Справа № 11a-715, 2007рік
Категорія ч.3 ст. 187 КК України
інстанції Адамович М.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
серпня 17 дня
колегія суддів Судової
палати у кримінальних
справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого,
судді Макойди З.М.,

суддів Гнатіва
Н.І., Галина В.П.,

з участю
прокурора Куцика В.І.,

захисника
ОСОБА_1,

засудженого
ОСОБА_2, розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Сокальського районного суду
Львівської області від 27 грудня 2005 року.

Цим вироком,

ОСОБА_2,
народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Червонограді, Львівської області, мешканця
АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого,
військовозобов"язаного, не працюючого, раніше судимого 10.10.2002 року
Червоноградським міським судом Львівської області за ч.2 ст.296 КК України до 1
року 6 місяців позбавлення волі, 20.05.2004 року Сокальським районним судом
Львівської області за ч.2 ст.355 ст.ст.69,96 КК України на один рік позбавлення
волі,

засуджено за ч.3
ст.187 КК України на сім роки позбавлення волі.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну залишено, взяття під варту.

Початок
відбування покарання зараховано з 06.03.2005 року, з часу затримання.

ОСОБА_2 визнано
винуватим в тому, що він 02.06.2005 року о 19 годині 30 хвилин, за попередньою
змовою групою осіб кримінальна справа щодо котрих виділена в окреме
провадження, з метою заволодіння чужим майном у масках проникли в приміщення
крамниці «ІНФОРМАЦІЯ_2» на АДРЕСА_2 та погрожуючи пістолетом невстановленого
зразка вдарили в скроню потерпілу ОСОБА_3, застосовуючи насильство зв»язали їй
руки, зірвали з неї золотий ланцюжок вартістю 800 грн. та відібрали у неї мобільний
телефон «Філіпс 120» вартістю 450 грн. із стартовим пакетом вартістю 60 грн.,
шкіряну сумку вартістю 80 грн., гаманець вартістю 40 грн., косметики на 100
грн. та 450 грн., а разом майна на 1980 грн. Відтак розбили вітрину та викрали
мобільні телефони: «Самсунг х-100» вартістю 735 грн., «Сіменс А-65» вартістю
575 грн., «Нокія 2600» вартістю 599 грн., «Самсунг С-200» вартістю 719 грн.,
«Сіменс А-57» вартістю 499 грн., «Алкатель-322» вартістю 429 грн., «Моторола С-350» вартістю
519 грн.; 25 шнурів до мобільних телефонів вартістю 275 грн.; 8 годинників на
суму 169 грн.; 10 перстенів на суму 158 грн.; 1735,15 грн., а разом майна
власника крамниці потерпшого ОСОБА_4 на 6412,15 грн.

Засуджений в
апеляції та доповненнях до неї порушує питання про зміну вироку і
перекваліфікацію його дій з ч.3 на ч.1 ст.187 КК України, пом»якшення покарання
і застосування ст.ст.69,75 КК України. Покликається на те, що суд визнаючи його
винним не врахував: довільного трактування його показань слідчим в
обвинувальному висновку та побудову звинувачення щодо нього виключно на
припущеннях та показаннях потерпілої, що ознайомлення з матеріалами справи
проводилось без участі адвоката, що не були проведені зводини віч-на-віч та не
встановлено єдиного безпосереднього свідка події на чому він наполягав, а
також, що в нього не було попередньої змови з іншими учасниками розбою, що він
рук потерпілій не зв»язував і її речей не забирав, що в рукавицях і масці не
був, а показання потерпілої в цій частині є суперечливими і сумнівними. Оскільки
крамниця працювала і була відчинена, він зайшов туди безперешкодного, а не
проникав, як це передбачено ч.3 ст.187 КК України. Обираючи покарання суд не
врахував його позитивну побутову характеристику, щире каяття та сприяння
розслідуванню, повернення ним викрадених речей, а також те, що він та його мати
є тяжко хворими.

Прокурор в
запереченні на апеляцію, просить вирок залишити без змін, покликаючись на

безпідставність
доводів засудженого в апеляції.

У заяві до
апеляційного суду, засуджений просить застосувати до нього амністію на підставі
п.»г» ст.1 і п.»б» ст.5 Закону України про амністію та скоротити невідбуту
частину покарання.

В судовому
засіданні, у доповненні до апеляції, засуджений порушує питання про про скасування вироку та скерування справи для
проведення додаткового розслідування, покликаючись на необхідності реального
вивчення його особи та об»єднання цієї частини справи з справою про
обвинувачення співучасника злочину ОСОБА_5 задля встановлення істини та
винесення справедливого, обгрунтованого вироку.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційних
вимог у повному обсязі без задоволення, думку засудженого та його захисника на
підтримку змінених апеляційних вимог, обговоривши наведені в апеляції та доповненнях
до неї доводи і перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляція не підлягає задоволенню.

Висновок суду
про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій,
відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та
перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Як достовірно
встановлено у справі, події злочину відбувалися з участю засудженого в час, у
місці і за обставин вказаних у вироку суду.

Ці обставини
підтверджені показаннями потерпілої ОСОБА_3 у судовому засіданні про те, що
02.06.2005 року коло 19 години, перед закриттям крамниці «ІНФОРМАЦІЯ_2» при
АДРЕСА_2 в котрій вона працює крамарем, на неї напали троє невідомих осіб в
масках, один із них вдарив її пістолетом, повалив на підлогу і погрожуючи
застрілити утримував її приставивши до голови пістолет, другий з ножем в руках
зв»язав їй руки, а третій розбивав вітрину у приміщенні крамниці. Під час цих
дій вони відібрали у неї золотий ланцюжок вартістю 800 грн., мобільний телефон
«Філіпс 120» вартістю 450 грн. із стартовим пакетом вартістю 60 грн., шкіряну
сумку вартістю 80 грн., гаманець вартістю 40 грн., косметики на 100 грн. та 450
грн., а разом майна на 1980 грн. та розбивши вітрину, викрали мобільні телефон:
«Самсунг х-100» вартістю 735 грн., «Сіменс А-65» вартістю 575 грн., «Нокія
2600» вартістю 599 грн.,

«Самсунг С-200» вартістю 719 грн., «Сіменс А-57»
вартістю 499 гри., «Алкатель-322» вартістю 429 грн., «Моторола С-350» вартістю 519 грн.; 25 шнурів до
мобільних телефонів вартістю 275 грн.;
8 годинників на суму 169
грн.; 10
перстенів на суму 158
грн.; 1735,15 грн., а разом майна власника
крамниці потерпілого ОСОБА_4 на 6412,15 грн. Коли в крамницю зайшла якась жінка
вони і її повалили на підлогу, а відтак втекли. Частину викраденого повернуто
їй.

Потерпілий
ОСОБА_4 у показаннях у судовому засіданні підтвердив подію розбійного нападу і
кількість викраденого зазначеного у вироку суду та пояснив, що більшу частину
викраденого повернуто.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку ці
показання потерпілих, оскільки, як убачається з матеріалів справи і протоколу
судового засідання, вони є послідовними на досудовому слідстві і в суді та
об"єктивно підтверджені іншими доказами дослідженими судом у порядку
передбаченому КПК України.

Протоколом
огляду місця події зафіксовано факт розбійного нападу у крамниці «ІНФОРМАЦІЯ_2»
та вилучення у затриманого в той час засудженого ОСОБА_2 і з місця його
затримання, мобільних телефонів, годинників, 423 грн., 2 гаманців, жіночої
сумки, трьох рукавиць та обривка жіночих колгот чорного кольору. Викрадене, а
відтак вилучене майно та знаряддя маскування долучено до справи, як докази
(а.с.4-10,148-149).

Актом
інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в крамниці «ІНФОРМАЦІЯ_2»
підтверджено викрадення там майна визначеного вироком (а.с.112-124).

Наведені докази
підтверджують показання потерпілих про напад та заволодіння майном і
застосування при цьому спеціальних засобів, рукавиць і масок.

Згідно висновку
судово-медичної експертизи, потерпілій спричинено легкі тілесні ушкодження у
вигляді синця на лівій половині обличчя, садна на шиї, синців на лівому плечі
та лівому стегні (а.с.99).

Цей висновок
експертизи підтверджує пояснення потерпілої ОСОБА_3 про спосіб нападу на неї з
застосуванням пістолета та застосування насилля.

Сам засуджений у
судовому засіданні підтвердив, що 02.06.2005 року у другій половині дня на
пропозицію ОСОБА_6 і ОСОБА_5 приїхали на таксі з м.Червонограда у м.Великі
Мости, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 перед входом у крамницю одягнули рукавиці і маски,
йому сказали зачинити двері, а відтак всі троє зайшли у крамницю. У крамниці
ОСОБА_6 сидячи на жінці тримав біля її голови пістолет, а ОСОБА_5 скрутив їй
руки скотчем, розбив вітрину і передав йому мобільні телефони. Коли зайшла
якась жінка, ОСОБА_5 повалив її на підлогу і вони стали втікати, але його
затримали.

Покази
засудженого підтверджують напад на крамницю і крамар»я групи осіб, прибулої для
цього спеціально з іншого міста, з застосуванням пістолета, погроз і насильства
та спеціальних засобів і узгоджене виконання кожним із них окремих дій при
розбої.

У своїх
зауваженнях на протокол судового засідання, засуджений цих показань не
спростовував і не ставив їх під сумнів (а.с.237).

Такі ж показання
засуджений давав і на досудовому слідстві, а тому вони є послідовними (а.с.
50-52,139-143).

З показань у
судовому засіданні свідка ОСОБА_7 та показань на досудовому слідстві свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 убачається, що
підсудній з двома іншими особами приїхав у м.Великі Мости на таксі, всі троє
втікали з крамниці «Фотоупіх», засуджений був затриманий коли з іншим
нападником ховались у квітнику, при ньому було виявлено мобільні телефони,
рукавиці і маска з обривку жіночих колгот.

Ці показання
свідків підтверджують показання потерпілої ОСОБА_3 про участь засудженого як
одного з третьох осіб у розбійному нападі із застосуванням спеціальних засобів.

Вивченням
матеріалів справи, колегією суддів не виявлено розбіжностей і суперечностей у
показаннях потерпілих та свідків і ці показання узгоджуються з іншими доказами.

Як убачається з
наведених доказів, засуджений з двома іншими особами за попередньою змовою
прибув автом з м.Червонограда в м.Великі Мости, злагоджено, кожний виконуючи
певну дію, застосувавши спеціальні засоби маскування злочину, рукавиці та
маски, з метою розбою вони проникли у крамницю, напали на потерпілу,
застосували зброю, насилля та погрози, заволоділи її майном та майном крамниці.
Спеціальне прибуття засудженого із спільниками з іншого міста, їх маскування,
інтенсивність , особова визначеність та злагодженість дій при нападі ,
застосуванні насилля до потерпілої і заволодіння майном беззаперечно вказують
на їх попередню змову і безпосередню участь засудженого у всіх розбійницьких
діях за визначеною йому роллю.

У відповідності
до роз»яснень у п. 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 25.12.1992 року з наступними змінами «Про
судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності»,
проникнення - це вторгнення з метою вчинення крадіжки, грабежу, розбою. Воно
може здійснюватись як таємно, так і відкрито та безперешкодно.

Тому колегія
суддів уважає, що покликання засудженого в апеляції і доповненнях до неї про
неврахування судом довільного трактування його показань слідчим в
обвинувальному висновку та побудову звинувачення щодо нього виключно на
припущеннях та показаннях потерпілого, а також, що в нього не було попередньої
змови з іншими учасниками розбою, що він рук потерпілій не зв»язував і її речей
не забирав, що в рукавицях і масці не був, а показання потерпілої в цій частині
є суперечливими і сумнівними та, що під час розбою крамниця працювала і була
відчинена, він зайшов туди безперешкодного, а не проникав і тому в його діях
відсутнє проникнення у приміщення, є безпідстані.

Безпідставними є
покликання засудженого в апеляції на те, що ознайомлення з матеріалами справи
проводилось без участі адвоката, що не були проведені зводини віч-на-віч та не
встановлено єдиного безпосереднього свідка події на чому він наполягав,

Як убачається з
протоколу ознайомлення з матеріалами справи, засуджений власноручно зазначив,
що з матеріалами справи ознайомився в повному обсязі не вдаючись до послуг
адвоката і заяв та клопотань не має. Разом з цим і захисник ознайомився з
матеріалами справи і також не мав заяв та зауважень.

Вивченням
матеріалів справи, колегією суддів не встановлено заяв і клопотань засудженого
в суді і на досудовому слідстві про зводини віч-на-віч та встановлення свідка.

Колегія судців
уважає, що на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана
належна оцінка відповідно до вимог ст.67 КПК України, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_2
у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування
насильства небезпечного для життя чи здоров»я особи, яка зазнала нападу, за
попередньою змовою групою осіб з проникненням в приміщення.

Згідно ч.1
ст.374 КПК України,
апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на додаткове розслідування у
випадках: допущення слідством істотних порушень кримінально-процесуального
закону, які виключали можливість постановления
вироку, при наявності підстав для застосування кримінального закону про
більш тяжкий злочин, якщо встановлено однобічність або неповноту дізнання чи
досудового слідства, які не можуть бути усунені у судовому засіданні.

Колегія суддів
не встановила обставин і підстав для повернення справи на додаткове
розслідування, передбачених ч.1 ст.374 КПК України, а можливість об»єднання
цієї справи з іншою, на що покликається в апеляції засуджений, не є такою
підставою.

Тому апеляційна
вимога засудженого про необхідність скасування вироку і скерування справи для
проведення додаткового розслідування, є безпідставною.

Призначаючи
засудженому покарання, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного котрий є молодого віку, позитивно
характеризується за місцем проживання, не працює, ранішу судимість як обтяжуючу
покарання обставину.

Тому покликання
засудженого в апеляції на те, що при обранні покарання суд не врахував його
позитивну побутову характеристику, недостатньо встановив, вивчив та оцінив його
особу, є безпідставними.

Необгрунтованими
є покликання в апеляції на неврахування судом на його щире каяття та сприяння
розслідуванню, повернення ним викрадених речей, а також те, що він та його мати
є тяжко хворими.

При вивченні
матеріалів справи колегією суддів не встановлено щирого каяття та сприяння
розслідуванню з боку засудженого, а викрадені речі ним не повернені а вилучені
при затриманні.

За зазначених
обставин, хвороба засудженого та його матері не можуть бути підставою для
пом»якшення покарання.

Колегія суддів
уважає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення
та запобігання новим злочинам.

У заяві до
апеляційного суду, засуджений просить застосувати до нього амністію на підставі
п.»г» ст.1 і п.»б» ст.5 Закону України про амністію та скоротити невідбуту
частину покарання.

Проте така заява
не підлягає задоволенню, оскільки згідно п.»і» ст.7 Закону України «Про
амністію» від19.04.2007 року, амністія не застосовується до осіб, яких
засуджено за розбій (ст.187 КК України 2001 року).

Апеляційний суд
при перевірці справи не виявив допущення таких порушень кримінально-процесуального
закону чи неправильного застосування матеріального закону, які б давали
підстави для зміни вироку і пом»якшення покарання чи скасування вироку і
скерування справи для проведення додаткового розслідування.

Керуючись ст.ст.
366,377 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляцію
засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Сокальського районного
суду Львівської області від 27.12.2005 року про його засудження за ч.3 ст.187
КК України, без змін.

Ухвала винесена
в нарадчій кімнаті в одному примірнику.