АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1240/15 Справа № 199/1747/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0002725 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м.Дніпропетровську,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

представника служби у справах дітей ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

Захисником ОСОБА_6 принесена апеляційна скарга на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він просить вирок суду змінити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, згідно до ст.76 КК України покласти відповідні обов`язки, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості зменшити розмір моральної шкоди до 10000 гривень.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.121 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, на 4 роки позбавлення волі.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги захисник, не оспорюючи висновки суду та фактичні обставини провадження, вважає призначене покарання занадто суворим. Вказує про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не враховано добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, що обвинувачений має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, виховується у повноцінній сім`ї, раніше не судимий, за місцем навчання характеризується позитивно, у зв`язку з чим просить на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком. Також зазначає про те, що розмір моральної шкоди необґрунтований та призначений без урахування майнового стану обвинуваченого та його батьків.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 20 грудня 2014 близько 01:30 години, знаходячись на території спортивного майданчика школи №116 по вул.Передовій 601 у м.Дніпропетровську, під час виниклого між ним та ОСОБА_9 конфлікту, в ході якого ОСОБА_9 , наніс обвинуваченому один удар в область обличчя кулаком, у відповідь ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , після чого між ними почалась бійка та вони впали на землю. Після того як ОСОБА_7 піднявся з землі, у нього виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , реалізуючи який він взяв до рук не встановлений предмет, яким наніс ОСОБА_9 один удар в область голови з правої сторони, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_7 наніс потерпілому ще один удар невстановленим предметом в область голови, тим самим заподіяв останньому, тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеню з контузій ним вогнищем в правій тім`яній долі, вдавленого перелому тім`яної кістки праворуч, перелому лобної кістки х переходом на основу черепа, пневмоцефалії, гемосинусу, саднин в тімяяно-скроневій області праворуч, синців та крововиливів в обох пара орбітальних областях, які згідно висновку експерта №5033е від 29 грудня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без змін, оскільки призначене покарання вважав достатнім та справедливим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляції захисника та просили задовольнити її в повному обсязі, застосувавши до обвинуваченого положення ст.75 КК України, з огляду на позитивні характеристики особи останнього та наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, враховуючи дані про особу обвинуваченого та тяжкість скоєного правопорушення, застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання та зменшити розмір моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, також зазначили про те, що сума моральної шкоди є законна та обґрунтована.

Представник служби у справах дітей в частині задоволення апеляційної скарги покладається на вирок суду, пояснивши, що на облік обвинуваченого було поставлено внаслідок скоєння даного злочину, характеризується позитивно.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думки учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і правильність кваліфікації його дій за цим злочином у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката відносно невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину

Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 за скоєний злочин, врахував вимоги ст.65 КК України та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання з застосуванням ст.69 КК України, відповідно до положень якої - за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

При призначенні неповнолітньому покарання слід враховувати, що вік неповнолітньої особи згідно з п.3 ч.1 ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду кримінального провадження повноліття. Зважаючи на конкретні обставини справи, суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, інші обставини, перелічені у частині 1 зазначеної статті, а також обставини, які хоча й не зазначені у законі, але знижують ступінь суспільної небезпеки злочину чи особи, в тому числі примирення з потерпілим, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою тощо.

При цьому суд врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься відповідно ст.12 КК України до тяжких злочинів, та ті обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем навчання характеризується позитивно, є неповнолітнім, виховується в повній сім`ї, повне визнання ним вини, у вчиненому розкаявся, вчинив злочин у неповнолітньому віці, що суд розцінив як обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України та у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, тому обґрунтовано суд прийшов до висновку про можливість застосування ст.69 КК України.
Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього, повинен керуватися принципом найкращих інтересів дитини, встановленим ст.3 Конвенції ООН про права дитини. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яке полягає виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації. Відповідно п.17 Мінімальних стандартних правил ООН, що відносяться до відправлення правосуддя відносно неповнолітніх міри впливу, повинні бути співмірні не тільки з обставинами та тяжкістю правопорушення, а й з положеннями та потребами неповнолітнього, а також потребами суспільства, рішення про обмеження особистої свободи неповнолітнього повинні прийматися тільки після ретельного розгляду питання і обмеження повинно по можливості бути зведено до мінімуму.

На підставі зазначеного, та враховуючи, що завдану матеріальну шкоду відшкодовано потерпілому в повному обсязі, а також беручи до уваги той факт, що потерпілий першим наніс удар в обличчя обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є несправедливим через свою суворість, тому вважає можливим зменшити розмір призначеного судом першої інстанції покарання, змінивши вирок в частині призначення покарання та частково задовольнивши апеляційну скаргу захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 .

Згідно п.1 ч.1 ст.408, ч.2 ст.409, ст.414 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При цьому доводи апеляційної скарги захисника щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, безпідставні.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, захисник в своїх доводах посилається на обставини, які при призначенні покарання судом першої інстанції вже були враховані, а також які враховані колегією суддів для зменшення розміру покарання, призначеного судом першої інстанції з застосуванням ст.69 КК України, інших обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, захисник не наводить.

Так, згідно ст.75 КК України - якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, як об`єктивно зазначено у вироку, судом також враховано, що обвинувачений схильний до протиправної поведінки, згідно постанов Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2010 року та 14 травня 2012 року він за скоєння злочинів був двічі підданий примусовим заходам виховного характеру через недосягнення віку кримінальної відповідальності, та в подальшому вчинив злочин, який за класифікацією є тяжким, спосіб вчинення злочину, та наслідки, які настали внаслідок скоєного, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання обвинуваченому, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що призначення покарання з застосуванням вимог ст.75 КК України не буде відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації призначення покарання, а виправлення обвинуваченого без відбування покарання не можливе.

На підставі вищезазначеного суд першої інстанції об`єктивно прийшов до висновку про не можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого чи позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено факт та обставини завдання потерпілому ОСОБА_9 протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди і те, що вона спричинена з вини останнього.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу зменшення суми моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя та здоров`я, у зв`язку з чим ОСОБА_9 було прооперовано, шість днів потерпілий перебував у комі, знаходився значний час в реанімації, внаслідок отриманих ушкоджень переніс фізичні страждання, значний емоційний стрес, який супроводжується негативними переживаннями, тривогою, пригніченістю, переживанням щодо фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушення сну.

Тому, визначаючи розмір моральної шкоди завданої потерпілому, суд першої інстанції вірно врахував характер, глибину та тривалість фізичних, душевних, емоційних та моральних страждань, які переніс потерпілий у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, характер тілесних ушкоджень та спосіб їх спричинення обвинуваченим, у зв`язку з чим вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 80000 гривень є обґрунтованим та справедливим. Апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргою захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1ст.121 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, на 2 роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками кримінального провадження.

Судді