У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,
при секретарі ОСОБА_15,
за участю прокурора ОСОБА_16,
захисника ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000049 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2014 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше судимого вироком Любарського районного суду Житомирської області від 23.05.2011 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 30.05.2013 р. звільненого умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 10 місяців 4 дні,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 1 075 грн. 80 коп. - судові витрати на проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, о 14 год. 05 січня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин наніс кухонним ножем удар в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_8, внаслідок чого останній помер.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про зміну судових рішень, перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України та призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу. Зазначає, що умислу на вбивство потерпілого він не мав, як сталося вбивство не пам'ятає бо був дуже схвильований, оскільки ОСОБА_8 ображав його дружину та сина.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що органами досудового розслідування було порушено право засудженого на захист, оскільки усупереч вимогам ч. 3 ст. 54 КПК України була прийнята відмова ОСОБА_7 від захисника у випадку, коли його участь є обов'язковою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав свою касаційну скаргу та не підтримав касаційну скаргу засудженого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію його дій та про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що того дня він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпивали спиртні напої, він вийшов із кімнати, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_8 лежить поранений на підлозі, а ОСОБА_7 казав, що не знає як це сталося, після чого витер руки та ніж від крові та пішов викликати швидку; показаннями свідка ОСОБА_10, яка повідомила, що 05 січня 2014 року до неї прибіг ОСОБА_7 та попросив викликати швидку, при цьому він пояснив, що вдарив ОСОБА_8 Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням легень, аорти, що ускладнились розвитком гострої крововтрати, даними акту судової психолого-психіатричної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_7 у минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждає ними в даний час, у період часу, до якого відноситься інкримінований йому вчинок, в стані фізіологічного афекту не перебував, а просто знаходився у стані простого алкогольного сп'яніння, даними протоколу огляду місця події, даними висновків судово-імунологічної, судово-наркологічної, судово-цитологічної, медико-криміналістичної експертиз та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Приведені дані свідчать, що ОСОБА_7 у стані сильного душевного хвилювання, фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність, не перебував.

Таким чином, дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Отже, доводи засудженого, викладені в касаційній скарзі, в цій частині не підлягають задоволенню.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, конкретні обставини справи, особу винного, який раніше судимий, будучи умовно-достроково звільненим, вчинив новий особливо тяжкий злочин, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина, обставини, що пом'якшують покарання, - щире каяття, а також те, що після вчинення злочину ОСОБА_7 викликав швидку допомогу, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому наближеного до мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винним.

Також суд правильно призначив засудженому ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 71 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження і виніс в цій частині мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що засуджений вчинив особливо тяжкий злочин, унаслідок якого загинула людина, колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення засудженому покарання на підставі ст. 69 КК України, про що ставиться питання в його касаційній скарзі.

Оскільки в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_7 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання, вона в цій частині задоволенню не підлягає.

В той же час, доводи захисника про порушення права на захист засудженого ОСОБА_7, оскільки матеріали провадження містять протокол проведення слідчого експерименту від 15 січня 2014 року за участю ОСОБА_7 без захисника, є слушними та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов'язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Як убачається з матеріалів провадження, 05 січня 2014 року ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому посилання у вироку місцевого суду та ухвалі апеляційного суду на даний протокол слідчого експерименту, який був проведений без участі захисника, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 87 КПК України підлягає виключенню. З цих же підстав, у порядку ст. 433 КПК України підлягають виключенню із судових рішень і посилання на висновок додаткової судово-медичної експертизи № 282/8 від 21 лютого 2014 року, оскільки даний висновок зроблений на підставі даних вищевказаного слідчого експерименту.

Проте таке виключення, на думку колегії суддів, не впливає на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки по справі зібрано достатньо інших належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування судових рішень у провадженні, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключити з мотивувальних частин судових рішень посилання на протокол проведення слідчого експерименту від 15 січня 2014 року за участю ОСОБА_11 та в порядку ст. 433 КПК України висновок додаткової судово-медичної експертизи № 282/8 від 21 лютого 2014 року.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ____________________ ________________

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14