Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
23 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді : ОСОБА_1 , суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря : ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді в суді першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року у кримінальному провадженні №0000012 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванчиці Зарічненського району, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, підприємця, потерпілого 3-ї категорії від Чорнобильської катастрофи, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.212 КК України,
з участю прокурора : ОСОБА_7 ,
виправданого : ОСОБА_6 ,
захисника : ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим та виправданий на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.
_______________________________________________________________________Крим. пров. № 11кп/787/277/2015 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_9 Категорія - ч.1 ст.212 КК України Доповідач : ОСОБА_1 Цивільний позов Дубровицької об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Рівненській області до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
Виправдовуючи ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення в межах пред`явленого обвинувачення, суд зазначив про відсутність доказів у підтвердження об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, а також наявності в діях обвинуваченого умислу на ухилення від сплати податків та самої події злочину.
Згідно вироку суду від 05 березня 2015 року стороною обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він будучи особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, перебуваючи на податковому обліку у Зарічненському відділенні Дубровицької МДПІ, знаходячись на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, являючись платником податку з доходів фізичних осіб, зареєстрованим платником податку на додану вартість, у період з 01.01.2011 по 31.12.2011 року, здійснюючи фінансово-господарську діяльність в галузі оптової торгівлі і посередництві в торгівлі, будучи платником податків, виконуючи обов`язки з ведення податкового та бухгалтерського обліку, усвідомлюючи покладений на нього обов`язок дотримання податкового законодавства, щодо правильності нарахування та своєчасності сплати податків та інших обов`язкових платежів до бюджету, умисно, протиправно, посягаючи на встановлений законодавством порядок здійснення підприємницької діяльності та оподаткування, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок ухилення від сплати податків, порушуючи вимоги п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, ст. 13, 14 р. IV Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», п.п.9.12.1 п.9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», шляхом заниження об`єкта оподаткування - чистого оподатковуваного доходу ухилився від сплати податку з доходів фізичних осіб, що входить в систему оподаткування, введеного у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах, у сумі 587186,48 грн. за наступних обставин.
Так, у податковій декларації про майновий стан і доходи підприємця ОСОБА_6 за 2011 рік від 09.02.2012 вх. № 9400 та додатку 7 до розділу податкової декларації про майновий стан та доходи, які було подано до Зарічненського відділення Дубровицької МДПІ, відображено відомості про отримані доходи та понесені витрати, зокрема, до витрат включено відомості по проведених операціях з підприємцем ОСОБА_10 ..
Встановлено, що за результатами здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_6 у 2011 році відображено по бухгалтерському та податковому обліку витрати з придбання ягід чорниці у фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 , згідно накладних: № 1 від 22.01.2011р., № 2 від 24.01.2011р., № 3 від 28.01.2011р., № 4 від 29.01.2011р., № 5 від 03.02.2011р., № 6 від 04.02.2011р., № 7 від 07.02.2011р., № 8 від 10.02.2011р., № 9 від 12.02.2011р., № 10 від 13.02.2011р., всього у кількості 107700 кг. на загальну суму 3468930 грн.
При цьому ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 177.4 Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанови Національного банку України від 09.02.2005р. № 32 «Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку» умисно включено документально не підтверджені витрати на придбання вищевказаних ягід чорниці відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 від 22.01.2011р. на суму 337000 грн., № 2 від 24.01.2011р. на суму 334000 грн., № 3 від 28.01.2011р. на суму 331000 грн., № 4 від 29.01.2011р. на суму 329000 грн., № 5 від 03.02.2011р. на суму 319000 грн., № 6 від 04.02.2011р. на суму 319000 грн., № 7 від 07.02.2011р. на суму 322000 грн., № 8 від 10.02.2011р. на суму 317000 грн., № 9 від 12.02.2011р. на суму 314000 грн., № 10 від 13.02.2011р. на суму 546930 грн., які відображено по бухгалтерському обліку для незаконного формування витрат. В такий спосіб ОСОБА_6 умисно незаконно завищив свої витрати на суму 3468930 грн.
В подальшому ОСОБА_6 , сформувавши у вказаний спосіб свої витрати як підприємця, через уповноважену особу ОСОБА_11 подав до Зарічненського відділення Дубровицької МДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи підприємця ОСОБА_6 за 2011 рік від 09.02.2012 та додаток 7 до розділу податкової декларації про майновий стан та доходи (розрахунок податкових зобов`язань податку на доходи фізичних осіб отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності) від 27.12.2011р., в яких зазначено неправдиві відомості про отримані доходи та понесені витрати, зокрема, вказано суму витрат по проведених операціях з підприємцем ОСОБА_10 в розмірі 3468930 грн., які фактично підприємцю ОСОБА_10 сплачено не було.
Внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_6 у період січня-грудня 2011 року умисно ухилився від сплати податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 587186,48 грн.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 212 КК України, як умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у виправдувальному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, невірного тлумачення законодавства України. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі ст.ст.49, 74 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що суд першої інстанції в обґрунтування невинуватості ОСОБА_6 покликається на показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є відповідно матір`ю та сестрою обвинуваченого та займались веденням бухгалтерського обліку його діяльності та діяльності ОСОБА_10 .. На думку прокурора, показання зазначених свідків не можна віднести до таких, що підтверджують факт здійснення ОСОБА_10 підприємницької діяльності та факт поставки нею у січні-лютому 2011 року ягід чорниці ОСОБА_6 .. Також вважає безпідставним покликання суду у вироку на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які працюють у обвинуваченого ОСОБА_6 .. Разом з тим, судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 , яка є матір`ю ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_17 , яка є секретарем Морочненської сільської ради Зарічненського району, на території якої проживала ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які в сукупності свідчень показали, що ОСОБА_10 підприємницькою діяльністю в період 2010-2011 років не займалась та займатись не могла, реалізувати ягоди чорниці ОСОБА_6 в кількості 107700 кг в січні-лютому 2011 року не могла в силу відсутності коштів на їх закупівлю, технічного, транспортного забезпечення, виробничих потужностей, відстуності місця зберігання ягід. Апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не взято до уваги при ухваленні вироку лісові квитки на заготівлю ягід, які видані в період з червня по серпень 2011 року. Також на думку прокурора, судом безпідставно покладено в обгрунтування невинуватості обвинуваченого накладні №1 від 22.01.2011 року, №2 від 24.01.2011 року, №3 від 28.01.2011 року, №4 від 29.01.2011 року, №5 від 03.02.2011 року, №6 від 04.02. 2011 року, №7 від 07.02.2011 року, №8 від 10.02.2011 року, №9 від 12.02.2011 року,№10 від 13.02.2011 року; квитанції до видаткових касових ордерів №1 від 22.01.2011 року на суму 337000 гривень, №2 від 24.01.2011 року на суму 334000 гривень, №3 від 28.01.2011 року на суму 319000 гривень, №4 від 29.01.2011 року на суму 329000 гривень, №5 від 03.02.2011 року на суму 319000 гривень, №6 від 04.02.2011 року на суму 319000 гривень, №7 від 07.02.2011 року на суму 322000 гривень, №8 від 10.02.2011 року на суму 317000 гривень, №9 від 12.02.2011 року на суму 314000 гривень, №10 від 13.02.2011 року; акти прийому-передачі по договору від 05.01.2011 року, від 22.01.2011 року, від 24.01.2011 року, від 28.01.2011 року,від 29.01.2011 року, від 03.02.2011 року, від 04.02.2011 року, від 07.02.2011 року,від 10.02.2011 року, від 12.02.2011 року, від 13.02.2011 року та зазначено, що вищевказані документи скріплені підписом ОСОБА_10 та є достовірними. Вказане твердження спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №3695 від 20.12.2012 року. Судом не взято до уваги висновок судово-економічної експертизи №123-1/12 від 15.08.2012 року відповідно до якого, порушення, які зазначені в акті перевірки Дубровицької МДПІ №21/17- від 19 березня 2012 року документально підтверджені на суму 587 477,01 гривень; виробничі витрати ОСОБА_6 на суму 3 468 930 гривень на підставі накладних постачальника ОСОБА_10 , виписаних у січні-лютому 2011 року, є необґрунтованими. Крім того, на даний час результати перевірки Дубровицької МДПІ Рівненської області, які засвідчили вищезазначені порушення вимог податкового законодавства, що призвели до ухилення від сплати податків обвинуваченим, в судовому порядку не оскаржено, а податкове повідомлення- рішення від 03.04.2012 року № , яким ОСОБА_6 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 587 476 гривень не скасовано. Крім цього, судом допущено інші порушення кримінального процесуального законодавства, зокрема: 05 березня 2015 року на проголошення вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, однак суд не відклав судовий розгляд, не призначив дату нового судового засідання і не вжив заходів до забезпечення його прибуття до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора , який підтримав апеляційну скаргу, думку виправданого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просять залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Виходячи із змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим кодексом випадках - на потерпілого.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності , а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Суд першої інстанції виконав вимоги закону.
За змістом ст. 212 КК України відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, що входять у систему оподаткування, введені в установленому законом порядку і зараховуються до бюджетів чи державних цільових фондів, настає лише в разі, коли це діяння вчинено умисно. Мотив для кваліфікації останнього значення не має. Зазначеною статтею передбачено кримінальну відповідальність не за сам факт несплати в установлений строк податків, зборів, інших обов`язкових платежів, а за умисне ухилення від їх сплати. У зв`язку з цим суд має встановити, що особа мала намір не сплачувати належні до сплати податки, збори, інші обов`язкові платежі в повному обсязі чи певну їх частину.
Про наявність умислу на ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів можуть свідчити, наприклад: відсутність податкового обліку чи ведення його з порушенням установленого порядку; перекручування в обліковій або звітній документації; неоприбуткування готівкових коштів, одержаних за виконання робіт чи надання послуг; ведення подвійного (офіційного та неофіційного) обліку; використання банківських рахунків, про які не повідомлено органи державної податкової
служби; завищення фактичних затрат, що включаються до собівартості реалізованої продукції, тощо.
В апеляційній скарзі прокурор як підставу для скасування вироку зазначає невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, в частині не підтвердження висновків суду доказами, наявності суперечливих доказів, які суд взяв до уваги.
Доводи апелянта про те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не можна віднести до таких, що підтверджують факт здійснення ОСОБА_10 підприємницької діяльності та факт поставки нею у січні-лютому 2011 року ягід чорниці ОСОБА_6 із за того, що вони не змогли пояснити про обставини здійснення підприємницької діяльності, терміни її здійснення, фактичні обставини поставки ягід, факти оплати за поставлений товар, а також те, що на заповнених накладних та квитанціях до прибутових касових ордерів підпис виконаний не ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, є не обґрунтованими, оскільки зазначені свідки в суді першої були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та підтвердили, що у січні-лютому 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було проведено товарно-господарську операцію по закупівлі морожених ягід чорниці вагою 107 700 кг на загальну суму 3 468 930 гривень, вказана операція була відображена в бухгалтерському обліку та, в подальшому, відображено при подачі податкової звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 .. Згідно показань свідка ОСОБА_12 , нею були виписані накладні та прибуткові касові ордери по здійсненню вказаної товарної операції на прохання ОСОБА_10 ..
Що стосується вищезазначених тверджень апелянта, то зазначені свідки за своїми функціональними обов`язками не обов`язково мали знати про всі умови здійснення підприємницької діяльності між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ..
Крім того, про умови поставки ягід, здійснення розрахунків, заповнення накладних та прибуткових касових ордерів могла підтвердити чи не підтвердити лише ОСОБА_10 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла.
Колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи прокурора про безпідставність взяття до уваги показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки зазначені свідки в суді першої інстанції підтвердили факт поставки ягід чорниці ОСОБА_10 взимку 2011 року до складських приміщень ОСОБА_6 , що знаходяться по АДРЕСА_1 . Покликання апелянта на те, що оскільки вказані свідки не змогли дати відповідь на запитання прокурора про обставини здійснення підприємницької діяльності, терміни її здійснення, фактичні обставини поставки ягід ОСОБА_6 , факти оплати за поставлений товар не заслуговують на увагу, оскільки вказані особи не обов`язково мають знати про умови здійснення підприємницької діяльності між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ..
Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що показання, дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_16 , матір`ю підприємця ОСОБА_10 , а також свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_10 поставити у січні-лютому 2011 року 107700 кг. ягоди чорниці ОСОБА_6 не могла, оскільки коштів на їх закупівлю, а також відповідного обладнання та приміщень для зберігання продукції, транспортних засобів у неї не було, ґрунтується виключно на припущеннях цих осіб та дослідженими у кримінальному провадженні доказами не спростовуються. З вищезазначених підстав доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Доводи прокурора про безпідставне не взяття до уваги судом першої інстанції лісових квитків, виданих державними підприємствами Володимирецьким ЛГ, Зарічненським ЛГ, Березнівським ЛГ на заготівлю близько 140 тонн ягід чорниці, які видані в період червня- серпня 2011 року, не заслуговують на увагу, оскільки судом на підставі зазначених досліджених в судовому засіданні лісових квитків зроблено обґрунтований висновок про те, що зазначені лісові квитки вказують на сплату ОСОБА_6 відповідних зборів за використання лісових ресурсів, однак не слугують підтвердженням заготівлі ним ягід чорниці особисто у вказаних об`ємах. Зазначене лише підтверджує показання ОСОБА_6 про те, що лісові квитки йому були необхідні при експорті продукції для підтвердження місця заготівлі ягід.
Покликання прокурора на те, що вказані лісові квитки, які були використані ОСОБА_6 при митному оформенні вантажу (ягід чорниці), підтверджують той факт, що експортовані обвинуваченим на адресу підприємства « Міка» (Польша) ягоди чорниці заготовлено у період червня-серпня 2011 року і вони не могли бути реалізованими ОСОБА_10 у січні-лютому 2011 року, колегія суддів вважає припущенням апелянта, які не грунтуються на належних та достовірних доказах та спростовуються дослідженими в суді першої інстанції листом виробничо-торгової фірми «Міка» від 05.03.2011 року, актом пред`явлення рекламації №3 /2011 від 21.07.2011 року, №03/2011 від 08.07.2011 року, в яких зазначено, що поставлена 08.07.2011 року, 15.07.2011 року, 18.07.2011 року, 21.07.2011 року згідно контракту №2011-01 від 02.01.2011 року морожена ягода чорниці походить з попереднього сезону 2010 року та не відповідає вимогам щодо якості.
Твердження прокурора про те, що судом першої інстанції в обгрунтування невинуватості ОСОБА_6 покладено накладні №1 від 22.01.2011 року, №2 від 24.01.2011 року, №3 від 28.01.2011 року, №4 від 29.01.2011 року, №5 від 03.02.2011 року, №6 від 04.02.2011 року, №7 від 07.02.2011 року, №8 від 10.02.2011 року, №9 від 12.02.2011 року, №10 від 13.02.2011 року; квитанції до видаткових касових ордерів №1 від 22.01.2011 року на суму 337000 гривень, №2 від 24.01.2011 року на суму 334000 гривень, №3 від 28.01.2011 року на суму 319000 гривень, №4 від 29.01.2011 року на суму 329000 гривень, №5 від 03.02.2011 року на суму 319000 гривень, №6 від 04.02.2011 року на суму 319000 гривень, №7 від 07.02.2011 року на суму 322000 гривень, №8 від 10.02.2011 року на суму 317000 гривень, №9 від 12.02.2011 року на суму 314000 гривень, №10 від 13.02.2011 року; акти прийому-передачі по договору від 05.01.2011 року, від 22.01.2011 року, від 24.01.2011 року, від 28.01.2011 року, від 29.01.2011 року, від 03.02.2011 року, від 04.02.2011 року, від 07.02.2011 року, від 10.02.2011 року, від 12.02.2011 року, від 13.02.2011 року та зазначено, що вищевказані документи скріплені підписом ОСОБА_10 та є достовірними , не відповідають дійсності, оскільки судом у вироку від 05 березня 2015 року (а.с. 249 т.69 ) вказано, що цими документами ОСОБА_6 підтвердив свої витрати у сумі 3468930 гривень з придбання у підприємця ОСОБА_10 у січні-лютому 2011 року ягід чорниці урожаю 2010 року вагою 107700 кг. Даних про те, що вказані документи підписані ОСОБА_10 , вирок не містить.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дослідивши докази в кримінальному провадженні, в тому числі, висновки судово-почеркознавчої експертизи №3695 від 20.12.2012 року, №3328 від 29.11.2012 року, висновок судово-економічної експертизи №123-1/12 від 15.08.2012 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що покликання сторони обвинувачення на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені контрагента невстановленими особами є необґрунтованими, оскільки платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом під час здійснення підприємницької діяльності. Обставин, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_6 щодо недостовірних відомостей у первинних документах не доведено. Підписання первинних документів іншою особою не може слугувати достатньою підставою для висновку про безтоварність господарської операції.
Не заслуговують на увагу покликання прокурора на акт Дубровицької МДПІ Рівненської області №21/17- від 19 березня 2012 року та податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2012 року, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, виявлені податковим органом порушення порядку ведення розрахунків між підприємцями не спростовують факт їх проведення та понесення відповідних витрат ОСОБА_6 та не можуть слугувати доказом безтоварності зазначеної господарської операції.
Інших доказів щодо отриманих доходів та понесених витрат підприємцем ОСОБА_6 у період січня-лютого 2011 року суду першої інстанції не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави покликатися на те, що зазначеної господарської операції між підприємцем ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не відбулося та грошових коштів нею отримано не було.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обов`язку ОСОБА_6 застосовувати реєстратор розрахункових операцій, оскільки він не являвся продавцем товарів, на яких поширюються вимоги ст.3 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування, послуг».
Таким чином, виправдовуючи ОСОБА_6 , суд, проаналізувавши показання самого обвинуваченого , показання свідків, інші докази та матеріали кримінального провадження в їх сукупності, які стосуються об`єму обвинувачення, відсутність у сторони обвинувачення доказів у підтвердження об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, а також наявності в діях обвинуваченого умислу на ухилення від сплати податків та самої події злочину, дійшов обґрунтованого висновку, що всіма можливими зібраними доказами не доведено вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
При цьому, слід мати на увазі, що ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» встановлено, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.
Таким чином, свої висновки щодо поданих доказів, які стосуються об`єму висунутого обвинувачення, та їх оцінки в сукупності з іншими наведеними у вироку та узгодженими між собою доказами про недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином мотивував. З цими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідає вимогам закону і ухвалений судом виправдувальний вирок. У відповідності із вимогами ст. 374 КПК України суд вказав на вищевикладені підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.
На думку колегії суддів вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки ухвалений згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Що стосується доводів прокурора з приводу допущених судом першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема: проголошення вироку суду за відсутності обвинуваченого, то на думку колегії суддів, вони є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.
Як вбачається з журналу судового засідання від 02 березня 2015 року (а.с.245 Т.69) та технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження, судом першої інстанції перед виходом в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення було повідомлено присутнім, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_6 , про день та час проголошення вироку.
Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд відкладати судовий розгляд у зв`язку з неявкою учасників судового провадження на проголошення судового рішення.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження на підставі досліджених з достатньою повнотою та належним чином оцінених всіх доказів, які стосуються об`єму обвинувачення ОСОБА_6 , колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, обґрунтованим, а тому виправдувальний вирок щодо нього ухвалений законно, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. У звязку з викладеним апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року яким ОСОБА_6 виправданий за недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.212 КК України - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

______________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3