ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

за участю прокурора ОСОБА_10,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 09 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців із позбавленням права обіймати посади працівників правоохоронних органів на строк 1 рік;

За ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_1 виправдано.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку тривалістю 1 рік і 6 місяців та покладенням обов'язків, визначених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України,

раніше не судимого,

- за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади працівників правоохоронних органів на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади працівників правоохоронних органів на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку тривалістю 1 рік і 6 місяців та покладенням обов'язків, визначених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України,

раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку тривалістю 1 рік і 6 місяців та покладенням обов'язків, визначених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Апеляційний суд, відмовивши у задоволенні апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, частково задовольнивши апеляцію засудженого ОСОБА_1, вирок місцевого суду змінив: виключив із вироку рішення суду про застосування щодо нього положень ст. 76 КК України. У решті вирок щодо ОСОБА_1, а також вирок щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнано винуватими та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які обіймали посади інспекторів патрульної служби 1 роти патрульної служби ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, та відповідно до посадових обов'язків були уповноважені виявляти, попереджати адміністративні та кримінальні правопорушення, користуваючись повноваженнями, визначеними Законом України «Про міліцію», Кодексом про адміністративні правопорушення та Статутом патрульно-постової служби, виступали посадовими особами, що здійснюють функції представників влади.

24 квітня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступили на службу по охороні громадського порядку на території Дзержинського району м. Харкова, будучи у складі автопатруля на службовому автомобілі «Шкода-Октавия», реєстраційний номер НОМЕР_1. 25 квітня 2011 року у період часу приблизно з 03:40 год. до 04:05 год. під час виконання покладених на них посадових обов'язків вони брали участь у затриманні ОСОБА_4, який при появі вищевказаного автомобіля зі спеціальними впізнавальними знаками в районі будинку № 12а біля клубу «Галактика» безпричинно намагався втекти.

Після фактичного затримання зазначеної особи біля будинку АДРЕСА_1, встановивши, що вищевказана особа перебуває у стані алкогольного сп'яніння та підозрюючи його у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, зазначені працівники міліції не склали якого-небудь протоколу про затримання ОСОБА_4 При цьому водій службового автомобіля та ОСОБА_2 посадили останнього на заднє сидіння, ОСОБА_2 сів поряд з ним та утримував його за шию та одяг в області плеча, не даючи йому втекти. У цей час ОСОБА_1 підійшов до автомобіля та маючи умисел на застосування фізичного насильства, став витягувати ОСОБА_4 з автомобіля та перевищивши свої службові обов'язки, діючи умисно наніс потерпілому кілька ударів руками по обличчю, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Водночас ОСОБА_2, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, усвідомлюючи злочинний характер дій ОСОБА_1, діючи з непрямим умислом, будучи в силу свого службового становища зобов'язаним припинити порушення закону, від кого б вони не виходили, не вжив заходів для припинення протиправних дій ОСОБА_1, чим сприяв вчиненню злочину у виді пособництва.

Крім цього, 25 квітня 2011 року приблизно о 04:00 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. 23 Серпня у м. Харкові, ОСОБА_2 з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, вилучив у ОСОБА_4 кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» на його ім'я, яку передав ОСОБА_3, повідомивши йому секретний пін-код та попросив перевірити наявність на рахунку ОСОБА_4 грошових коштів. ОСОБА_3 використав картку у банкоматі № САНА6988, розташованому за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 38, однак не довів злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали з його волі, оскільки на рахунку ОСОБА_5 були відсутні грошові кошти, зняття яких можливо було б здійснити через банкомат.

У касаційній скарзі з доповненням до неї прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оскаржуючи рішення суду про виправдання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та виключення із обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України посилання на ч. 2 ст. 27 КК України, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону при призначенні покарання засудженим та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів. Зазначає, що судом повною мірою не було враховано тяжкість злочинів, віднесених до категорії тяжких та їх суспільну небезпеку, наявність корисливого мотиву у діях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляції прокурора, висновки про правильність рішення місцевого суду про призначення покарання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із застосуванням ст. 75 КК України належним чином не мотивував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу з доповненнями до неї в частині доводів про необґрунтоване застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та правильність кваліфікації вчинених ними дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Приймаючи рішення про призначення покарання засудженим, у тому числі про звільнення ОСОБА_1, ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд послався на тяжкість злочинів, дані про особу підсудних, відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Суд апеляційної інстанції визнав правильними ці висновки місцевого суду.

У поданій апеляції прокурор порушував питання про постановлення нового вироку у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання конкретній тяжкості вчинених злочинів та навів відповідні доводи на обґрунтування своїх вимог. Водночас прокурор не заперечував висновки суду про можливість звільнення засудженого ОСОБА_3 від реального відбування покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України з випробуванням, не погоджуючись з терміном іспитового строку, визначеного місцевим судом.

При цьому, положеннями ст. 377 КПК України 1960 року передбачено, що зміст ухвали апеляційного суду повинен містити виклад суті апеляції, короткий зміст пояснень осіб, які брали участь у судовому засіданні, і докладні мотиви прийнятого судом рішення. В ухвалі повинні бути проаналізовані і співставлені з наявними у справі доказами доводи апеляції і на них має бути дана вичерпна відповідь, а у разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Як убачається із матеріалів справи, апеляційний суд у своєму рішенні формально послався на обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині призначення покарання, однак доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особам засуджених, неправильне застосування кримінального закону ретельно не перевірив та докладних мотивів їх спростування не навів.

Зокрема, визнаючи правильним рішення місцевого суду про необхідність звільнення ОСОБА_1, ОСОБА_2 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тяжкості конкретних вчинених ними злочинів у сфері службової діяльності, що відносяться до категорії тяжких, обставинам їх вчинення, суспільній небезпеці, не проаналізував мотивів та мети вчинених дій та у повному обсязі не мотивував висновків про можливість виправлення засуджених без реального відбування покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - скасуванню із направленням справи на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді суду необхідно вжити всіх передбачених законом заходів до повного, всебічного й об'єктивного розгляду справи, дати висновкам суду першої інстанції належну оцінку, перевірити доводи поданих апеляцій та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі викладеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9