УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
березня „27" дня
колегія судців судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого -
Безверхого О.М.,

суддів -
Олійника В.Б., Сінашенка В.Г.,

з участю прокурора -
Мусієнко О.В.,

захисника -
ОСОБА_1

засудженого - ОСОБА_2.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Суми справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_2. на вирок
Ковпаківського районного суду м.
Суми від 23
листопада 2006 року, яким:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше
не судимий, -засуджений
за ч.2 ст. 186 КК
України до 4 років
позбавлення волі, за ч.І ст. 15,
ч. З ст. 289 КК
України із застосуванням статті 69
КК України до 5 років
позбавлення волі без конфіскації майна

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю цих злочинів йому остаточно визначене покарання у виді позбавлення
волі строком на 5 років
позбавлення волі без конфіскації майна

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2. на користь Шевченківського РУ ГУМУС України в м. Києві 423 грн. 70 коп. за
проведення експертизи та 70
грн. 62 коп. на
користь НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області за проведення дослідження.

Доля речових доказів судом вирішена у відповідності з
вимогами ст. 81 КПК
України.

Відповідно до
вироку суду ОСОБА_2. визнано винною і засуджено за скоєння діянь при слідуючих
обставинах:

25 жовтня 2004
року близько 16 години 15 хвилин ОСОБА_2.,
знаходячись на автостоянці державної компанії „Укрспецекспорт", яка
розташована по вул. Дегтярівська, 36
в м. Києві, з метою незаконного заволодіння автомобілем „Фольксваген Пасат" 1,8" проник в салон і
побачивши в замку запалення ключі намагався завести двигун, однак свій
злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі,
оскільки при неодноразових спробах він не зміг завести двигун автомобіля і його
дії були помічені водієм даного автомобіля, після чого ОСОБА_2. був затриманий.

21 червня 2006
року близько 15 години
ОСОБА_2., знаходячись
на території Центрального ринку м. Суми неподалік торгового місця № 135 по вул.
Засумська, з метою відкритого заволодіння чужим майном підійшов до раніше йому
незнайомого ОСОБА_3, який
займається реалізацією мобільних телефонів і реалізуючи свій злочинний намір
попросив подивитися мобільний телефон „Нокіа 6630", заволодівши чужим майном ОСОБА_2.,
застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, вдарив ліктем ОСОБА_3 і почав
втікати з місця скоєння злочину, маючи реальну можливість розпорядитися
викраденим мобільним телефоном, але потерпілий ОСОБА_3 наздогнав та затримав його.

У поданій
апеляції засуджений ОСОБА_2., зазначає, що з вироком суду не згоден, наполягає
на його скасуванні і повернення справи прокурору на додаткове розслідування, з
наступних підстав. Так суд не взяв до уваги те, що на момент вчинення злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. З ст. 289 КК України він
був в стані афекту, а при призначенні покарання судом не враховано ступень
тяжкості вчинених злочинів та дані про його особу, зокрема те, що він перебуває
на обліку у психіатра в ЦМЛ м. Білопілля Сумської області з 2004 року з діагнозом
„шизофренія", раніше не
притягувався до кримінальної відповідальності, потерпілі не мають до

Справа № 11 - 237 Головуючий
у першій інстанції Риков В.В.

Категорія ч. З
ст. 289 КК
України Доповідач
- Безверхий О.М.

2

нього претензій, а також його щире
каяття в скоєному. Крім того, вказує, що при проведенні досудового слідства
були допущені ряд порушень кримінально -
процесуального законодавства, які істотно порушили його процесуальні права,
у тому числі і право на захист.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_2.,
який підтримав свою апеляцію, його захисника ОСОБА_1., думку прокурора про
залишення апеляції без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція
засудженого підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав:

На порушення
вимог ст. 22 КПК
України при досудовому слідстві не було забезпечено всебічне, повне і
об'єктивне дослідження обставин справи, зокрема тих, що могли виправдовувати обвинуваченого
або пом'якшувати його відповідальність.

При наявності у
справі даних, які викликали сумнів щодо осудності ОСОБА_2. за постановою
слідчого у справі було проведено судово -
психіатричну експертизу на предмет його осудності, але тільки на момент вчинення
21 червня 2006 року останнього
злочину (а. с. 107 -
112).

Щодо осудності
ОСОБА_2. на момент вчинених 25
жовтня 2004 року
діянь, пов'язаних із замахом на незаконне заволодіння транспортним засобом, то
така експертиза слідчим не призначалась, хоча це було необхідним при наявності
у справі даних про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні в Київській
міській клінічній психоневрологічній лікарні № 1 з 2
по 8 листопада
2004 року з
діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії,
депресивно - параноїдний
синдром, а також в гострому психіатричному відділенні облпсихдиспансера з 3 по 12 грудня 2004 року з діагнозом
: шизофренія, не
уточнена (а.с. 110).

Суд першої
інстанції при наявності такої неповноти досудового слідства, яка мала істотне
значення для правильного вирішення справи, теж не виконав вимоги ст. 64 КПК України, не
перевіривши шляхом призначення судово -
психіатричної експертизи, чи дійсно був осудним ОСОБА_2. при вчиненні дій,
кваліфікованих за ст. ст. 15
ч. 1, 289 ч. З КК
України й навіть при твердженнях підсудного в судовому засіданні, що він не
усвідомлював таких своїх дій, постановив обвинувальний вирок, який за таких
обставин не може вважатися законним і обгрунтованим.

Крім того, суд
не дослідив належним чином фактичні обставини справи для правильності юридичної
кваліфікації дій ОСОБА_2., хоча це впливало на визначення характеру його
відповідності та призначення йому покарання.

Зокрема, суд
безпідставно засудив ОСОБА_2. за вже не чинною редакцією ст. 289 ч. З КК України,
не врахувавши, що відповідним Законом України від 22 вересня 2005 року 'її
викладено в новій редакції. Цей Закон пом'якшує кримінальну відповідальність за
вказані діяння й має зворотну дію в часі, зокрема, передбачає настання
кримінальної відповідальності за ч. З ст. 289
КК України за незаконне заволодіння транспортним засобом за ознакою
завдання великої матеріальної шкоди тільки у разі заподіяння реальних збитків
на суму, зазначену у п. З примітки до цієї статті. До того ж у формуванні
обвинувачення вироку, визнаного судом доведеним, про наявність такої ознаки не
було зазначено.

Також суд як
слід не дослідив і те, чи міг вчинений ОСОБА_2. грабіж вважатися закінченим
злочином, тобто не з'ясував, чи мав він за конкретних обставин реальну
можливість розпорядитися відкрито викраденим майном.

За наявності
вищевказаних порушень вирок суду підлягає скасуванню з підстав неповноти
досудового і судового слідства та неправильного застосування кримінального
закону.

Тому керуючись
ст. ст. 362, 365, 366,
374, 377 КПК України ,
колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2. задовольнити частково.

Вирок
Ковпаківського районного суду м. Суми від 23
листопада 2006 року
відносно ОСОБА_2 - скасувати,
а кримінальну справу направити новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому
складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_2. залишити той же - тримання під
вартою.

Головуючий:

Судді: