Номер провадження: 11-кп/785/383/15
Номер справи місцевого суду: 492/1972/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Арцизського районного суду Одеської області від 15.01.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Кірієт-Лунга, Чадир-Лунського району, Республіки Молдова, гагауза, громадянина Республіки Молдова, з базовою початковою освітою, не одруженого, працюючого за наймом у приватних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніш не судимого в Україні,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна.

ВСТАНОВИЛА:
11 жовтня 2014 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, більш точний час встановити не представилося можливим, ОСОБА_8 , діючи з єдиним наміром в досягненні злочинного результату, маючи умисел, спрямований на протиправне вилучення транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі, діючи з корисливих мотивів, не маючи права керувати та володіти даним транспортним засобом, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які могли б завадити реалізувати намічене, шляхом подолання огорожі, проник через територію городу на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де підійшовши до мотоциклу марки ІЖ 6114-01, 1991 року випуску, червоного кольору, двигун К НОМЕР_1 , з боковим причепом (коляскою) ВМ 33, д/н НОМЕР_2 , що був у використанні, вартістю 5 000,00 гривень, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_10 , та який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , та надалі, з метою використання зазначеного транспортного засобу для задоволення особистих потреб, знаходячись у вказаному подвір`ї вищевказаного будинку, від`єднав боковий причеп (коляску) НОМЕР_3 від вищевказаного мотоциклу та застосувавши фізичне зусилля, викотив вказаний мотоцикл через город вказаного будинку на автодорогу Арциз Веселий Кут Арцизького району Одеської області, таким чином здійснив рух мотоциклу, та далі з викраденим мотоциклом з місця скоєння злочину зник, тим самим розпорядившись на власний розсуд транспортним засобом, яким він незаконно заволодів.

Вироком Арцизського районного суду Одеської області від 15.01.2015 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна.

Не погоджуючись з даним вироком обвинуваченим ОСОБА_8 та заступником прокурора Одеської області ОСОБА_9 були подані апеляційні скарги.

В свої апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржуючи доведеність вини просить вирок Арцизського районного суду Одеської області від 15.01.2015 року змінити, призначити йому менш сурове покарання, свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що він на утриманні має неповнолітню дочку та матір, а також тим, що його дії не несли загрози життю та здоров`ю людей.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Арцизського районного суду Одеської області від 15.01.2015 року скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, свої вимоги прокурор аргументує істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, зокрема прокурор вказав, що судом незаконно було розглянуто кримінальне провадження з застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, справа розглянута без участі потерпілого, а також не вирішено питання про відшкодування потерпілому збитків заподіяних злочином.

До початку судового засідання обвинуваченим ОСОБА_8 було подано клопотання про те, щоб справа розглядалась на російській мові, вказане клопотання було задоволене.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , та частково підтримав апеляцію обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, а також заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, надавши останнє слово підсудному, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не оспорює вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та фактичні обставини по кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу лише в частині неправильного стягнення процесуальних витрат.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасниками судового провадження, в тому числі самим обвинуваченим, не оскаржуються фактичні обставини вчинення правопорушення, колегія суддів визнала недоцільним дослідження доказів по справі, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у інше сховище.

В матеріалах справи також міститься заява потерпілого ОСОБА_10 (а.п. 30), де вказано, що він просить суд слухати справу без його участі, жодних претензій майнового чи морального характеру він до обвинуваченого не має, свої покази дані на досудовому слідстві підтверджує в повному обсязі, а тому посилання прокурора на те, що потерпілий не був присутній у судовому засіданні та вироком суду першої інстанції не відшкодовано потерпілому збитків завданих злочином спростовується матеріалами кримінального провадження.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, при призначенні покарання ОСОБА_8 , в повній мірі врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується задовільно. Не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Раніше не судимий в Україні, але неодноразово судимий на території Республіки Молдова та перебуває у розшуку за скоєння кримінальних правопорушень і прибувши в Україну продовжив злочинну діяльність, що характеризує його як особу, схильну до скоєння злочинів.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , районним судом віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 не встановлені.

Також районним судом було враховано, що потерпілий не має до обвинуваченого ОСОБА_8 претензій матеріального і морального характеру.

Враховуючи всі встановлені обставини скоєного кримінального правопорушення, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, колегія суддів, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому суд першої інстанції мав всі підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання пов`язане з позбавленням волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_8 саме позбавлення волі. Підстав для застосування до ОСОБА_8 дії ст. ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Крім того, відповідно до вимог Закону від 3 березня 1998 р. N 140/98-ВР Про ратифікацію Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, який є чинним, Україна не взяла на себе зобов`язання визнавати та враховувати вироки, постановлені судами Договірних Сторін, у зв`язку з чим судом вироки Республіки Молдова враховуються лише для характеристики особи обвинуваченого, а тому посилання прокурора на наявний в діях ОСОБА_8 рецедив злочину не відповідає нормам чинного законодавства.

При розгляді апеляційної скарги прокурора останній підтримав вимоги щодо скасування вироку суду тільки з тієї підстави, що у мотивувальній та резолютивній частині вироку витрати у кримінальному провадженні на залучення перекладача обвинуваченого, в порушення ст. 122 ч. 2 КПК України, стягнуті з ТУ ДСА України в Одеської області, замість Державного бюджету України.

Однак, ч. 2 ст. 122 КПК України, передбачено, що витрати у кримінальному провадженні на залучення перекладача обвинуваченого здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у мотивувальній та резолютивній частині вироку суду першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 122 КПК України, фактично зазначено про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України витрат на залучення перекладача обвинуваченого, з вказівкою на порядок стягнення, передбачений в даному випадку Кабінетом Міністрів України, через ТУ ДСА України в Одеської області.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, у вироку суду витрати на залучення перекладача обвинуваченого стягнуті у відповідності з вимогами ст. 122 ч. 2 КПК України.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає вирок Арцизського районного суду Одеської області від 15.01.2015 року законним та обґрунтованим, а тому підстави для зміни чи скасування вказаного вироку відсутні.

Керуючись ст. ст. 399, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Арцизського районного суду Одеської області від 15.01.2015 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно,
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2