УХВАЛА

Іменем
України

23
серпня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого
судді Дембовського С. Г.,

суддів / Глиняного В. П., Скавроніка В.М.,

з участю
прокурора Рабінчук Т.
І.

засуджених
ОСОБА_1., ОСОБА_2.

розглянувши
кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1. і ОСОБА_2. на вирок
Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2007 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець с. Себине,

Ново-Одеського
району,

Миколаївської
області,

громадянин
України,

освіта середня,
не одружений,

не працює,
зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1

без

певного місця
проживання,

не судимий, -

засуджений:

за ч. 2
ст. 186 КК України - на чотири роки шість місяців позбавлення волі.

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Бровари, Київської області, громадянин України,
освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
без певного місця проживання, не судимий, -

засуджений:

за ч. 2 ст. 186 КК України - на чотири роки шість місяців
позбавлення волі.

Як вбачається з вироку,ОСОБА_1., 27.10.2006 року, приблизно о 15 годині,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись поблизу перехрестя
вулиць Набережне шосе та Дніпровський узвіз в м. Києві, де побачив раніше не
знайомого гр. ОСОБА_3., із
корисливих мотивів, припускаючи про наявність у останнього будь-якого цінного
майна, з метою його відкритого викрадення вступив у попередню змову з ОСОБА_2.
та невстановленою слідством особою.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи спільно та
узгоджено один з одним,ОСОБА_1. 27.10.2006 року, приблизно о 15 годині 05
хвилин, знаходячись за вказаною вище адресою, згідно відведеній йому ролі в той
час, коли невстановлена слідством особа, знаходячись поряд з ОСОБА_3., своєю
присутністю здійснювала психологічний тиск на останнього, підійшов до
потерпілого та став висловлювати на його адресу погрози застосування
насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я останнього, а саме,
погрози його побити, а ОСОБА_2.,
діючи узгоджено з іншими співучасниками зняв з потерпілого ОСОБА_3.
чоловічу куртку, в якій знаходились гроші. Після чого ОСОБА_2.,ОСОБА_1. та
невстановлена слідством особа відкрито викрали у ОСОБА_3. вказане майно, яке
належить останньому, загальною вартістю 295 гривень, і залишили місце вчинення
злочину.

В апеляції та в доповненнях до неї засудженийОСОБА_1. просить вирок суду
першої інстанції скасувати, а кримінальну справу направити прокурору для
проведення додаткового розслідування.

В апеляції та в доповненнях до неї засуджений ОСОБА_2. просить вирок
районного суду змінити і пом'якшити призначену йому міру покарання.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засуджених, які підтримали свої апеляції та
прокурора, що заперечувала проти них, провівши судові дебати та надавши останнє
слово засудженим, обговоривши
доводи апеляції та

перевіривши
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення
апеляції без задоволення, а вироку - без зміни, з наступних підстав.

ОСОБА_1. свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав і заявив,
що під час попереднього слідства обмовив себе і ОСОБА_2., оскільки слідчим
та працівниками міліції на нього чинився тиск.

ОСОБА_2. також свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, але
незважаючи на невизнання підсудними своєї вини у вчиненні злочинів їх вина
доведена дослідженими під час судового слідства доказами.

Вина засуджених в інкримінованому злочині повністю доведена і
підтверджується дослідженими судом і викладеними у вироку доказами в їх
сукупності.

Так, під час своїх поясненьОСОБА_1. (а. с. 16-19 т. 1) свою вину
визнавав повністю та зазначав, що 27.10.2006 року він зустрівся зі своїм
наглядно знайомим ОСОБА_2. та хлопцем на ім'я ОСОБА_4 і знаходились на вул.
Набережне шосе. Біля рекламного щиту вони побачили раніше незнайомого хлопця і
вирішили його пограбувати. Особисто ОСОБА_2. погодився з цією пропозицією,
оскільки йому потрібні були гроші на прожиття.

Згідно даних, що містяться в протоколі допиту
підозрюваного від 21.11.2006 року (а. с. 54-55 т. 1)ОСОБА_1. повністю підтвердив свої показання, які давав
раніше, та акцентував увагу слідчого на тому, що відповідають дійсності саме ці
його показання, в яких він стверджує, що після викрадення у потерпілого куртки
та грошей, що знаходились в паспорті потерпілого їх наздогнали працівники
міліції разом з потерпілим, який упізнав їх.

22.11.2006 року під час допиту в якості обвинуваченого (а. с. 60 т. 1)ОСОБА_1.
підтвердив всі свої покази та щиро розкаявся і просив його суворо не карати за
вчинений злочин.

Твердження ОСОБА_1. про те, що його показання неправдиві і були дані під
тиском слідчого та працівників міліції є безпідставними. Вони спростовуються
показаннями свідків ОСОБА_5. і ОСОБА_6 на яких засуджений вказав як на осіб, що
чинили на нього тиск. Свідки заперечували застосування до засудженого фізичного
або психічного впливу.

Крім того, вина засуджених підтверджується доказами, які містяться в
кримінальній справі, а саме: в показаннях потерпілого ОСОБА_3 (а. с 30-31 т. 1), свідка
ОСОБА_7. (а. с 34 т. 1), свідка
ОСОБА_8. (а. с. 35-36 т.
1), свідка ОСОБА_9.
(а. с 41 т. 1), в
протоколі огляду та вилучення речового доказу, - куртки чорного кольору (а. с.
22 т. 1), в
протоколі додаткового огляду предмета від 27.10.2006 року (а. с. 23 т. 1), речовим
доказом курткою чорного кольору що належить ОСОБА_3. (а. с 26 т. 1).

Доведеність
вини засуджених у вчиненому злочині не викликає у колегії суддів жодних
сумнівів, оскільки повністю підтверджується доказами, що викладені у вироку.

Отже,
суд першої інстанції, даючи юридичну оцінку зібраним у справі доказам, прийшов
до обґрунтованого висновку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вони відкрито за попередньою змовою групою
осіб, умисно викрали чуже майно, тобто вчинили грабіж, поєднаний з погрозою
застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

Міра покарання призначена ОСОБА_1. і ОСОБА_2. у відповідності із
вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ними
злочину, даних про їх особи, обставини, що обтяжує їх покарання, оскільки
доведено, що вони вчинили злочин у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, колегія суддів не вбачає жодних підстав до скасування чи зміни
вироку, а також до пом'якшення призначеного їм покарання.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції
засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Печерського
районного суду м. Києва від 11 травня 2007 року стосовно них - без зміни.