АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0003275 апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Дніпропетровську, громадянки України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: - 18.11.2004 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; - 13.08.2008 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі;

В апеляційній скарзі прокурора на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на один рік; відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України, більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року ОСОБА_7 вважається звільненою від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», прокурор просить скасувати вирок місцевого суду щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину, покладаючи на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції. В іншій частині залишити вирок без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України та призначенні остаточно покарання за сукупністю злочинів, не було враховано, що обвинувачену ОСОБА_7 ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року звільнено від відбування покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.07.2013 року, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році». Крім того, прокурор вказав на наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 на утриманні неповнолітнього сина, про повне визнання обвинуваченою вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення та повернення викраденого майна, у зв`язку з чим, на переконання державного обвинувача, при призначенні ОСОБА_7 покарання буде доцільним застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Обвинувачена просить призначити їй більш м`який вид покарання у виді штрафу, оскільки у неї відсутня можливість періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.
За викладених у вироку обставинах ОСОБА_7 16 червня 2013 року близько 16 години, повторно, знаходячись в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» будинку № 113, розташованого за адресою: пр. ім. Газети Правда, в м. Дніпропетровську, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала чуже майно- 6 пачок кави «Якобс Монарх», на загальну суму 384 грн. 96 коп., що належить ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана в касовій зоні охороною магазину.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченої, частково дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувались.

Доводи сторони обвинувачення щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду, з наступних підстав.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, суд призначає покарання, зокрема, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.88 КК України особи, засуджені за вироком суду зі звільненням від відбування покарання, визнаються такими, що не мають судимості.

Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, призначивши покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, не врахував, що ОСОБА_7 ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року було звільнено на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.07.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, а тому за вказаним вироком вона не має судимості.
Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та неправильне звільнення обвинуваченої від призначеного покарання, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, п.4 ч. 1 ст. 420 КПК України скасувати та ухвалити свій вирок, відповідно до якого вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_7 визнала вину у скоєнні замаху на злочин, що відноситься згідно із ч.3 ст.12 КК України до категорії середньої тяжкості, щиро розкаялася, відшкодувала матеріальну шкоду у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна (а.с.90), має на утриманні неповнолітнього сина (а.с.109), посередньо характеризується (а.с.108), що вказує на можливість виправлення засудженої без відбування покарання.

Враховуючи викладені обставини, відсутні підстави для призначення більш м`якого покарання у виді штрафу, на що посилалась обвинувачена.

При вирішенні питання щодо необхідності покладення на обвинувачену обов`язків у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до висновку про покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п.п.2-3 ч.1 ст. 76 КПК України, та враховуючи наявні соціальні зв`язки, оскільки у ОСОБА_7 є неповнолітня дитина, вважає що доводи апеляційної скарги щодо покладення на неї обов`язку періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції не можуть бути задоволені.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

У відповідності до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
В решті вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення , а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4