Ухвала

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000829, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Ріпки Ізяславського району

Хмельницької області, який проживає за

адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_10,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що судом першої інстанції підготовче засідання було проведено без його участі, висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, а запис судового провадження на технічному носії має погану якість. Суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 419 КПК України, формально розглянув його апеляційну скаргу та не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою. Також зазначає, що в зв'язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону він був позбавлений права надати докази своєї невинуватості.

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 серпня 2014 року, перебуваючи біля двору домоволодіння АДРЕСА_2, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс удари кулаком правої руки по обличчю потерпілій ОСОБА_3, чим спричинив їй легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений ОСОБА_1, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої та апеляційної інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений ОСОБА_1 умисно спричинив ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів, висновках медичних експертиз.

На думку колегії суддів, висновки суду першої та апеляційної інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Підстав уважати, що ОСОБА_3 обмовила засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, немає, оскільки показання потерпілої узгоджуються з іншими письмовими доказами, наданими та дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судовими інстанціями його безпідставно визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів уважає безпідставними.

Крім того, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, який розв'язано з дотриманням вимог ч. 1 ст. 129 КПК України.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді громадських робіт, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставин, що пом'якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про його особу.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України , в ній дані ґрунтовні відповіді на всі питання, поставлені в апеляційній скарзі.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, про які зазначив засуджений у касаційній скарзі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8