Справа № 11-64/12 Головуючий у І інстанції Триголова В.М.
Категорія - 187 ч.2 КК Доповідач Воронцова С. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів - Миронцова В.М., Трейтяк О.П.,

з участю

прокурора Щербака О.В.,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника-адвоката ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_4, захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4, на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

1) 28 жовтня 2004 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців;

2) 23 листопада 2005 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч.2,71 КК України до чотирьох років трьох місяців позбавлення волі;

3) 25 січня 2006 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України призначено покарання в виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі; 23 січня 2010 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.

Засуджений: за ч. 2 ст. 187 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_4 на користь держави 905 гривень 48 копійок судових витрат за проведення судових експертиз.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, 02 квітня 2011 року, близько 23.0 год., ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, перебуваючи в салоні автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, знаходячись в с. Талалаївка Ніжинського району, на дорозі поблизу будинку №9 пров. Шляхового, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном та доводячи свої злочинні наміри до кінця, спільними діями вчинили напад на ОСОБА_2, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоровя, що виразилось в тому, що невстановлена слідством особа застосувала до ОСОБА_2 електрошокер в область шиї та тіла, а ОСОБА_4 наніс йому удар металевим молотком в праве плече, далі вдвох нанесли кілька ударів ногами по тілу ОСОБА_2, після чого заволоділи його гаманцем, що лежав на передній панелі автомобіля, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, з грошима в сумі 750 гривень та двома ключами від замка запалювання автомобіля та від будинку ОСОБА_2, які були на одному брелку, що матеріальної цінності для потерпілого не представляють, чим спричинили ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 750 гривень.

В апеляції засуджений, не погоджуючись з вироком суду, просить його скасувати та постановити новий вирок, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Доводи апеляції зводяться до того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, як досудове так і судове слідство проведено неповно, однобічно та необєктивно. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_2 під час судового слідства постійно плутався у своїх показаннях, що свідчить про їх неправдивість. Вину свою не визнає та вважає, що його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги засуджений стверджуючи про допущенні органом досудового слідства та судом першої інстанції порушення вимог кримінально - процесуального та кримінального законодавства , заявив про свою незгоду з кваліфікацією його дій за ст. 187 ч.2 КК України, просив рішення суду скасувати та постановити новий вирок, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, а в разі відсутності такої можливості повернути дану кримінальну справу на додаткове розслідування. Окрім того стверджує про можливість кваліфікації його дій по факту викрадення гаманця потерпілого за ст.185 КК України. Доводи доповнень до апеляції засудженим мотивовані аналогічно доводам викладеним в апеляції його захисника, поданій в його інтересах.

Захисник ОСОБА_3 в своїй апеляції в інтересах засудженого ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Доводи апеляції обґрунтовані тим, що висновки суду не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Посилання суду на те, що дії ОСОБА_4 та іншої невстановленої особи є послідовними і узгодженими, спростовуються матеріалами справи, які не містять будь-яких доказів того, що до початку вчинення злочину існувала домовленість про заволодіння гаманцем потерпілого.

Крім того, у вироку не зазначено, чому суд прийняв до уваги одні докази, при цьому відкинувши інші. Як під час досудового, так і під час судового слідства ОСОБА_2 не зміг дати однозначних пояснень стосовно часу і обставин заволодіння його гаманцем, його показання з цього приводу постійно змінюються, суперечать іншим, зібраним по справі доказам, та показанням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які в свою чергу теж є непослідовними та суперечливими.

Як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні ОСОБА_4 не визнавав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, стверджуючи про те, що він вирішив поговорити з ОСОБА_2 для того, щоб останній не кривдив своєї дружини та її родичів. Саме ОСОБА_2, в процесі розмови, ініціював бійку, у якій ОСОБА_8 участі не приймав, зазначаючи, що електрошокер був ним застосований спонтанно і заздалегідь це не планувалось. Суд безпідставно та необґрунтовано не взяв до уваги чисельні покази свідка ОСОБА_7, про те, що свідок ОСОБА_6 передав їй гаманець потерпілого, та проігнорував той факт, що свідок давала інші покази під тиском з боку потерпілого, про що вона написала в заяві до прокуратури.

Зазначає, що висновок суду про те, що під час нападу на ОСОБА_2 особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 заволоділи гаманцем потерплого суперечить не тільки всім показанням засудженого, а й показаннями самого потерпілого та іншим даним справи в сукупності. Вказує на невідповідність висновку суду про те, що показання підсудного, які він давав під час досудового слідства, відповідають дійсності, оскільки такі висновки прямо суперечать всім показам ОСОБА_4.

Також автор апеляції вказує на однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Поза увагою суду залишився той факт, що час в протоколі огляду місця події не відповідає часу, коли до міліції надійшов дзвінок від потерпілого про скоєння нападу щодо нього з боку незнайомих йому чоловіків.

Посилається на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону під час провадження досудового слідства. Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 мав захисника, від якого не відмовлявся, та якого слідчий не повідомив у будь-який спосіб про заплановані ним слідчі дії, з надуманих мотивів, призначив йому іншого захисника. В усіх процесуальних документах від 28.06.2011 року відсутній підпис ОСОБА_4, при цьому, всупереч вимогам ч. 4 ст. 140 КПК України, слідчий не зробив відмітки про відмову обвинуваченого від підпису і не зазначив мотивів такої відмови.

Матеріали справи не містять жодного прямого та достовірного доказу того, що ОСОБА_4 мав намір заволодіти майном потерпілого. Засуджений та свідки вказують на те, що між ними виник конфлікт внаслідок особистої неприязні, тому в діях засудженого відсутній склад інкримінованого йому злочину.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, що підтримав подану ним апеляцію та апеляцію свого захисника в повному обсязі і просив задовольнити, стверджуючи про невідповідність його дій по відношенню до потерпілого кваліфікації за ч.2 ст. 187 КК України та суворість призначеного покарання ; пояснення захисника ОСОБА_3, який підтримав свою апеляцію в інтересах засудженого ОСОБА_4 та апеляцію засудженого ОСОБА_4 і просив задовольнити їх з підстав там наведених, наполягаючи на незаконності прийнятого судом рішення , внаслідок неповноти судового слідства; думку потерпілого, який заперечив проти задоволення апеляцій та зауважив що з вироком не згодний з огляду на мякість призначеного винній особі покарання , який не оскаржив лише в звязку з юридичною необізнаністю; міркування прокурора, який заперечив проти апеляцій, вважав вирок суду обґрунтованим, законним і просив залишити його без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав та показав, що він не мав корисливого мотиву при заволодінні майном потерпілого за обставин, поставлених йому до вини органом досудового слідства. Він визнає нанесення ним ударів потерпілому, однак не згоден з обставинами інкримінованого йому діяння через те, що у нього не було попередньої змови з ОСОБА_8, на привласнення гаманця потерпілого, а він лише хотів поговорити з ОСОБА_2, щоб той припинив ображати свою дружину та її родичів. Потерпілий спровокував бійку і він був змушений захищатись, а ОСОБА_8 лише намагався їх заспокоїти. Ніякого гаманця і грошей вони у потерпілого не відбирали.

Не дивлячись на те, що засуджений ОСОБА_4 не визнає себе винним, його вина в інкримінованому злочині, за який його засуджено, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_2, які він давав під час досудового та судового слідства, свідків, висновками експертизи та іншими матеріалами справи, які були досліджені в суді першої інстанції.

З показів потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що 02 квітня 2011 року він працював таксистом в м.Ніжин. О 21 год. 30 хв. він отримав замовлення по телефону та приїхав для його виконання на обумовлене місце, де було двоє незнайомих йому чоловіків, як пізніше він дізнався, то були ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Спочатку він відвіз їх до піцерії, куди ці незнайомі чоловіки запросили і його. Потім ОСОБА_4 сказав, щоб він відвіз їх в с. Талалаївку до якоїсь дівчини. Коли вони приїхали до вказаного села, то ОСОБА_4 ніяк не міг згадати де розташований потрібний їм будинок. Після того, як вони зупинились в одній з вуличок, то чоловіки вийшли з автомобіля, а через деякий час вони повернулись і сіли до салону автомобіля. ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське сидіння, забрав його гаманець з передньої панелі автомобіля та сказав ОСОБА_8, який сидів на задньому сидінні, „ОСОБА_9 його і в цей час ОСОБА_8 застосував до нього електрошокер. Він однією рукою відбивався від ОСОБА_8, а іншою намагався тримати ОСОБА_4, але не втримав його і той вискочив з автомобіля, а він нажав на замки і двері автоматично замкнулись. В цей час ОСОБА_4 молотком розбив скло в передніх дверях автомобіля, спочатку з боку водія, а потім і з боку пасажира. Він вискочив з машини і ОСОБА_4 наніс йому удар молотком в праве плече. Потім ОСОБА_4, і ОСОБА_8 нанесли йому кілька ударів ногами по тулубу, а ОСОБА_8 ще раз застосував до нього електрошокер. Він піднявся та почав тікати від чоловіків, вони бігли за ним, але не наздогнали. Він забіг до якогось будинку і розповів господарю, що з ним сталося, потім зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6, викликали міліцію. Після того, як він повернувся до свого автомобіля та оглянув його, то виявив, що окрім гаманця зникли і ключі. Він зателефонував своїй дружині ОСОБА_7, щоб вона привезла йому запасні ключі від автомобіля.

Так, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що весною 2011 року, приблизно о 23 годині, йому зателефонував його знайомий ОСОБА_2 і повідомив, що в с. Талалаївка на нього напали. Він виїхав до потерпілого і по дорозі зателефонував до міліції та повідомив про вчинення нападу. В міліції сказали, що якщо потерпілий може, то нехай зателефонує до них і повідомить точні координати місця нападу. Коли він прибув на місце пригоди, то потерпілий був в схвильованому стані, вікна в його автомобілі були розбиті. Потім приїхали працівники міліції і його запросили бути понятим під час огляду місця події. Пізніше приїхала дружина потерпілого та привезла запасні ключі від автомобіля. Зазначив, що ніяких речей потерпілому не передавав.

Свідок ОСОБА_5 під час досудового слідства показав, що 02 квітня 2011 року близько 23 години до його будинку в с. Талалаївка прийшов невідомий йому чоловік. Чоловік був збуджений та переляканий, розповів, що неподалік від його будинку на нього напали двоє невідомих чоловіків, розбили вікна в автомобілі та відібрали гроші. Потім до цього чоловіка підїхав його знайомий і вони вдвох залишились на вулиці, а він повернувся до свого будинку (а.с. 74-75 т.1).

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що про напад на потерплого ОСОБА_2 вона дізналась від своєї сестри ОСОБА_7, особисто вона нічого не бачила, всі обставини їй відомі лише зі слів сестри та батька.

Свідок ОСОБА_10 під час досудового слідства показав, що про напад на потерпілого ОСОБА_2 йому відомо лише зі слів своєї дружини. Зазначив, що йому відомо, що під час спільного проживання ОСОБА_2 неодноразово вчиняв сварки зі своєю дружиною ОСОБА_7 та її батьками (а.с. 51-52 т.1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 155 від 06.04.2011 року, у потерпілого ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця правого плечового суглобу, синця області обличчя, саден в області обличчя, саден області шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ушкодження у вигляді рани області шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Ушкодження у вигляді синця правого плечового суглобу могли виникнути внаслідок дії твердого тупого предмету з обмеженою вдаряючою поверхнею за обставин, що викладені в постанові, в тому числі і від дії молотка. Ушкодження у вигляді саден та синця області обличчя, саден області шиї, рани області шиї могли виникнути, як результат комбінації механічної та електричної дії електрошокера (а.с. 80-81 т.1).

Мотивуючи у вироку доведеність вини засудженого суд першої інстанції обґрунтовано послався, як на один із доказів, покази ОСОБА_4, які він давав під час досудового слідства, де пояснював, що знайшов гаманець потерпілого після того, як той втік, гаманець він викинув, а гроші привласнив (а.с. 160-162, 183-184 т.1).

Свідок ОСОБА_7 під час додаткового допиту в ході досудового слідства показала, що 02 квітня 2011 року, приблизно о 23 годині, вона знаходилась вдома, їй подзвонив її чоловік ОСОБА_2 та повідомив, що в с. Талалаївка його побили пасажири та попросив привезти йому запасні ключі до автомобіля. На таксі вона приїхала до с. Талалаївка, там вже були працівники міліції, її чоловік та його товариш ОСОБА_6, який заплатив за таксі, бо їй не вистачило грошей. Оскільки з чоловіком вона майже не спілкувалась, то стояла в стороні від інших. Підтвердила, що у ОСОБА_2 мались тілесні ушкодження на обличчі та шиї, а в автомобілі чоловіка були розбиті передні бокові вікна в дверцях. Потім всі поїхали до Ніжинського відділу міліції, вона їхала в одному автомобілі з ОСОБА_6, який їй лише розповів, що ОСОБА_2 йому зателефонував і він приїхав на місце події самий перший. Свідок ОСОБА_6 не передавав їй ніяких речей потерпілого. Зазначила, що раніше вона давала показання про те, що ОСОБА_6 передав їй гаманець чоловіка на прохання ОСОБА_9, але ці свідчення неправдиві (а.с. 72-73 т.1).

Свідок ОСОБА_7 неодноразово допитувалась під час досудового слідства, а також у судовому засіданні в суді першої інстанції, свої показання вона постійно змінювала, тому суд вірно віднісся до них критично та визнав достовірними ті показання, які вона давала під час досудового слідства 10 червня 2011 року, та які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_6 та іншими матеріалами справи.

Давши оцінку зазначеним доказам, суд обґрунтовано визнав показання потерпілого та свідків достовірними. При цьому суд правильно зазначив, що доводи ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв розбою за попередньою змовою, а лише наніс декілька ударів потерпілому, не є переконливими, суперечать зібраним доказам і спростуються даними висновку судово-медичної експертизи із якої убачається, що потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

За таких підстав, вина засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена і його діяння правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, твердження засудженого ОСОБА_4 про непричетність його до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_2 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, колегія суддів розцінює, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Розбій як злочин проти власності, передбачений ст. 187 КК України являє собою напад з метою заволодіння чужим майном , поєднаний з насильством , небезпечним для життя чи здоровя потерпілого , або з погрозою застосування такого насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу , поєднаного із застосуванням насильства , небезпечного для життя чи здоровя особи або з погрозою застосування такого насильства , незалежно від того , заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Твердження засудженого та його захисника про відсутність умислу стосовно нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном за попередньою змовою групою осіб та вчинення злочину внаслідок особистої неприязні спростовується матеріалами справи.

Як встановлено в ході досудового та судового слідства потерпілий та засуджений на час скоєння злочинних дій не були знайомі , будь-якого конфлікту під час надання потерпілим ОСОБА_2 послуг по перевезенню пасажирів , між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_8 не виникло. Для кваліфікації злочинів проти життя та здоровя особи належить зясувати окрім тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень також форму вини , мотив , спосіб , характер вчиненого діяння , ступінь здійснення злочинного наміру. Доказів які б свідчили про наявність ознак якими характеризуються злочини проти життя та здоровя під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено , не наведено їх в апеляціях засудженого та його захисника.

Фактичні обставини нападу на потерпілого з використанням молотка та електрошокера, які мали при собі засуджений ОСОБА_4 та особа матеріали справи стосовно якої виділені в окреме провадження, узгодженість їх дій на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що в своїй сукупності відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоровя та викрадення належного потерпілому майна, дають підстави колегії вважати про наявність умислу засудженого та невстановленої особи на скоєння злочину проти власності повязаного із насильством небезпечним для здоровя потерпілого ОСОБА_2, та про вчинення дій направлених на реалізацію вказаного умислу.

Тому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення доводів апеляції засудженого і перекваліфікації дій ОСОБА_4 на ст. 125 ч. 2 КК України. З огляду на викладені обставини судова колегія не вбачає підстав і для перекваліфікації дій засудженого за ст.185 КК України.

Доводи засудженого про його не винуватість у скоєнні злочину, чинення на нього тиску з боку працівників міліції, судова колегія оцінює критично та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин. Так, посилання засудженого на те, що він під час досудового слідства оговорив себе під впливом фізичного та психологічного тиску з боку працівників міліції, були предметом дослідження суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, яка ніким не оскаржена та набула чинності.

Показання потерпілого ОСОБА_2, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні суду першої інстанції , які останній в повному обсязі підтримав в апеляційному суді, не містять суперечностей і тому колегія суддів вважає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування.

Таким чином, обставин, які б давали підстави вважати показання засудженого під час досудового слідства такими, що здобуті незаконним шляхом, не встановлено. Що ж, до його інших показів в яких він змінював свої свідчення та заперечував скоєння злочину, колегія суддів ставиться критично і розцінює їх як захисну позицію засудженого.

Посилання захисника засудженого в апеляції, а так само і засудженого, викладені останнім в доповненні до апеляції на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення слідчим вимог кримінально-процесуального законодавства при провадженні досудового слідства, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи, оскільки відповідно ст. 47 Кримінально-процесуального Кодексу України у випадку, коли є потреба у проведенні невідкладних слідчих дій чи інших процесуальних дій з участю захисника, а явка обраного обвинуваченим захисника неможлива, слідчий своєю постановою вправі призначити захисника тимчасово до явки обраного захисника.

У матеріалах кримінальної справи мається повідомлення захиснику ОСОБА_3 про те, що 28.06.2011 року будуть проводитись слідчі дії з його підзахисним, а також рапорт слідчого від 16.06.2011 року, з якого вбачається, що захисник був повідомлений про заплановані слідчі дії, але всупереч цьому не зявився. Враховуючи, що строки досудового слідства обмежені, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_4 іншого захисника, слідчий діяв в межах чинного законодавства.

Уважно вивчивши матеріали кримінальної справи, звертаючи особливу увагу на процесуальні документи від 28 червня 2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що твердження засудженого та його захисника про порушення слідчим вимог ч. 4 ст. 140 КПК України є безпідставними та необґрунтованими, оскільки протирічать наявним у матеріалах справи документам.

Разом з тим, не заслуговують на увагу твердження засудженого та його захисника, щодо неповноти дослідження обставин справи та збирання доказів. А саме, в поданій апеляції захисник звертає увагу на те, що час початку огляду місця події, який зазначений в протоколі огляду, суперечить часу, коли до Ніжинського відділу міліції надійшов дзвінок від потерпілого. Вказана неточність не може свідчити про порушення органом досудового слідства вимог ст.ст. 22,64 КПК України, окрім того при постановлені вироку суд першої інстанції не посилався на протокол огляду місця події, як на доказ вини засудженого у скоєні доведеного в суді обвинувачення в скоєні ним злочину передбаченого ст. 187 КПК України .

Не заслуговують на увагу твердження захисника засудженого висловлені ним в суді апеляційної інстанції щодо неповноти судового слідства , яка виразилась, на думку апелянта, в тому що суд першої інстанції безпідставно не вжив заходів до виклику свідків та безпосереднього допиту в суді свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_5 Як слідує з протоколу судового засідання , суд першої інстанції неодноразово вживав заходи для їх виклику та допиту в судовому засіданні. Так на а.с. 44 т.2 (протокол судового засідання), при вирішенні судом першої інстанції питання про необхідність повторного виклику свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_5, захисник ОСОБА_3 не наполягав на їх повторному виклику та вважав за можливе дослідити в судовому засіданні свідчення дані ним в ході досудового слідства.

Покарання засудженому ОСОБА_4 судом призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, який раніше неодноразово судився за скоєння злочинів проти власності, обставин, що обтяжують покарання, за відсутності таких що його помякшують покарання і є мінімальним згідно санкції статті що йому інкримінується. Призначене судом першої інстанції засудженому покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засудженого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2011 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_1 ОСОБА_12