Справа № 11-222/2007р. Головуючий
у 1 інстанції: Бойко О.В.
Категорія cm. 121 ч. 2 КК Укр. Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого: судді Кузюри
М.М.

суддів: Акуленко
CO., Демченка
О.В.

при секретарі Терешко
В.В.

з участю: прокурора Басюка
С.В.

потерпілого: ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4,
ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові
кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2 в
інтересах засудженого на вирок Козелецького районного суду Чернігівської
області від 14 грудня 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України,
уродженець м. Ульянівка Кіровоградської області, мешканець с Тополі
Козелецького району Чернігівської області, освіта середня, не одружений, не
працюючий, раніше не судимий, -

засуджений
за ст. 121 ч. 2 КК України до 7-ми років позбавлення волі.

Судом ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що 12
червня 2006 року близько 13 години, побачивши ОСОБА_6 на своєму городі, що біля
клубу в с Тополі
Козелецького району Чернігівської області, який рвав цибулю на його городі,
розлютившись на останнього, умисно наніс йому не менше семи ударів руками та
ногами в область голови та тулуба, заподіявши при цьому ОСОБА_6 тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку,
крововиливу в м'які мозкові оболонки, крововиливу в шлуночки мозку, крововиливу
в м'які тканини голови, 5 синців на обличчі, 2 підкапсулярних крововиливи
правої долі печінки, закритий вивих правої плечової кістки. Від отриманої
черепно-мозкової травми ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в Козелецькій центральній
районній лікарні.

2

В
апеляціях:

Засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, вважаючи
його незаконним та необгрунтованим у зв'язку з його непричетністю до скоєного
злочину. Вказує на ряд процесуальних порушень на стадії досудового слідства та
вважає, що воно проведене поверхово та однобічно, а саме:

·
обвинувачення ґрунтується лише на його первинних показах;

·
протокол його допиту від 13 червня 2006 року
сфальсифікований, так як зазначений у ньому час допиту не відповідає дійсності;

·
порушено його право на захист;

·
не встановлено, чому потерпілий носив влітку шапку і чи
можливо нанести через шапку такі тілесні ушкодження;

·
не встановлений факт розбійного нападу на потерпілого
іншими особами з метою вимагання грошей;

·
висновок
експерта беззаперечно не
вказує на його
причетність до скоєного злочину.

Адвокат ОСОБА_2 просить цей же вирок скасувати та закрити
провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину. Вважає вирок
суду незаконним у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону,
невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи. Вважає вину ОСОБА_1 у вчиненому злочині недоведеною, а вирок суду на
його думку ґрунтується тільки на припущеннях. Вказує на вихід суду за межі
пред'явленого обвинувачення, так як досудовим слідством не було встановлено, що
потерпілому заподіяно тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для
життя в момент його заподіяння, а суд у вироку про це зазначив. Зазначає, що в
судовому засіданні було встановлено, що смерть потерпілого настала під час
операції по виправленню вивиху плечової кістки, яку проводити в даному випадку
було небезпечно для життя, але суд ігнорував ці докази. Звертає увагу на те, що
як на досудовому слідстві, так і в суді, жоден свідок не показав, що саме
ОСОБА_1 наносив удари потерпілому, а відсутність інших доказів, окрім його
власного зізнання, не є достатнім для визнання його винним. Вважає, що суд
невірно засудив ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 2 КК України по причині відсутності
об'єктивної та суб'єктивної сторони злочину в його діях.

Заслухавши доповідача по справі, пояснення засудженого
ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_5, які підтримали апеляції та просять їх
задовольнити з вказаних у них підстав, потерпілого, який просить залишити вирок
суду без змін, міркування прокурора, який також просить залишити апеляції без
задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи в ході
часткового судового слідства та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів
вважає апеляції такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проведеним по справі частковим судовим слідством
встановлено наступне.

3

Засуджений ОСОБА_1 пояснив, що потерпілого ОСОБА_6 раніше
бачив двічі, коли він рвав у нього на городі цибулю і він його виводив з
городу. 12 червня 2006 року біля 13 години в с. Тополі Козелецького району він
гнав додому корову і побачив ОСОБА_6, який знову рвав на його городі цибулю. На
його вимогу залишити город ОСОБА_6 не погодився, стверджуючи, що рве цибулю на
своєму городі. Тоді він силоміць взяв його за куртку чи піджак і вивів з
городу. Так як ОСОБА_6 був у нетверезому стані і в нього підкошувались ноги,
він тримав його за одяг, щоб той не впав, та вимагав пояснень, чому він вкотре
застає його на своєму городі. Потім підійшла його дружина, яка відірвала його
руку від куртки потерпілого, і можливо в цей момент потерпілий і отримав легке
ушкодження від його рук. Стверджує, що ніяких умисних тілесних ушкоджень
потерпілому не наносив. Допускає, що потерпілого могли побити його дружина та
син, або інші особи, які вимагали в нього гроші. Зі свого двору він бачив, що
потерпілий кілька годин лежав на землі.

Потерпілий ОСОБА_3 повідомив, що 12 червня 2006 року в
обідній час бачив батька на автобусній зупинці і він не був побитий, говорив,
що купив хліб та йде додому. Наступного дня він заїхав провідати батьків і мати
повідомила, що батька сильно побили. На його запитання про причини та обставини
побиття батько відмовився відповідати, пояснивши, що не хоче, щоб він пішов
з'ясовувати стосунки з особою, що його побила. Каретою „швидкої допомоги"
батька доставили до лікарні, де він помер через кілька днів. З розмов жителів
села він почув, що батька побив ОСОБА_1, тому він мав з ним розмову, в якій
ОСОБА_1 фактично визнав свою вину, погоджуючись з тим, що буде нести за це
кримінальну відповідальність.

Оголошеними та дослідженими в ході часткового судового
слідства матеріалами кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_1 у першому
своєму поясненні (а.с. 4-5) повідомив, що відвів ОСОБА_6 у сад та двічі вдарив
його в обличчя, від чого той упав. Це бачила його дружина, з якою він після
цього пішов додому. Такі ж свідчення ОСОБА_1 дав 19 червня 2006 року, будучи
допитаним як свідок (а.с. 8), та допитаний як підозрюваний (а.с.30-31).

Наступну зміну показів ОСОБА_1 колегія суддів розцінює як
спробу ухилення від справедливого покарання за скоєне, оскільки такі покази
спростовуються іншими доказами у справі.

Оголошеними та дослідженими в судовому засіданні
свідченнями ОСОБА_7 (а.с. 13), які вона підтвердила в суді, встановлено, що 12
червня 2006 року після 13 год
вона проходила мимо клубу с
Тополі і неподалік в саду бачила ОСОБА_1, який тримав за руку ОСОБА_6 а той
просив його не бити. При цьому ОСОБА_6 уже був побитий, у нього була пухла
права сторона обличчя і на губах запечена кров.

4

Згідно висновків судово-медичної експертизи локалізація
та характер заподіяних тілесних ушкоджень відповідає обставинам справи і за
давністю їх спричинення може відповідати строку 12 червня 2007 року (а.с.
49-53).

Судово-медичний експерт Михальчук А.В., який проводив
судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_6, пояснив суду, що у висновку експертизи
він помилково зазначив, що весь комплекс тілесних ушкоджень за давністю їх
виникнення мав місце 12 червня 2006 року, тому слід вважати, що тілесні ушкодження
у вигляді перелому грудини та ребер могли настати, скоріш за все, при
проведенні закритого масажу серця, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2, а решта тілесних
ушкоджень були спричинені потерпілому 12 червня 2006 року. Перелом грудини та
ребер не могли викликати смерть потерпілого.

Оголошеними та досліденими судом поясненнями свідка
ОСОБА_8, травматолога-ортопеда
Козелецької ЦРЛ, встановлено, що через 2-3 дні перебування потерпілого
ОСОБА_6 в лікарні у нього настала зупинка серця і він виконував прямий масаж
серця, в ході якого було чути хруст, тобто поламалися ребра (а.с.86).

Такі свідчення узгоджуються з висновками судово-медичної
експертизи і підтверджують пояснення судово-медичного експерта Михальчука А.В.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, колегія суддів
вважає доведеним, що 12 червня 2006 року близько 13 години ОСОБА_1, побачивши
на своєму городі в с Тополі
Козелецького району ОСОБА_6, та розлютившись на нього за те, що він рвав
цибулю, умисно наніс йому руками та ногами не менше 5-ти ударів в область голови
та не менше 2-х ударів в область живота, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження,
що спричинили смерть потерпілого.

Твердження засудженого про те, що обвинувачення
грунтується лише на його первинних показах, є необгрунтованим, оскільки його
винуватість підтверджена також вищенаведеними показами свідка ОСОБА_7,
потерпілого ОСОБА_3, висновками судово-медичної експертизи та іншими доказами.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 до зустрічі з
засудженим ОСОБА_1 самостійно рухався, незадовго до інциденту з засудженим був
у магазині, де взяв лише дві пляшки пива і не виглядів п"яним чи побитим,
про що повідомила суду ОСОБА_9, продавець магазину (а.с. 169-171).

Доводи засудженого про те, що ОСОБА_6 міг побити хтось
інший суперечить фактичним обставинам справи, оскільки саме після зустрічі з
ОСОБА_1 потерпілий залишився лежати на тому ж місці, де його залишив
засуджений, і саме там його виявив ОСОБА_10 та відвіз додому. Твердження
засудженого про те,

5

що саме ОСОБА_10 і міг побити потерпілого, вимагаючи
гроші, позбавлене логіки і не підтверджується будь-якими іншими доказами, тому
колегія суддів вважає такі доводи надуманими, як і голослівними є його
свідчення про побиття потерпілого іншими особами внаслідок розбійного нападу на
нього.

Сам засуджений не заперечує того, що потерпілий ОСОБА_6
після його уходу залишився
лежати в саду біля клубу і знаходився там протягом п"яти годин, поки його
не відвіз додому ОСОБА_10 Зазначене підтверджує правильність висновків суду про
причетність саме засудженого ОСОБА_1 до заподіяння тілесних ушкоджень
потерпілому, оскільки інших доказів, які б свідчили про контакт з потерпілим
інших осіб за вказаний період по справі не встановлено. В зв'язку з цим
надуманими є і твердження засудженого про те, що хтось інший міг душити потерпілого.

Твердження ОСОБА_1 про фальсифікацію його пояснення від
13 червня 2006 року, а саме те, що в поясненні зазначений час його допиту тоді,
коли ще органам міліції не було відомо про його скоєння, не знайшло свого
підтвердження, оскільки такі дані у поясненні щодо часу його допиту відсутні
(а.с.4-5).

При роз"ясненні права на захист підозрюваний ОСОБА_1
відмовився від послуг адвоката, про що власноруч написав та поставив свій
підпис на протоколі (а.с.23). При пред"явленні обвинувачення 22 червня
2006 року ОСОБА_1 також відмовився від послуг адвоката, про що свідчить
відповідний протокол (а.с. 36). Надалі, з 27 червня 2006 року його права та
інтереси на досудовому слідстві захищав адвокат ОСОБА_11 (а.с. 45), тому
посилання засудженого ОСОБА_1 на порушення його права на захист не містить
ніякого обгрунтування і є безпідставним.

Стосовно доводів засудженого про те, що висновком
судово-медичної експертизи беззаперечно не підтверджено, що саме він заподіяв
тілесні ушкодження потерпілому, колегія суддів зазначає, що висновок СМЕ є не
єдиним, а одним із низки доказів, які були досліджені судом і в своїй
сукупності зазначені докази вказують на причетність ОСОБА_1 до скоєння злочину.
Щодо можливості заподіяння потерпілому наявних у нього тілесних ушкоджень, коли
він мав на голові шапку, експерт Михальчук А.В. відповів ствердно.

Таким чином, апеляція засудженого та його адвоката з
вищезазначених міркувань є необгрунтована та безпідставна.

Доводи адвоката про те, що смерть потерпілого ОСОБА_6
настала під час операції по виправленню вивиху плечової кістки не грунтуються
на будь-яких доказах і є голослівними, оскільки спростовуються висновком
судово-медичної експертизи та свідченнями лікаря ОСОБА_8 щодо часу та причин
смерті потерпілого.

6

Правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_1 за ст.
121 ч. 2 КК України випливає з обставин об'єктивної та суб'єктивної сторони
складу злочину, а також відповідає диспозиції статті, в зв"язку з чим є
невірним твердження адвоката про розбіжність висновків досудового слідства та
суду, а також вихід суду за межі пред"явленого ОСОБА_1 обвинувачення.

Колегія суддів, таким чином, приходить до висновку, що
суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та обгрунтовано
поклав в основу вироку докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_1 у скоєнні
інкримінованого злочину, а також вірно кваліфікував його дії за ст. 121 ч. 2 КК
України.

Призначене засудженому ОСОБА_1 покарання відповідає
тяжкості скоєного злочину, особі винного і є, на думку колегії суддів,
необхідним та достатнім для його виправлення.

Керуючись
ст. Ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2 в
інтересах засудженого залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного
суду Чернігівської області від 14 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1 - без змін.