього не мають.

Засуджений вказує, що судом не було
враховано, що після ДТП його рідний
брат - ОСОБА_5 визнаний інвалідом II
групи, є непрацездатним і він фактично
самостійно утримує потерпілого ОСОБА_5
та забезпечує його коштами для
лікування.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що при
винесенні вироку судом першої
інстанції не було враховано, що на час
розгляду справи в суді першої
інстанції він був звільнений від
відбування покарання за попереднім
вироком суду від 25.11.2010 року за
постановою суду від 30.10.2012 року.

З урахуванням викладеного апелянт
знаходить, що йому може бути призначене
покарання з застосуванням ст.69 КК
України у вигляді штрафу, але оскільки
сума штрафу ним сплачена в повному
обсязі ще за вироком від 24.09.2012 року,
який потім був скасований, а двічі
ніхто не може бути притягнений до
юридичної відповідальності за один і
той самий злочин, то вважає, що його має
бути звільнено від відбування
покарання.

Заслухавши доповідача; пояснення
засудженого ОСОБА_2, який підтримав
подану апеляційну скаргу і просив її
задовольнити, захисника ОСОБА_1, яка
просила задовольнити апеляційну
скаргу засудженого ОСОБА_2, прокурора,
який заперечив щодо апеляції
засудженого і просив вирок суду
залишити без змін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляції, провівши судові дебати та
надавши останнє слово засудженому,
колегія суддів приходить до
наступного.

Висновок суду про винуватість
ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його
засуджено, ґрунтується на доказах,
зібраних у встановленому законом
порядку, досліджених у судовому
засіданні, в порядку ст.299 КПК України і
в апеляції не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2
ст.286 КК України є правильною.

Згідно зі ст.65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного, обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин має бути
призначене покарання необхідне і
достатнє для її виправлення і
попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.69 КК України за
наявності кількох обставин, що
пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину, з урахуванням особи винного,
суд, умотивувавши своє рішення, може
призначити основне покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої в санкції
статті особливої частини цього
Кодексу, або перейти до іншого більш
м'якого виду покарання не зазначеного в
санкції статті.

Обгрунтовуючи висновок щодо виду
і міри покарання ОСОБА_5, із
застосуванням ст.69 КК України у виді 2
років позбавлення волі, суд першої
інстанції, як вбачається з вироку
врахував ступінь тяжкості вчиненого
ним злочину, який згідно ст.12 КК України
відноситься до категорії тяжких
злочинів вчинених з необережності, що
останній вчинив злочин в стані
алкогольного сп'яніння, яка є
обставиною, що обтяжує покарання, та
врахував пом'якшуючі покарання
обставини та обставини, які істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого
ним злочину та дані про особу
засудженого, що дали підстави для
призначення покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої санкцією
ч.2 ст.286 КК України.

Так, зокрема, суд першої інстанції
врахував та у вироку зазначив такі
пом'якшуючі покарання засудженому
обставини, як щире каяття, добровільне
відшкодування заподіяної матеріальної
і моральної шкоди на загальну суму 120 000
грн., виключно позитивну
характеристику, що істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, судом враховані і дані
про особу винного, який позитивно
характеризується по місцю проживання,
на обліку у лікаря психіатра та лікаря
нарколога; думку потерпілих, які
просять не позбавляти волі ОСОБА_2
претензій матеріального і морального
характеру до засудженого не мають, що
ОСОБА_2 після ДТП фактично самостійно
утримує потерпілого - брата ОСОБА_5,
який визнаний інвалідом II групи, є
непрацездатним, потребує
систематичного стаціонарного
лікування та оперативних втручань; що
ОСОБА_2 раніше судимий і злочин вчинив в
період іспитового строку.

А тому, враховуючи ці дані про
особу засудженого та обставини, що
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
можливість застосування вимог ст.69 КК
України при призначенні ОСОБА_2
покарання за ч.2 ст.286 КК України.

Обгрунтованим є і застосування
при призначенні засудженому
остаточного покарання з застосуванням
ст. 71 КК України, так як за ч.2 ст.286 КК
України ОСОБА_2 вчинив злочин в період
іспитового строку за попереднім
вироком Броварського райсуду
Київської області від 25 листопада 2010
року за ч.2 ст.296 КК України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.78 КК
України у разі вчинення засудженим
протягом іспитового строку нового
злочину суд призначає йому покарання
за правилами, передбаченими ст.ст.71, 72
КК України.

Так, ст.71 КК України передбачено,
що якщо засуджений після постановлення
вироку, але до повного відбуття
покарання вчинив новий злочин, суд до
покарання призначеного за новим
вироком, повністю або частково
приєднує невідбуту частину покарання
за попереднім вироком.

При цьому остаточне покарання за
сукупністю вироків має бути більшим
від покарання, призначеного за новий
злочин, а також від невідбутої частини
покарання за попереднім вироком.

Так, за вироком Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 25 листопада 2010 року ОСОБА_2 було
засуджено за ч.2 ст.296 КК України на 2
роки 6 місяців позбавлення волі і на
підставі ст.75 КК України звільнено від
відбування покарання з іспитовим
строком на 1 рік 6 місяців.

Новий злочин, за ч.2 ст.286 КК
України, ОСОБА_2 вчинив 14.04.2012 року,
тобто в період іспитового строку за
вироком від 25 листопада 2010 року.

А тому, суд першої інстанції вірно
призначив засудженому остаточне
покарання за сукупністю вироків,
частково приєднавши до покарання за
новим вироком невідуту частину
покарання за попереднім вироком,
визначивши загальний строк покарання
більшим, ніж призначений за новим
вироком та від невідбутої частини
покарання за попереднім вироком.

Посилання засудженого в апеляції
про те, що оскільки призначене
покарання за вироком від 24.09.2012 року у
вигляді штрафу є виконаним, а двічі
ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за один і той самий
злочин, то його слід звільнити від
відбування призначеного покарання є
безпідставним, оскільки вирок суду
першої інстанції за вчинення ОСОБА_2
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК
України від 24.09.2012 року є скасованим
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21.05.2013 року, а
відповідно і призначене за цим вироком
покарання.

Відповідно до ст.399 КПК України
вказівки суду, який розглянув справу в
касаційному порядку, для органів
дізнання чи досудового слідства при
додатковому розслідуванні і для суду
першої інстанції чи апеляційної
інстанції при повторному розгляді
справи є обов'язковими.

А тому, враховуючи вказівки
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у даній справі щодо невиправдано
м'якого покарання у вигляді штрафу при
застосуванні ст.69 КК України та
призначення покарання ОСОБА_2 з
дотриманням вимог ст.71 КК України
доводи апелянта про можливість
призначення йому такого покарання як
штраф та що станом на 22.10.2013 року, будучи
судимим 25.11.2010 року Броварським
міськрайонним судом Київської області
за ч.2 ст.296 КК України до 2 років 6
місяців позбавлення волі, відповідно
до ст.75 КК України з випробуванням, з
іспитовим строком 1 рік 6 місяців відбув
покарання за вказаний злочин
відповідно до вироку Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24.09.2012 року є необґрунтованими.

З огляду на наведене суд першої
інстанції призначив ОСОБА_2 покарання з
дотриманням всіх вищезазначених вимог
кримінально-процесуального та
кримінального закону, воно відповідає
тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого, є необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження
нових злочинів.

Підстав для зміни вироку колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України
(в редакції 1960 р.), п.11,13 розділу ХI
"Перехідних положень", колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляцію ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Вирок Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2013 року, щодо ОСОБА_2
залишити без змін.

Суддя
І.В.Костенко