У Х В А Л А

Іменем України

справа № 755/29794/13-к

провадження 1-в/610/68/2015

м. Балаклія 30.04.2015 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

прокурора: ОСОБА_2 ,

секретаря: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Жовтневської виправної колонії УДПтС України в Харківській області (№17) про звільнення від покарання за хворобою
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше судимого:
1)
14.11.1997р. Броварським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 229-2, ч. 2 ст. 229-6, 45 КК України (1960р.) 5р. позбавлення волі з іспитовим строком 3р. і штрафом 700грн.,

2) 08.06.1999р. Минським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6, 43 КК України за сукупністю вироків до 5р. 6міс. позбавлення волі, з конфіскацією майна,

3) 29.06.1999р. Минським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6, 43 КК України за сукупністю вироків до 5р. 6міс. позбавлення волі, з конфіскацією майна і лікуванням від наркоманії,

4) 30.10.2006р. Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України 2001р.) до 4р. позбавлення волі,

5) 05.07.2012р. Подольським районним судом м. Києва за ч.ч. 3, 4 ст. 185, ст. 70 ч. 4 КК України до 6р. позбавлення волі (13.01.2012р. Соломенським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 5р. 6міс. позбавлення волі).

Звільнений від покарання за хворобою 11.06.2013р. за ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2013р. при кінці строку покарання 24.06.2017р.,
засудженого:
1)
27.12.2013р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3р. позбавлення волі,

початок строку відбування покарання 01.10.2013р., кінець 01.10.2016р., не відбута частина покарання становить 1р. 5міс. 2дн., -

в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що за висновком спеціальної лікарської комісії виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Адміністрація ЖВК (№17) просила розглянути справу за відсутності її представників і СЛК (а.с. 23).

Прокурор просив відмовити у задоволенні подання за його безпідставністю.

Засуджений у судове засідання не доставлений, надав заяву про підтримку подання і розгляд за його відсутності (а.с. 11).

Судом ухвалено провести розгляд подання за відсутності засудженого, представників адміністрації ВК і СЛК, що не суперечить положенню абз. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:
· особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

· така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

· це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Дійсно, зазначена у висновку СЛК від 21.04.2015р. хвороба засудженого на ВІЛ-інфекція, IV клінічна стадія відноситься до тяжких хвороб, передбачених Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим, затвердженого наказом МЮ, МОЗ України 15.08.2014р. № 1348/5/572 (п. 2.1. Переліку).

Однак, захворювання на тяжку хворобу є підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадку, якщо ця хвороба не лише за своєю тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Але з висновку СЛК не убачається про те, що вказана хвороба засудженого перешкоджає відбуванню ним покарання, що подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Вказано лише про те, що не заважаючи на лікування стан хворого прогресивно погіршується.

Суду повинні бути надані заслуговуючи на увагу дані про те, що за умови звільнення від покарання засудженому буде надана медична допомога більш якісного рівня, що він має можливість продовжити лікування, однак таких даних не надано.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому необхідне лікування, що має істотне значення для вирішення подання. Заява ОСОБА_5 не є належним доказом, т.я. її статус близького чи рідного щодо засудженого не підтверджений (а.с. 26).

Як було вказано вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить і в суді таких даних надано не було.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягнутий вже в 6-те; маючи 5-ть не знятих та не погашених у встановленому порядку судимостей.

До нього раніше застосовувалися: 1997р. умовне засудження (підставою для чого є переконання суду про недоцільність відбування винним призначеного покарання), однак не виправдавши довіри до нього в цей час вчинив новий злочин, 4-ри рази реально відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Але все це не зупинило його від вчинення нових злочинів, за які зараз відбуває покарання, під загрозою покарання і свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Крайній злочин є тяжким, невідбута частина покарання є значною - 1р. 5міс. 2дн., становить практично половину строку покарання.

По факту на даного засудженого неодноразово застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

З 28.11.2014р. засуджений перебуває у ЖВК (№17), де заохочень і стягнень не отримував. Має 3-ри не знятих і не погашених у встановленому законом порядку стягнення, тому відповідно до ст. 133 КВК України, є злісним порушником установленого порядку відбування покарання.

Як убачається з характеристики, засуджений зовнішньо не завжди охайний, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, але не утримує. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Безвідповідально відноситься до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. Ці факти на переконання суду не свідчать про бажання засудженого стати на шлях виправлення і перевиховання, по факту зарекомендував себе негативно.

За висновком характеристики, відбування покарання засудженим є недоцільним через неможливість його виправлення із застосуванням заходів виправного-трудового впливу.

Однак, згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Тому, відповідно до закону, засоби виправлення засуджених суспільно корисною працею не обмежуються, як то вказано в характеристиці.

За час відбування покарання засуджений не проявив себе позитивно, тому жодного разу не був заохочений. Є безініціативним та не виявляє бажання виправитися. Навпаки, порушує режим, користується забороненими предметами, за що отримував стягнення.

Дані про особу засудженого, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, поведінка під час відбуття покарання, ступінь виправлення, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним, відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, відсутність підтвердження об`єктивного перешкоджання захворюванням відбуванню покарання, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

Визначальним при вирішенні даного питання є те, що ОСОБА_4 11.06.2013р. за ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2013р. вже звільнявся від покарання за хворобою: за подібним діагнозом і з тих же підстав, на невідбуту частину покарання 4 роки (до 24.06.2017р.).

По факту ця тяжка хвороба об'єктивно не перешкоджала йому продовжувати злочинну діяльність, крайній злочин вчинив менш ніж через 4 місяці після звільнення.

До лікування він ставиться безвідповідально, лікується тільки під час відбування покарання, після звільнення від покарання за хворобою і до взяття під варту з власної ініціативи не лікувався. Протилежних даних суду не надано, з висновку СЛК не убачається.

А тому його звільнення від покарання за хворобою є передчасним. У засудженого може виникнути право на УДЗ за визначених Законом умов.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,
у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні подання Жовтневської виправної колонії УДПтС України в Харківській області (№17) про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1