ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
червня 2007р. Октябрський районий суд м. Полтави в складі:

головуючого-судді Бурбака
В.М.

при
секретарі Федорів
О.В.

з участю
прокурора Гавриш
М. С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в залі суду
в місті Полтаві
справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженки Львівської області, Дрогобицького району, с. Ясениця,
українки, громадянки
України, із середньо-спеціальною
освітою, не працюючої, мешканки АДРЕСА_1 не судимої, у вчиненні злочину, передбаченого
ст. ст. 15 ч.2, 191 ч.5,
366 ч.1 КК України, -

встановив:

З 28 лютого 2000 року по 6
листопада 2005 року підсудна ОСОБА_1
являлась замовником приватного виробничо-комерційного підприємства
"Спецмаш 2000", розташованого
в м. Полтаві, пров.Токарний 18, кв.72 (далі-ПВКП) та працювала директором
вказаного підприємства, тобто
відповідала, зокрема, за дотримання законодавства про
оподаткування, правильність нарахування
та своєчасності сплати податків та правильність бюджетного відшкодування з ПДВ.

Підсудна ОСОБА_1 являлась директором ПВКП 1 січня 2004р.
уклала з ДП "Сателіт" (далі-ДП) договір № 01 купівлі-продажу
компресорів та запчастин.

ДП на виконння договору поставило
ПВКП товар на загальну суму 200440 грн.,
однак останнє за поставлений товар не розрахувалось, у зв"язку з чим ДП надіслало ПВКП
позовну заяву про стягнення основного боргу 200440 грн. та пені в сумі 273600,
60 грн.

По позову між ПВКП та ДП була
укладена мирова угода, за якою ПВКП
зобов"язалося сплатити ДП 200440 грн. та пеню 273600, 60 грн.

На підставі мирової угоди ДП видано
ПВКП податкову накладну № 29 від 31 березня 2005р. на 273600 грн. в т.ч. ПДВ -
45600 грн.

ОСОБА_1 з метою заволодіння бюджетними коштами в
особливо великому розмірі, умисно,
порушуючи законодавство про оподаткування, в податковій декларації з ПДВ за березень
2005р. віднесла до складу податкового кредиту суму ПДВ 45600 грн., яка була вирахувана нею із суми пені 273600
грн. і заявила вказану суму ПДВ до відшкодування з бюджету. Дану декларацію
ОСОБА_1 підписала та 19 квітня 2005р.
подала до ДПІ у м. Полтаві, однак злочин
не довела до кінця, оскільки порушення
були виявлені податковим органом.

Продовжуючи 1 липня 2004р. між ПВКП
в особі підсудної ОСОБА_1 та ДП був
укладений договір № 16 на ремонт і наладку компресорів.

ДП виконало ремонт і наладку
компресорів на суму 225180 грн., однак
ПВКП роботи не оплатило, у зв"язку
з чим ДП направило ПВКП позов про стягнення основного боргу 225180 грн. та пені
283726, 80 грн.

На підставі позову між ПВКП та ДП
була укладена мирова угода, за якою ПВКП
зобов"язалося сплатити ДП основний борг в сумі 225180 грн. та пеню 283726,
80 грн.

Згідно мирової угоди ДП виписало
ПВКП податкову накладну № 42 від 30 травня 2005р. на суму 283726, 80грн. в т.ч.
ПДВ - 47287, 80 грн

Підсудна ОСОБА_1 з метою заволодіння бюджетними коштами в
особливо великому розмірі умисно,
порушуючи податкове законодавство в податковій декларації за травень
2005р. віднесла до складу податкового кредиту суму ПДВ 47288грн., яка була вирахувана нею із суми пені 283726,
80грн. і заявила вказану суму ПДВ до відшкодування з бюджету. Дану декларацію
підсудна підписала та 21 червня 2005р. подала до ДШ у м. Полтаві, однак кошти з бюджету не отримано, оскільки порушення були виявлені податковим
органом. Всього підсудна намагалась
заволодіти коштами в сумі 92888 грн.

Допитана в судовому засіданні
підсудна ОСОБА_1 винуватість у
пред"явленому обвинуваченні визнала частково, вважає,
що поступила недбало. Разом з тим пояснила, що являлась засновником ПП та його
директором, за наслідками господарської
діяльності ПП заборгувало кошти. Для того щоб розрахуватися вона вирішила
заволодіти державними коштами шляхом незаконного відшкодування з бюджету ПДВ. У
зв"язку з цим, використовуючи
мирові угоди, укладені між ДП та ПВКП та
виписані ДП податкові накладні, у яких
були зазначені суми ПДВ, не дивлячись на
те, що вказаний податок фактично не був
сплачений, вона зазначила у податкових
деклараціях з ПДВ за березень і травень податковий кредит з метою заволодіння

бюджетними
коштами, однак порушення були виявлені
податковими органами, що перешкодило їй
довести злочин до кінця.

Крім показань
підсудної, її винуватість
підтверджується:

дослідженими
в порядку ст. 306 КГГК України
показаннями свідка ОСОБА_2 про те, що
перевіряючи ПП на предмет правильності відшкодування з бюджету ПДВ, ним було виявлено, що підсудною безпідставно у деклараціях з ПДВ
за березень і травень 2005р. вказано до відшкодування. Крім показань підсудної
її винуватість у пред"явленому обвинуваченні підтверджується: дослідженими
в порядку ст. 306 КПК України
показаннями свідка ОСОБА_2 про те, що
під час проведення ним , як старшим
державним податковим інспектором ДП1 у м. Полтаві, перевірки ПП було встановлено, що підсудною безпідставно віднесено до
податкового кредиту у березні 2005р. 45600 грн., а у травні 2005р. - 47288 грн. (а.с. т. 3, а.с. 28-30);

протоколом
виїмки декларації та їх огляду (т.3, а.с. 31,
32);

юридичною
справою, з якої вбачається, що замовником та керівником ПВКП являється
підсудна (т.1, а.с. 213-259);

висновком
судово-економічної експертизи, згідно
якого ПВКП безпідставно заявило до відшкодування ПДВ на загальну суму 92888грн;

висновком
почеркознавчої експертизи згідно якої декларації з ПДВ за березень та травень
2005р. підписані підсудною (т.З, а.с.
5-11);

актом
Про результати позапланової
документальної превірки правильності заявлених до бюджетного відшкодування
податку на додану вартість ПВКП "Спецмаш
- 2000", згідно якого ПВКП
незаконно заявило до відшкодування податок на додану вартість, вирахуваний з
пені за мировими угодами від 31 березня та 30 травня 2005р.

Оцінивши
досліджені по справі докази, суд
приходить до висновку, що винуватість
підсудної у вчиненні злочинів доведена. При цьому, виходячи з досліджених доказів, у тому числі і з показань підсудної, суд не приймає до уваги показання останньої
щодо недбалості, вважає, що таке її твердження пов"язане з
недостатньою юридично-правовою поінформованістю.

Суд
кваліфікує дії підсудної за ст. ст. 15 ч.2,
191 ч.5 КК України, оскільки вона
замахнулась на заволодіння чужим майном в особливо великому розмірі з
використанням службового становища,
зловживаючи ним, будучи службовою
особою та за ст. 366 ч.1 КК
України, так як вона внесла до офіційних
документів завідомо неправдиві відомості.

Призначаючи
покарання, суд ураховує: ступінь
суспільної небезпеки вчиненого підсудної,
сприяння розкриттю злочину, те, що вона вперше притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується, має на утриманні 2-х
малолітніх дітей.

Тож, за наявності декількох обставин що
пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених
злочинів, з урахуванням особи винної, суд вважає,
що їй можливо призначити
покарання більш м"яке
ніж передбачене санкцією
ст. 191 ч.5
КК України, а виправлення та попередження нових
злочинів можливі без ізоляції підсудної від суспільства. Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1:

за ст.
ст. 15 4.2, 191 ч.5 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі
без позбавлення права займатися підприємницькою діяльністю; за ст. 366 ч.1 КК України до 1 року обмеження
волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання
у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою
діяльністю на строк 1 рік з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із звільненням від відбування покарання з
іспитовим строком на З роки та без конфіскації майна відповідно до ст. 77 КК України. Додаткове покарання
підлягає реальному виконанню.

Запобіжний захід до набрання
вироком законної сили залишити підписку про невиїзд. Речові докази зберігати у
справі. На вирок може бути подана апеляція протягом 15 діб.