Справа № 359/2130/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/509/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 10 18.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

при секретарі: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року, якою йому було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання умовно-достроково,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2014 року ОСОБА_8 було засуджено за ч.2 ст.156 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в дитячих закладах та установах системи освіти строком на три роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2014 року вирок був змінений в частині основного покарання та із застосуванням ст. 69 КК України йому було пом`якшено покарання до трьох років позбавлення волі.

11 березня 2015 року захисник ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року йому було відмовлено. Своє рішення суд обґрунтував тим, що засуджений не став на шлях виправлення, як того вимагає ст.81 КК України.

Не погоджуючись, захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.

В обґрунтування зазначених вимог стверджує, що висновки адміністрації колонії про те, що ОСОБА_8 свою вину не визнав та не намагався виправитися шляхом праці, є такими, що не відповідають дійсності. Так, саме завдяки щирому каяттю ОСОБА_8 ухвалою апеляційного суду йому було пом`якшено покарання. Також, з липня по вересень 2014 року засуджений ОСОБА_8 працював на обробці овочевої продукції, проте виправна установа не зазначила даний факт у офіційних документах.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання не мав жодних стягнень, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має заохочення, також є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та за все своє життя не притягувався навіть до адміністративної відповідальності.

На думку захисника, суд не перевірив ту обставину, що під час розгляду питання відносно ОСОБА_8 на комісії по умовно-достроковому звільненні, ні його, ні засудженого не було про це повідомлено, про що свідчить відсутність в матеріалах особової справи протоколу засідання комісії та підпису засудженого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вироком Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2014 року засуджений за ч.2 ст.156 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в дитячих закладах та установах системи освіти строком на три роки. Колегією суддів у кримінальних справах апеляційного суду Київської області вирок був змінений та пом`якшено основне покарання до трьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислюється з 20 січня 2014 року, кінець строку 02 вересня 2015 року (зараховано строк попереднього ув`язнення з 02 грудня 2011 року по 19 квітня 2013 року).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_8 під час утримання в Київському слідчому ізоляторі порушення вимог режиму утримання останній не допускав, заохочень не мав. За період відбування покарання в Бориспільській виправній колонії № 119 зарекомендував себе посередньо, порушень вимог режиму не допускав, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має одне заохочення, поставлені завдання виконує сумлінно та якісно, законні вимоги представників адміністрації виконує. Також бере участь у суспільно-корисній праці, будує позитивні плани на майбутнє, вину за вироком не визнав.

Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 визнав свою вину та щиро розкаявся, зокрема під час апеляційного розгляду справи є такими, що не відповідають дійсним обставинам, оскільки, як убачається з ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2014 року, свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, він не визнавав.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Той факт, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 порушень вимог режиму не допускав та має одне заохочення, є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, на думку колегії суддів, не може бути безумовною підставою для застосування до останнього умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину, зокрема посягання на статеву недоторканість та заподіяння шкоди таким суспільним відносинам та соціальним цінностям, як нормальний фізичний і психічний розвиток неповнолітніх, здоров`я, честь і гідність особи, а також факт невизнання ОСОБА_8 своєї вини, колегія суддів вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання та дійшов правильного висновку, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів належного виправлення.

Доводи апелянта про те, що розгляд питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 спостережною комісією при Бориспільській РДА Київської області відбувався без участі засудженого та його захисника, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не впливають на його законність та обґрунтованість.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права, і обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання.

Отже, ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляцію захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2015 року, якою захиснику ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Cуддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2