АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження №11-кп/791/467/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2 У Х В А Л А
2015 року червня місяця «18» дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючої судді:ОСОБА_2
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 .
За участю прокурора: обвинуваченого: захисника: потерпілого: ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком засуджено
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
гр-на України, уродженець с.Славне Горностаївського району
Херсонської області, освіта 9 класів, проживаючого:
АДРЕСА_1 , раніше судимий:
14.05.2012 року Комсомольським районним судом м.Херсона
за ст. 185 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі із
застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
29.10.2013 року цим же судом за ст.ст. 185ч.2; 357ч.1; 71 КК
України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,
27.07.2014 року звільнений по амністії від відбування
покарання, -
за ст. 186 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу;
за ст. 304 ч.1 КК України виправданий.
Запобіжний захід залишено тримання під вартою.
Строк відбування покарання враховано із 25.11.2014 року.
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду 2975 грн. та відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., на користь ОСОБА_12 , з них та ОСОБА_13 , матеріальну шкоду 1973 грн. і моральну шкоду 10 000 грн., та на користь держави процесуальні витрати 27,68 грн.
Також цим вироком, засуджені за ст. 186 ч.2 КК України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , апеляційні скарги щодо яких не подавалися.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він за попередньою змовою з ОСОБА_11 і ОСОБА_10 13 вересня 2014 року близько 01.00 годин на перехресті вул. Ушакова та Червоностудентській в м.Херсоні, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, із корисливих спонукань, із застосуванням до ОСОБА_9 фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя потерпілого, відкрито заволоділи майном ОСОБА_9 на загальну суму 3900 грн., спричинивши шкоду на вказану суму.

Він же, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , того ж дня, 13 вересня 2014 року близько 04.00 годин, на перехресті вул. Перекопська та Чекістів в м.Херсоні, в стані алкогольного сп`яніння, повторно, умисно, із корисливих спонукань, із застосуванням до ОСОБА_12 фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя потерпілого, заволоділи відкрито майном ОСОБА_12 на суму 2630 грн., чим спричинили шкоду потерпілому.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_7 пред`явлена підозра в тому, що він 12.09.2014 року близько 22.00 годин, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 являються неповнолітніми, переслідуючи умисел, направлений на порушення моральних засад виховання неповнолітніх, умисно, шляхом сумісного вживання спиртних напоїв, спонукав їх бажання перебування в стані алкогольного сп`яніння, тобто втягнув неповнолітніх в пияцтво, внаслідок чого, оказавши негативний вплив на свідомість останніх ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 в злочинну діяльність, а саме, вчинення в стані алкогольного сп`яніння грабежу ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись з виправданням ОСОБА_7 , просить вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог КПК України та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Постановити щодо ОСОБА_7 новий вирок, засудивши його ще за ст. 304 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, а за ст. 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Дослідити обставини вчинення ОСОБА_7 правопорушень та вирішити питання щодо запобіжного заходу.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 покликається на його незаконність, так як докази, на яких ґрунтується вирок, є суперечливими та не узгоджуються між собою. Так, по першому епізоду покази потерпілого ОСОБА_9 різняться із поясненнями обвинувачених і свідків. Покази ОСОБА_10 , ОСОБА_11 різняться між собою, обвинувачений ОСОБА_13 в суді змінив свої покази, а суд не перевірив, які саме його покази є достовірними. Вважає, що в його діях вбачається збут майна, завідомо здобутого злочинним шляхом, а не грабіж.

По другому епізоду покази потерпілого ОСОБА_12 різняться з показами обвинувачених та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Висновки суду про участь ОСОБА_7 у пограбуванні не підтверджується дослідженими доказами.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, заслухавши думку прокурора про необхідність задоволення їх апеляційної скарги та залишення без зміни апеляційної скарги захисника; обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього, а проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та проти задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні грабежів, підтверджується дослідженими у суді доказами, також суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу правопорушення, передбаченого ст. 304 ч.1 КК України та правильно виправдав його.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні грабіжу щодо ОСОБА_9 підтверджується слідуючими доказами.

Показами потерпілого, який підтвердив, що 13 вересня 2014 року на нього напали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , вони наносили удари ногами по голові, тулубу та зібрали телефон «Нокіа» і інші речі. Під час слідчого експерименту ОСОБА_18 дав аналогічні покази, розповів про обставини вчинення злочину /т.1, а.п. 17/.

Заява адвоката, що ОСОБА_9 не впізнав ОСОБА_7 є безпідставною, так як згідно з матеріалами провадження, такої слідчої дії не проводилося.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 показали в суді, що в той період разом з обвинуваченими вживали пиво, бачили як ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 побігли за невідомим хлопцем, у якого був електрошокер, вони побили його та забрали сумку.

Свідок ОСОБА_20 під час слідчого експерименту дав такі ж покази /т.1, а.п. 55/.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні надав покази, які узгоджуються з показами свідків, а тому суд правильно послався на них у вироку, як на достовірні докази.

ОСОБА_7 в суді не заперечував, що потерпілого ОСОБА_9 побили та забрали у нього речі, із яких він взяв собі телефон, який в подальшому, відповідно показів свідка ОСОБА_24 , був перепроданий.

По епізоду грабіжу потерпілого ОСОБА_12 винуватість ОСОБА_7 підтверджується такими доказами.

Показами потерпілого, який підтвердив, що на нього в ночі напали хлопці. Перший удар йому наніс саме ОСОБА_7 , і коли він впав, його почали бити ногами інші хлопці. При нападі у нього забрали речі. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_12 давав аналогічні покази /т.1, а.п. 52, 59/, а при пред`явленні особи для впізнання по фотознімкам, впізнав ОСОБА_25 як особу, яка разом з іншими вчинила грабіж.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_19 показали, що участь у нападі на хлопця біля парку, брав разом з іншими обвинуваченими ОСОБА_7 .

Цим та іншим наведеним у вироку доказам суд дав належну оцінку.

Вказані докази є допустимими, так як отримані у порядку, встановленому КПК України, а довод захисника в апеляційній скарзі, що вони є недопустимими слід визнати безпідставними.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Твердження апелянта, що підзахисний вчинив дії, передбачені ст. 198 КК України є неспроможними, так як ОСОБА_7 заволодів телефонами під час вчинення ним грабіжу. Таким чином, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Апеляційну скаргу прокурора також слід визнати необґрунтованою.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про обізнаність ОСОБА_7 , що інші обвинувачені є неповнолітніми та те, що перед вчиненням першого епізоду грабіжу, вони всі разом вживали спиртні напої, колегія суддів не може взяти до уваги.

Оскільки під втягненням у пияцтво слід розуміти умисне схилення неповнолітнього у будь-який спосіб до систематичного вживання спиртних напоїв, збудження у нього такого бажання, пригощання ними і т.п. А втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність є психічний чи фізичний вплив на нього, вчинений дорослою особою з метою схилити його до вчинення злочину.

Тобто, об`єктивна сторона вказаного злочину передбачає конкретні форми і способи втягнення неповнолітнього у вчинення протиправних дій, характер фізичного або психічного примусу.

Проте повідомлення про підозру ОСОБА_7 та обвинувальний акт не містять таких даних.

В суді встановлено, що ОСОБА_7 разом з іншими неповнолітніми обвинуваченими та свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в ніч на 13.09.2014 року гуляли та вживали пиво, яким пригощав останній.

Такі дані підтвердили в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_13 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Тобто мало місце одноразове сумісне вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 із неповнолітніми, без вчинення ним будь-яких умисних дій по їх втягненню в пияцтво.

Також у вказаних документах не зазначено, яким чином ОСОБА_7 втягнув неповнолітніх у злочинну діяльність, який вплив він вчинив на них.

Зібраними у провадженні та перевіреними доказами такі обставини не встановлені.

Ніхто із обвинувачених та свідків не показав, що ОСОБА_7 вчинив будь-які дії по втягненню їх у пияцтво та злочинну діяльність.

А тому суд вірно встановив фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 304 ч.1 КК України і обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу вказаного правопорушення та правильно виправдав його.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги прокурора та захисника слід визнати такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404; 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора і захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками процесу протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Судді: три підписи

згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2