Справа № 500/5241/13-к
Провадження № 1-кп/500/278/13
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

31 жовтня 2013 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Яковенка І.І.,

за участю: секретаря судового засідання Наконечної В.А.,

прокурора Воробйової І.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1,

потерпілих: ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 кримінальне провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_1, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, українця, з повною середнього та незакінченою вищою освітою, не одруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

раніше судимого:

24.02.2010 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1 020 грн.;

23.12.2010 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, в силу ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України повністю приєднане покарання за попереднім вироком у вигляді штрафу та остаточно визначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1 020 грн., звільненого 28.02.2012 р. на підставі постанови Менського районного суду Чернігівської області від 20.02.2012 р. в силу ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 4 місяці та 22 дні;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 198 КК України,

встановив:

1. В період часу з травня 2012 року по початок червня 2013 року, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, пообіцяв ОСОБА_2 допомогу в оформленні документів на право власності на квартиру НОМЕР_6, розташовану по АДРЕСА_2, достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, отримавши її згоду, заволодів належними їй грошима в сумі 4 500 грн. Крім цього, ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошима ОСОБА_2 на суму 3 200 грн., які пообіцяв передати ОСОБА_5 в якості оплати за вищевказану квартиру, однак цю суму грошей він ОСОБА_5 не передавав, та заволодів грошима ОСОБА_2 на загальну суму 7 700 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

2. Крім того, в кінці вересня 2012 року приблизно о 19:00 годині, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1, знаходячись на подвір'ї будинку АДРЕСА_3, умисно, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_6 у вересні 2012 року у вказаному будинку таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia X1-01» вартістю 300 грн., який належав ОСОБА_7, придбав у ОСОБА_6 вказаний мобільний телефон за 70 грн.

3. Далі, в період часу з червня по липень 2013 року, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_8, пообіцяв останній допомогу у здійсненні будівельних робіт по місцю її мешкання в квартирі АДРЕСА_4, і знаходячись там, отримав від ОСОБА_9 гроші в сумі 650 грн. в якості оплати за придбання будівельних матеріалів, однак, достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, жодних робіт не виконав, гроші привласнив та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв останній матеріальний збиток на вищевказану суму.

4. Крім того, в період часу з 29 липня по 20 серпня 2013 року, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_3, пообіцяв останньому працевлаштувати його на судні іноземного судновласника на посаду механіка. Достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, 30 липня 2013 року, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_1, на перехресті вул. Фанагорійська та вул. Фортечночної в м. Ізмаїлі Одеської області, отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 1 400 грн. та 100 доларів США, що за курсом НБ України складає 800 грн. Крім цього, ОСОБА_1 шляхом зловживання довірою ОСОБА_3, 31 липня 2013 року, приблизно о 14:00 годині, біля судноремонтного заводу, розташованого по вул. Артема, 1 в м. Ізмаїлі Одеської області, отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 800 грн., однак останнього не працевлаштував, гроші привласнив та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_3 матеріальний збиток на суму 3 000 грн.

5. Крім того, в період часу з 29 липня по 20 серпня 2013 року, ОСОБА_1, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_4, пообіцяв останньому працевлаштувати його на судні іноземного судновласника на посаду моториста. Достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, в перших числах серпня 2013 року, приблизно о 18:00 годині, більш точну дату встановити не надалось можливим, ОСОБА_1 на перехресті вул. Фанагорійська та вул. Фортечна в м. Ізмаїл Одеської області, заволодів грошима ОСОБА_4 в сумі 2 000 грн. Крім цього, ОСОБА_1 шляхом зловживання довірою 04 серпня 2013 року, приблизно о 16:00 годині, на автобусній зупинці, розташованій по вул. Комсомольській в м. Ізмаїл Одеської області, отримав від ОСОБА_4 гроші в сумі 1 000 грн., однак останнього не працевлаштував, гроші привласнив та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 3 000 грн.

6. Крім того, в період часу з 14 по 20 серпня 2013 року, більш точні дати та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_10, пообіцяв останньому допомогу в працевлаштуванні на судні іноземного судновласника. Достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, 14 серпня 2013 року, приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_1, на перехресті вул. Чкалова та вул. Червонофлотської в м. Ізмаїлі Одеської області, отримав від ОСОБА_10 гроші в сумі 600 грн. Крім цього, ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_10, 14 серпня 2013 року, приблизно о 13:00 годині, біля магазину «Паляниця», розташованого по вул. Фанагорійській в м. Ізмаїлі Одеської області, отримав від ОСОБА_10 гроші в сумі 400 грн., однак останнього не працевлаштував, гроші привласнив та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 1 000 грн.

7. Крім того, в період часу з 20 по 28 серпня 2013 року, ОСОБА_1 умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_11, пообіцяв останньому, працевлаштувати його на судні іноземного судновласника на посаду матроса. Достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, в період з 22 по 26 серпня 2013 року, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1 в центрі м. Ізмаїла Одеської області отримав від ОСОБА_11 гроші в сумі 1 750 грн., однак останнього не працевлаштував, гроші привласнив та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 повністю визнав себе винуватим в обсязі предявлених йому обвинувачень за епізодами заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також за епізодом придбання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, що мало місце в кінці вересня 2012 р. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини цих злочинів, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

За епізодами заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 вину свою визнав частково, пояснивши, що він не оспорює обставини вчинення ним цих злочинів, але не згодний із сумами грошових коштів, якими він заволодів, визнає, що заволодів грошима ОСОБА_3 в сумі 1 650 грн., ОСОБА_4 1 150 грн.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення з нього відповідно 1 000 грн. та 1 750 грн., визнав у повному обсязі та не оспорював їхні розміри, погодився на їх розгляд у відсутності потерпілих, цивільні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з нього по 3 000 грн. визнав частково: позов ОСОБА_3 на суму 1 650 грн., позов ОСОБА_4 на суму 1 150 грн.

Так, обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_2 пояснив, що приблизно рік назад він стояв біля магазину «Іванушка» і до нього підійшла мати ОСОБА_2 і запропонувала допомогти своїй донці в оформленні документів. Він пообіцяв потерпілій ОСОБА_2 оформити документи на будинок, але витрачав гроші на власні потреби і тільки обіцяв, що зробить документи, обманюючи потерпілу. До липня 2013 року кожного місяця він приходив до ОСОБА_2, в якої брав грошові кошти, а в липні 2013 року він дізнався, що остання звернулася із заявою до міліції. Всього він заволодів грошима потерпілої ОСОБА_2 на загальну суму 7 700 грн., а документи по сьогодні не оформлені.

По епізоду заздалегідь не обіцяного придбання майна, завідомо отриманого злочинним шляхом, обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що приблизно у вересні жовтні 2012 року на пропозицію ОСОБА_6 він придбав мобільний телефон, за що привозив тому продукти. Вказаний телефон він повернув співробітникам міліції 03.01.2013 р. Також обвинувачений ОСОБА_1 пояснив, що йому було відомо, що ОСОБА_6 вкрав вказаний телефон, і він усвідомлював, що може понести за це покарання.

По епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що в середині липня 2013 року він домовився з потерпілою ОСОБА_8 залити подвір'я її будинку, розташованого на перехресті вул. Чкалова та вул. Железнякова, за що та передала йому 500 та 150 грн. Потерпіла дзвонила йому два рази, а потім він дізнався, що та звернулася в міліцію із заявою. Вони домовлялися, що він повинен був виконати роботу через 1 2 тижня, проте він так і не почав її робити. На теперішній час шкода потерпілій відшкодована.

За епізодом заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_3, обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з потерпілим близько 20 років. Він пообіцяв ОСОБА_3, що влаштує того в рейс. Коли вони зустрілися, потерпілий ОСОБА_3 передав йому 100 доларів США, через два дні вони зустрілися біля судноремонтного заводу, і потерпілий передав йому ще 850 грн. Він пообіцяв ОСОБА_3, що останній піде в рейс 18.08.2013 р., проте він не думав того влаштовувати. Також для правдоподібності, він взяв у потерпілого документи. Гроші в сумі 100 доларів США він взяв начебто за поїздку в м. Одеса, а 850 грн. начебто за проходження медичної комісії. Більше ніяких грошей потерпілий ОСОБА_3 йому не передавав.

За епізодом заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_4, обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він обіцяв потерпілому, ОСОБА_4, що влаштує останнього в рейс, за що той за два рази передав йому гроші на суму 1 150 грн. Коли вони зустрілися перший раз, то потерпілий ОСОБА_4 передав йому документи, через декілька днів вони зустрілися на розі вул. Комсомольської та просп. Суворова, і потерпілий передав йому 150 грн., після чого 15.08.2013 р. той передав йому ще 350 грн., а потім ще 650 грн. Отримані гроші він витратив на власні потреби. Він не збирався допомагати потерпілому. Більше ніяких грошей потерпілий ОСОБА_4 йому не передавав.

По епізодам заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11, обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до нього за допомогою у влаштуванні в закордонний рейс, за що на перехресті вул. Червонофлотської та Чкалова передав йому документи та 600 грн., а потім вони зустрілися на вул. Фанагорійській, де потерпілий також передав йому ще 400 грн. Потерпілому ОСОБА_11 він також пообіцяв допомогти піти в рейс, за що останній за два рази передав йому 1 750 грн. перший раз поблизу бару «У Фонтана», а другий раз він не памятає точно. Влаштовувати потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рейс він не збирався, а отримані гроші витратив на власні потреби.

Також ОСОБА_1 пояснив, що про деталі оформлення документів для поїздки в закордонний рейс він дізнався з мережі Інтернет, а також з власного досвіду, оскільки він раніше судимий за вчинення таких же злочинів, хоча насправді він ніколи таким оформленням не займався.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_1 своєї вини в обсязі пред'явлених йому обвинувачень за епізодами заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також за епізодом придбання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, що мало місце в кінці вересня 2012 р., а також те, що він не піддавав сумніву обставини справи, викладені в обвинувальних актах по цим епізодам та розміри цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У звязку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів за цими епізодами допитом обвинуваченого ОСОБА_1, потерпілої ОСОБА_12, дослідженням вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2013 р., а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом розяснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї вини за вказаними епізодами, вина ОСОБА_1 по цим епізодам також повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_2 та копією вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2013 р.

Так, потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона домовилася з ОСОБА_5 про продаж будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5, який не був оформлений. Вона давала ОСОБА_1 гроші на оформлення документів на вказаний будинок, та всього передала йому гроші в сумі 7 700 грн., але ОСОБА_1 так і не оформив їй документи та гроші не повернув.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме в тому, що він наприкінці вересня 2012 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_3, таємно викрав з кишені брюк ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Nokia X1-01», вартістю 300 грн. з сім-карткою оператора мобільного зв'язку «Київстар» вартістю 10 грн.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_1 за епізодами заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, його вина за цими епізодами також повністю підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні дав детальні пояснення про обставини вчинення відносно нього ОСОБА_1 злочину та показав, що 29 чи 30 липня 2013 року ОСОБА_1 по телефону пообіцяв йому, що допоможе піти в рейс. Вони зустрілися на перехресті вул. Фанагорійської та вул. Фортечної і він передав ОСОБА_1 документи а також гроші: 100 доларів США та 1 400 грн. Потім ОСОБА_1 подзвонив, та сказав, що необхідно ще 800 грн. на відкриття візи. Через день ОСОБА_1 подзвонив йому, і сказав, що потрібні ще люди, оскільки проводиться набір двох екіпажів, і він подзвонив своєму знайомому ОСОБА_4, якому дав номер телефону ОСОБА_1 Ще через тиждень, ОСОБА_1 подзвонив йому та повідомив, що йому потрібні ще люди для рядового складу екіпажу, у зв'язку з чим він повідомив про це ОСОБА_10 ОСОБА_1 обіцяв відправити його в рейс 17 18 серпня 2013 року, але потім з ним не можна було звязатися. Згодом він зустрівся з ОСОБА_1, і той повернув йому документи, проте гроші не повернув. Також потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що від ОСОБА_1 він зрозумів, що його тесть капітан судна, і дав тому можливість заробити грошей на наборі команди. ОСОБА_1 розказував йому дрібні деталі, про які необізнані особи не могли знати, тому у нього виникла довіра до ОСОБА_1

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні також дав детальні пояснення про обставини вчинення відносно нього ОСОБА_1 злочину та показав, що в перших числах серпня 2013 року його знайомий ОСОБА_3 подзвонив йому та запропонував піти в рейс. Він подзвонив по номеру, який йому повідомив ОСОБА_13 і вони поговорили з ОСОБА_1, з яким вони домовилися зустрітися. В той же день вони зустрілися на перехресті вул. Фанагорійська та Фортечна, де він передав ОСОБА_1 документи та 2 000 грн. за оплату послуг останнього та за оформлення сертифікату, якого начебто не вистачало та за оформлення візи. Через деякий час вони знов зустрілися на зупинці 16-го автобуса по вул. Комсомольській, і він передав ОСОБА_1 1 000 грн. на поїздку в м. Київ та оплату послуг. ОСОБА_1 казав, що все добре, що 18.08.2013 р. він піде в рейс, але потім пропав. Згодом ОСОБА_3 повідомив йому, що ОСОБА_1 буде в суді, де вони з ним зустрілися та домовилися про повернення документів. Потерпілий найдюк В.П. також пояснив, що ОСОБА_1 викликав у нього довіру, оскільки дуже добре був обізнаним у дрібних деталях оформлення рейсу.

Суд не приймає до уваги та критично оцінює показання ОСОБА_1 про те, що він заволодів грошима ОСОБА_3 лише на суму 1 650 грн., а грошима ОСОБА_4 лише на суму 1 150 грн., оскільки ці покази обвинуваченого повністю спростовуються показами потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст. 384 КК України, в судовому засіданні досить детально розповіли про обставини передання ними грошових коштів ОСОБА_1, а саме про час, місце, суму, і за що саме ОСОБА_1 брав у них ці кошти. ОСОБА_1 же у судовому засіданні, погодившись з показаннями потерпілих про обставини передання йому грошових коштів, чітко не міг пояснити, які суми потерпілі передавали йому і за що саме, хоча наполягав на тому, що від ОСОБА_3 він отримав загальну суму в розмірі 1 650 грн., а від ОСОБА_4 1 150 грн. Крім того, приймаючи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні шести епізодів шахрайства, по кожному з яких він отримував від потерпілих різни суми грошових коштів частинами, а потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали справу лише з обвинуваченим ОСОБА_1, то суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_1 міг заплутатися в тому, які саме суми грошових коштів він барв у потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а показання потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є достовірними.

Таким чином, суд вважає, що досліджені судом докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємоповязаними для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії:

за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно;

за ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяне придбання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість, особу винного, а також обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_1 вчинив злочини середньої тяжкості.

ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується посередньо, як особа, що схильна вчиняти злочини та правопорушення, на шлях виправлення на став, за характером хитрий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України помякшують покарання ОСОБА_1 за епізодом заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_2 та за епізодом придбання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, що мало місце в кінці вересня 2012 р., суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. За іншими епізодами обставин, що відповідно до ст. 66 КК України помякшують покарання ОСОБА_1, суд не вбачає, оскільки ОСОБА_1, визнавши свою вину за цими епізодами, фактично не розкаявся у їх вчиненні. Про це, зокрема, свідчить і те, що, незважаючи на наявність в провадженні суду кримінального провадження, ОСОБА_1 продовжував вчинювати злочини.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_1, суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що винуватому ОСОБА_1 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 190 та ст. 198 КК України.

Вказані обставини справи дають підстави суду визначити обвинуваченому ОСОБА_1 покарання в силу ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

При призначенні покарання винному ОСОБА_1 суд враховує те, що він вчинив злочини протягом невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року, яким він був засуджений за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, в силу ст. ст. 70, 71 КК України до трьох років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1 020 грн., від відбування якого він був звільнений в силу ст. 81 КК України умовно-достроково на один рік чотири місяці та двадцять два дні. При цьому суд також враховує те, що штраф в розмірі 1 020 грн. також не був сплачений ОСОБА_1, що підтверджується відповідною довідкою Ізмаїльського міськрайонного суду (а.с. 61).

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що в силу ч. 4 ст. 81 КК України ОСОБА_1 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Таким чином, в силу ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України ОСОБА_1 з невідбутої ним частини покарання у вигляді одного року чотирьох місяців та двадцяти двох днів позбавлення волі, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, шість місяців позбавлення волі.

При цьому, основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн. у відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України складанню із покаранням у вигляді позбавлення волі не підлягає та повинне виконуватися окремо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, у зв'язку з тим, що ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2013 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 18.11.2013 р. З метою запобігання спробам переховатися від суду, вчинити інший злочин, а також забезпечення виконання вироку суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_1 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, у зв'язку з чим строк покарання ОСОБА_1 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 31 жовтня 2013 року, зарахувавши таким чином в строк його покарання строк тримання його під вартою з 31 жовтня 2013 року до набрання вироком законної сили.

При вирішенні цивільних позовів, предявлених потерпілими ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_1 відповідно 3 000 грн., 3 000 грн., 1 000 грн. та 1 750 грн. в якості відшкодування завданої злочинами майнової шкоди, суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_1 повністю визнав предявлені позови потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які не зявилися до суду (абз. 2 ч. 1 ст. 326 КПК України), суд також керується положеннями ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, із вказаної норми права випливає, що майнову шкоду, завдану потерпілим ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_1, який вчинив злочини, в результаті яких і виникла у потерпілих майнова шкода, його вина повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом, та з нього на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 3 000 грн. матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_4 3 000 грн., на користь ОСОБА_10 1 000 грн., на користь ОСОБА_11 1 750 грн.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 198 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки;

за ст. 198 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді позбавлення волі строком на два роки шість місяців.

В силу ст. 71 КК України ОСОБА_1 з частково невідбутого ним покарання у вигляді одного року чотирьох місяців двадцяти двох днів позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, шість місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_1 до відбування визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки та в силу ч. 3 ст. 72 КК України штраф в розмірі 1 020 грн., який виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_1 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_1 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 31 жовтня 2013 року.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) 3 000 (три тисячі) гривень в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3) 3 000 (три тисячі) гривень в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4) 1 000 (одну тисячу) гривень в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_5) 1 750 (одну тисячу сімсот п'ятдесят) гривень в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_1, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду І.І. Яковенко