У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого,
судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

прокурора

Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 7 лютого 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника
прокурора Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 березня 2007 року.

Зазначеним
вироком суду засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

несудиму,

за ч. 3 ст. 15,ч.
1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення
волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені
ст. 76 КК України.

Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 2 березня 2007 року вирок залишено без зміни.

Як
визнав встановленим суд, ОСОБА_1 13 січня 2006 року близько 23 год.30 хв. за
місцем свого помешкання у АДРЕСА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, які переросли у бійку, з метою
заподіяння смерті своєму чоловікові ОСОБА_2, схопила на кухні ніж і нанесла ним
два удари у тулуб потерпілого, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження,
небезпечні для життя у момент
спричинення, однак свій умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від
її волі, оскільки потерпілому своєчасно
було надано медичну допомогу.

У
касаційному поданні прокурор посилається на неправильне застосування
кримінального закону та неправильну кваліфікацію дій засудженої. Твердить, що
потерпіла заподіяла ножові порання потерпілому внаслідок його неправомірної
поведінки, однак, відразу ж після спричинення ударів ножем, перелякавшись за
наслідки, побігла до сусідів за викликом швидкої допомоги і після її прибуття
поїхала до лікарні. На думку прокурора,
ОСОБА_1 мала реальну можливість довести свій умисел, направлений на
заподіяння смерті потерпілому, до кінця, але добровільно відмовилась від цього,
прийнявши всі необхідні дії для врятування життя
потерпілому. З урахуванням цього, прокурор вважає, що висновок суду про
наявність в діях засудженої ознак замаху на вбивство не відповідає фактичним
обставинам справи, а її дії необхідно кваліфікувати за результатами наслідків,
тобто за ч. 1 ст. 121 КК України. Апеляційний суд, розглядаючи справу в
апеляційному порядку, не
звернув уваги на ці порушення і залишив вирок без зміни. Просить скасувати
судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про часткове задоволення касаційного
подання, необхідність зміни вироку суду та перекваліфікації дій засудженої
ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 121 КК України та залишення без зміни призначеного їй
покарання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину щодо
потерпілого ОСОБА_2 підтверджуються
сукупністю зібраних у справі, перевірених у судовому засіданні та
наведених у вироку доказах.

Разом із тим, суд, правильно встановивши фактичні обставини справи,
дав неправильну юридичну оцінку діям
ОСОБА_1

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувалася у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме,
вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство.

З матеріалів справи видно, що потерпілий ОСОБА_2 - чоловік засудженої,
зловживав спиртними напоями, проявляв агресію до своєї дружини ОСОБА_1,
систематично застосовував до неї фізичне насильство, і ці обставини підтвердили як засуджена ОСОБА_1 так і сам
потерпілий, а також свідки ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
повернувшись додому після відвідин сусідів із приводу святкування “старого
Нового року”, почали сваритися з ініціативи ОСОБА_2, і під час цього конфлікту,
ОСОБА_1, схопивши зі столу ножа нанесла потерпілому удари у тулуб. Побачивши,
що у потерпілого почалася кровотеча, ОСОБА_1 відразу ж побігла до сусідів,
викликала “швидку допомогу”, а після її прибуття - поїхала до лікарні, вчинивши
всіх необхідних заходів щодо врятування життя потерпілого. Зазначене дає
підстави вважати, що настання смерті потерпілого не охоплювалося умислом
засудженої, оскільки їй нічого не заважало довести свій умисел до кінця, а
відповідно до ч. 3 ст. 15 КК України
замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали
від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину
до кінця.

Судом у вироку не наведено даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1
умислу на позбавлення потерпілого життя, відсутні такі і в матеріалах справи.

За таких обставин, дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за результатами
наслідків, які настали від її злочинних дій, а саме за ч. 1 ст. 121 КК України.

Апеляційний суд також не врахував наведених обставин справи і не виправив
рішення суду першої інстанції.

Щодо
призначеного покарання ОСОБА_1, то воно
відповідає вимогам ст. 65 КК України, є
справедливим, а тому касаційне подання прокурора в частині м'якості
призначеного покарання не підлягає задовленню.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора
задовольнити частково.

вирок Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 березня 2007 року щодо ОСОБА_1змінити:
перекваліфікувати дії засудженої з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1
ст. 121 КК України та призначити їй за цим законом 5 років позбавлення волі, а
на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

судді:

Редька А.І.
Лавренюк М.Ю.
Заголдний В.В.