У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Коротких О.А., Кліменко М.Р.,

за участю прокурора

Морозової С.Ю.,

представника потерпілого

ОСОБА_3.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 15 квітня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 19 липня 2007 року щодо засудженого ОСОБА_2.,

в с т а н о в и л а :

вироком Срібнянського
районного суду Чернігівської області від 10 травня 2007 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

такого, що не має
судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до обмеження волі на строк два роки,
за ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі на строк три роки, за ч. 1 ст.
187 КК України до позбавлення волі на строк три роки три місяці.

На підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого
ОСОБА_2 визначено остаточне покарання позбавлення волі на строк три роки і три
місяці.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської
області від 19 липня 2007 року вирок щодо ОСОБА_2. в частині засудження за ч. 1 ст. 187 КК України
скасовано за відсутністю в його діях складу злочину, а справу в цій частині
закрито.

Визнано його засудженим за ч.
1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України до покарання призначеного судом першої
інстанції.

На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш
суворого ОСОБА_2 визначено остаточне покарання позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 1 п. б Закону
України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року ОСОБА_2. звільнено від
відбування призначеного покарання.

У решті цей вирок залишено без
зміни.

ОСОБА_2. визнано винним у
тому, що він 18 жовтня 2006 року близько 24 год. на вул. О. Вересая, що в с.
Сокиринці Срібнянського району Чернігівської області, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, з хуліганських спонукань, порушуючи громадський порядок
з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою
зухвалістю і винятковим цинізмом почав чіплятися до ОСОБА_1, повалив його на
землю, зняв з потерпілого брюки й ножем спричинив різані рани сідниць у вигляді
нецензурного слова. Долаючи опір,ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1різану рану кисті
лівої руки, шиї, правого плечового суглоба, які відносяться до тілесних
ушкоджень середньої тяжкості.

У касаційній скарзі потерпілий
ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з направленням
справи на новий судовий або апеляційний розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. На думку потерпілого апеляційний суд
необґрунтовано скасував вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_2. за
ч. 1 ст. 187 КК України та закрив провадження по справі за відсутністю в його діях цього складу
злочину, оскільки вважає, що засуджений вчинив на нього розбійний напад.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, міркування прокурора Морозової С.Ю., яка частково підтримала
касаційну скаргу потерпілого й просила скасувати ухвалу апеляційного суду з
направленням справи на новий апеляційний розгляд, думку представника
потерпілого ОСОБА_3., яка підтримала касаційну скаргу потерпілого і просила
скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий судовий розгляд,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 334 КПК
України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед
формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов'язковим
зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і
його мотиви.

У цій частині вироку має
бути викладено весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Як убачається з вироку суд, формулюючи
обвинувачення ОСОБА_2, визнане доведеним, вказав, що він вчинив щодо ОСОБА_1
хуліганські дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим
цинізмом під час яких спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні
ушкодження.

При цьому, суд кваліфікував
дії засудженого за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України за якими було
сформульоване йому обвинувачення визнане судом доведеним, а також і за ч. 1 ст. 187 КК України, хоча у вироку
обвинувачення за вказаним злочином не сформульоване. За цими ж статтями ОСОБА_2
було призначено покарання.

Отже, місцевий суд всупереч вимог ст. 334 КПК
України в мотивувальній частині вироку без формулювання обвинувачення визнаного
судом доведеним у вчиненні ОСОБА_2 розбійного нападу на ОСОБА_1, кваліфікував
його дії за ч. 1 ст. 187 КК України й призначив за цією статтею покарання.

Таким чином, суд допустив суперечності між
обвинуваченням визнаним доведеним та кваліфікацією дій засудженого, що
відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України є істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно
розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Апеляційний суд під час
розгляду даної справи порушень закону
допущених місцевим судом не усунув.

Крім того, скасовуючи вирок
в частині засудження ОСОБА_2. за ч. 1 ст. 187 КК України за відсутністю в його
діях складу злочину, та закриваючи в цій частині провадження по справі,
апеляційний суд в ухвалі послався на показання засудженого, який заперечував
вчинення ним розбійного нападу на потерпілого, а також вказав, що в справі
відсутні будь-які докази здійснення ОСОБА_2розбійного нападу на потерпілого.
Про відсутність такого наміру, на думку апеляційного суду, свідчили характер
взаємовідносин між засудженим й потерпілим та відсутність перешкод для
продовження таких дій.

Разом з тим, апеляційним
судом не дано оцінки послідовним показанням потерпілого як під час досудового
слідства так і судового розгляду щодо обставин, за яких унаслідок дій ОСОБА_2.
йому було заподіяно різану рану шиї, яка за висновком судово-медичної
експертизи була одержана разом з іншими тілесними ушкодженнями за обставин,
вказаних потерпілим, а також висновку, що міститься в акті амбулаторної
судово-психіатричної експертизи щодо можливості адекватного пояснення ОСОБА_1
подій, які відбувалися за його участю.

Крім того, апеляційним судом
залишено поза увагою те, що відповідно до ст. 187 КК України розбій вважається
закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою
застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я, незалежно від
того, заволоділа вина особа майном потерпілого чи ні.

Оскільки місцевим судом були
допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, вирок та
ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий
судовий розгляд, під час якого необхідно всебічно, повно і об'єктивно дослідити
докази, дати їм належну оцінку та за умови підтвердження всього об'єму
пред'явленого ОСОБА_2 обвинувачення, призначити покарання, яке б відповідало
вимогам ст. 65 КК України.

Керуючись ст. ст. 394-396
КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу потерпілого
ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Срібнянського
районного суду Чернігівської області від 10 травня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2007 року щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому
складі суду.

с у д д і :

Синявський О.Г. Коротких О.А. Кліменко М.Р.