Провадження № 11-кп/792/25/15 Головуючий в 1-й інстанції
Справа № 686/6459/14-к ОСОБА_1
Категорія: : ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Хмельницького на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року, -

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, на утриманні має неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік і шість місяців.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись до неї для реєстрації.
Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 26000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., в решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_9 235 грн. 87 коп. судових витрат.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_9 13 жовтня 2013 року близько 03 год., перебуваючи біля магазину «Принцип-15», що по вул. Пр. Миру, 76 м. Хмельницького, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, застосувавши до ОСОБА_7 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні двох ударів долонями рук по обличчю, відкрито заволодів золотим ланцюжком вагою 34 г, вартістю 17000 грн., золотим хрестиком вагою 4 г, вартістю 4000 грн., золотим перснем вагою 10 г, вартістю 5000 грн., мобільним телефоном марки Нокіа, моделі 6303, вартістю 183 грн. 18 коп., зі стартовим пакетом «Київстар», вартістю 25 грн., на рахунку якого було 5 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 26130 грн. 18 коп.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначення останньому покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та неправильно застосував кримінальний закон. Судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_9 вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, яким заподіяно 26 тис. грн. матеріальної шкоди, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, у вчиненому не розкаявся, вину не визнав, шкоду, завдану злочином, не відшкодував.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 , які проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину за викладених у вироку обставин, за який його засуджено, ґрунтуються на зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_9 показав, що 13 жовтня 2013 року близько 03 год. біля магазину «Принцип-15», що по вул. Пр. Миру, 76 м. Хмельницького, між ним та потерпілим ОСОБА_7 виникла суперечка, в ході якої він наніс йому удари долонею по обличчю. Після цього потерпілого продовжував бити ОСОБА_10 , який забрав у ОСОБА_7 мобільний телефон та викинув його у смітник. Потерпілий почав від них втікати, він його наздоганяв. ОСОБА_7 сам зняв перстень, кинув його йому і сказав, щоб наступного дня йому повернули все викрадене: перстень, ланцюжок та телефон. Коли повернувся до ОСОБА_11 , мобільний телефон потерпілого забрав зі смітника та наступного дня віддав своєму знайомому ОСОБА_12 . Перстня у нього немає, він його звернув на свою користь. Ланцюжок із хрестиком він не викрадав. Хто це зробив не знає, думає, що ОСОБА_11 .

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що у вказаний час та місці у нього виникла суперечка зі ОСОБА_9 , в ході якої останній вдарив його рукою по обличчю, від чого він зігнувся. Хто забрав у нього золотий ланцюжок з хрестиком і чи це був саме ОСОБА_9 , він не бачив, але в момент його побиття крім ОСОБА_9 біля нього нікого не було, думає, що саме ОСОБА_9 витягнув у нього з-під светра ланцюжок. Після побиття він відбіг від обвинуваченого та виявив у себе пропажу ланцюжка з хрестиком і мобільного телефону. ОСОБА_9 побіг за ним, він зняв з пальця перстень і кинув ОСОБА_9 . Наступного дня він сказав ОСОБА_9 повернути все викрадене.
Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_9 вдарив потерпілого ОСОБА_7 декілька разів по обличчю та витягнув у нього з-під кофти ланцюжок. Хто інший викрадав речі у ОСОБА_7 він не бачив.
Об`єктивно винність ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується даними:

· протоколу проведення слідчого експерименту від 15.01.2014 року, під час якого потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що саме ОСОБА_9 наносив йому удари по обличчю та викрав належне йому майно (а.с. 84-87);
· протоколу огляду місця події від 26.02.2014 року (а.с.90), де предметом огляду був мобільний телефон марки «Нокіа 6303» сріблястого кольору. Вище зазначений телефон було добровільно видано ОСОБА_12 , який повідомив, що даний телефон йому віддав для користування знайомий ОСОБА_14 ;
· протоколу пред`явлення речей для впізнання від 6 березня 2014 року ( а.с. 91), згідно якого потерпілий ОСОБА_7 під час досудового розслідування впізнав свій мобільний телефон, що перебував під №1, по зовнішніх ознаках;
· висновку експерта № 157 від 21.03.2014 року, згідно якого залишкова вартість мобільного телефону марки «Нокіа» моделі 6303 могла складати 183 грн. 18 коп. (а.с. 96-98);
· довідки Управління Національного Банку України за № 03-306/910 від 24.03.2014 року про вартість брухту золота.

Дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, фактичних обставин справи, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тих обставин, на які прокурор посилається в своїй апеляційній скарзі.

ОСОБА_9 на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому місцевий суд прийшов до вірного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка йому інкримінується, з призначенням іспитового строку, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, для зміни чи скасування вироку стосовно ОСОБА_9 та призначення йому покарання з реальним його відбуттям колегія суддів не вбачає, оскільки за місцем проживання він характеризується позитивно, щиро розкаявся в скоєному, вибачився перед потерпілим, повністю відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду і той ніяких претензій до нього не має, просив не позбавляти його волі реально.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2 .