ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1954/15-к
провадження № 1-кп/753/203/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Малині Малинського району Житомирської області, є громадянином України, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює муляром в ТОВ «Інтер-Газ-Технології», зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимий 17.11.2010 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 до двох років позбавлення волі, 03.08.2012 року звільнений з Ізяславської ВК №31 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:
11 листопада 2014 року о 20 години 20 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 158, побачив автомобіль марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , біля якого нікого не було та в нього виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , підійшов до вказаного автомобіля та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що передні водійські двері виявились не замкненими, відкрив їх та шляхом вільного доступу проник до салону автомобіля. Перебуваючи в салоні автомобіля марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , повторно, таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_7 , а саме: сонцезахисні окуляри «Protection» СЄ та ніж розкладний «метелик» на загальну суму 240 гривень та поклав викрадене майно до кишені куртки, в яку був одягнений. Після чого, ОСОБА_3 намагався зникнути з місця події, але свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий свідками події на місці вчинення злочину з викраденим майном. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 240 гривень.

05 березня 2015 року між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України укладено угоду про примирення.

Згідно даної угоди потерпілий і підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана його згода на призначення визначеного угодою покарання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Відповідно до умов цієї угоди, сторони домовилися, що потерпілий відмовляється заявляти цивільний позов.

Сторони узгодили покарання ОСОБА_3 а саме: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки і два місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим (підозрюваним) про примирення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення, вважаючи, що при її укладенні дотримані вимоги закону.

Обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_7 та захисник в судовому засіданні просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винуватим, згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що сторони повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим ОСОБА_3 , цілком розуміють права обвинуваченого, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає встановленим в судовому засіданні, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і йому належить призначити узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 376, 475 КПК України, суд

п р и с у д и в:
затвердити угоду від 05 березня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 02 березня 2015 року покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і два місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: