Справа № 755/9830/13-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2013 р. Дніпровський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді:
Марченко М.В.,

при секретарі:
Дем'яненку В.В.,

за участю прокурора:
Коноваленко І.В.,

захисників:
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю законного представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
приміщенні Дніпровського районного
суду м.Києва кримінальне провадження
№0003571 від 28.02.2013 року, що надійшло
до суду з клопотанням про застосування
до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових
заходів виховного характеру та з
обвинувальним актом за підозрою

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва,
громадянина України, учня 8-го класу СЗШ
№?99 м.Києва, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.185ч.1
КК України,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2013 року, приблизно о 15 годині 40
хвилин, неповнолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5, щодо якого ухвалою
Дніпровського районного суду м.Києва
від 21 листопада 2013 року на підставі
ст.498 КПК України, відповідно до вимог
ст.97ч.2 КК України, застосовано
примусові заходи виховного характеру у
зв'язку з недосягненням ним віку, з
якого може наставати кримінальна
відповідальність, знаходячись на
території паркінгу для автомобілів
біля будинку АДРЕСА_2, з метою таємного
викрадення чужого майна, вступили між
собою в злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на таємне викрадення
чужого майна, неповнолітні ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, який не досяг віку, з якого може
наставати кримінальна
відповідальність, підійшли до місця
для паркування НОМЕР_1, що розташоване
на території паркінку біля будинку
АДРЕСА_2, та, переконавшись, що за їх
діями ніхто не спостерігає, шляхом
пошкодження тросу, від'єднали
кріплення велосипеду «Келліс»,
вартістю 3000 гривень, що належав ОСОБА_6

Після цього, неповнолітні ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, який не досяг віку, з якого може
наставати кримінальна
відповідальність, з вищезазначеним
велосипедом залишили місце події та
розпорядились вказаним майном на
власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_6
було завдано матеріальну шкоду у
розмірі 3000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_5 свою винуватість в обсязі
оголошеної йому підозриенні визнав,
вищезазначені обставини підтвердив,
при цьому послідовно пояснив, що дійсно
27 лютого 2013 року, приблизно о 15 годині 40
хвилин, він та його знайомий
неповнолітній ОСОБА_4, знаходячись на
території паркінгу для автомобілів
біля будинку АДРЕСА_2, побачили
велосипед «Келліс» та вирішили його
викрасти. З цією метою, вони підійшли до
місця для паркування НОМЕР_1, що
розташоване на території вказаного
паркінку, та, скориставшись тим, що за
їх діями ніхто не спостерігає, шляхом
пошкодження тросу, від'єднали
кріплення велосипеду «Келліс», з яким
залишили місце події та розпорядились
викраденим велосипедом на власний
розсуд.

Свою винуватість ОСОБА_5 визнав
повністю, у вчиненому щиро розкаявся та
не оспорював в судовому засіданні
вищезазначені фактичні обставини,
встановлені у кримінальному
провадженні органом досудового
розслідування, поряд з цим послався на
те, що викрадене майно повернуто
власнику.

Неповнолітній ОСОБА_4, який недося віку,
з якого може наставати кримінальна
відмовідальність, в судовому засіданні
підвердив вищенаведені показання
обвинуваченого ОСОБА_5 та по суті дав
аналогічні за змістом показання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК
України, суд має право, якщо проти цього
не заперечують учасники судового
провадження, визнати недоцільним
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким не оспорюються. При цьому суд
з'ясовує, чи правильно розуміють
зазначені особи зміст цих обставин, чи
немає сумнівів у добровільності їх
позиції, а також роз'яснює їм, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржити ці обставини в
апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України,
роз'яснені судом у судовому засіданні
учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового
провадження, які не оспорювали
фактичні обставини справи та
кваліфікацію кримінального
правопорушення, судом встановлено, що
вони вірно розуміють зміст обставин
справи, відсутні сумніви в
добровільності їх позиції, а тому суд,
відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК
України, визнав недоцільним
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким не оспорюються, обмежившись
допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та
неповнолітнього ОСОБА_4 щодо якого
судом застосовано примусові заходи
виховного характеру, дослідженням,
зібраних досудовим слідством
матеріалів, що характеризують особу
обвинуваченого ОСОБА_5, тих, що
стосуються вирішення питання про долю
речових доказів, а також протоколу
огляду місця події про вилучення біля
будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання
ОСОБА_5 велосипеда «Келліс», в якому
викладені та посвідчені відомості, що
мають значення для встановлення фактів
і обставин даного кримінального
провадження.

Таким чином, на підставі наведеного та
з урахуванням визнавальних показань
обвинуваченого ОСОБА_5, який не
оспорював фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_5
своїми умисними діями вчинив таємне
викрадення чужого майна /крадіжка/,
тобто кримінальне правопорушення,
передбачене ст.185ч.1 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2
заявив клопотання про звільнення
неповнолітнього ОСОБА_5 від покарання
із застосуванням до нього примусових
заходів виховного характеру у вигляді
застереження на підставі ст.105 КК
України.

Вислухавши клопотання адвоката,
вивчивши матеріали кримінального
провадження, вислухавши думку
прокурора, який не заперечував проти
задоволення заявленого адвокатом
ОСОБА_2 клопотання про звільнення
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5
від покарання із застосуванням до
нього примусових заходів виховного
характеру, вислухавши думку
обвинуваченого, який підтримав
клопотання адвоката, суд приходить до
наступного.

Так, відповідно до вимог ст.497 КПК
України, якщо суд під час судового
розгляду дійде висновку про можливість
виправлення неповнолітнього
обвинуваченого без застосування
кримінального покарання, то може
прийняти рішення про застосування до
неповнолітнього обвинуваченого
примусових заходів виховного
характеру, передбачених законом
України про кримінальну
відповідальність.

Згідно з положеннями ст.105ч.1 КК України,
неповнолітній, який вчинив злочин
невеликої або середньої тяжкості, може
бути звільнений судом від покарання,
якщо буде визнано, що внаслідок щирого
розкаяння та подальшої бездоганної
поведінки на момент постановлення
вироку неповнолітній не потребує
застосування покарання.

Виходячи з вищезазначених вимог
закону, судом були досліджені дані про
особу ОСОБА_5, який є неповнолітнім,
навчається, за місцем проживання
характеризується позитивно,
виховується не в повній сім'ї одним
батьком, раніше до кримінальної
відповідальності не притягувався,
викрадене майно повернуто потерпілому,
крім того, ОСОБА_5 щиро розкаявся в суді
у вчиненому, засудив свій вчинок та
висловив запевнення щодо невчинення в
подальшому подібних випадків.

А тому, з урахуванням наведених даних
про особу неповнолітнього ОСОБА_5, який
вчинив злочин середньої тяжкості,
враховуючи обставини справи,
відсутність тяжких наслідків,
повернення майна потерпілому,
відношення обвинуваченого до скоєного,
його щире каяття, суд приходить до
висновку про можливість виправлення
неповнолітнього ОСОБА_5 без
застосування кримінального покарання,
у зв'язку з чим вважає, що клопотання
адвоката підлягає задоволенню, а
неповнолітній ОСОБА_5 підлягає
звільненню від кримінального
покарання із застосуванням до нього
примусових заходів виховного
характеру передбачених ч.2 ст.105 КК
України.

Вирішуючи питання про те, який саме
примусовий захід виховного характеру,
перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК
України, буде найбільш ефективним та
забезпечить позитивний виховний вплив,
суд з урахуванням вищезазначених
позитивних даних про особу ОСОБА_5, який
вчинив злочин середньої тяжкості,
вважає за доцільне застосувати до
неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий
захід виховного характеру,
передбачений п.1 ч.2 ст.105 КК України у
вигляді застереження.

За таких обставин, керуючись вимогами
ст.ст.484, 485, 490, 497 КПК України, ст.105 КК
України, суд,-

УХВАЛИВ:

клопотання адвоката ОСОБА_2 про
звільнення від покарання
неповнолітнього ОСОБА_5 у
кримінальному провадженні №0003571
від 28.02.2013 року, обвинуваченого у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.185ч.1
КК України, та про застосування до
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5
примусових заходів виховного
характеру - задовольнити.

Визнати, що кримінальне
правопорушення, передбачене ст.185ч.1 КК
України, мало місце та неповнолітній
ОСОБА_5 винний у його вчиненні.

Звільнити неповнолітнього ОСОБА_5,
обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.185ч.1 КК України, від
покарання на підставі ч.1 ст.105 КК
України та застосувати до
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
примусовий захід виховного характеру,
передбачений п.1 ч.2 ст.105 КК України, у
вигляді застереження.

Речовий доказ: велосипед «Келліс», який
належить потерпілому ОСОБА_6 та
переданий останньому на зберігання під
розписку слід залишити у власності
потерпілого ОСОБА_6; два металеві троси
для кріплення велосипеду, які
знаходяться на зберіганні в камері
схову речових доказів Дніпровського РУ
ГУМВС України в м.Києві слід знищити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м.Києва протягом 30 днів з дня її
проголошення через Дніпровський
районний суд м.Києва.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію ухвали
суду.

Суддя: