Справа № 11-335/2007 р. Головуючий
у І інстанції Шипов І.М.
ст. 165 ч.2 КК (1960 р.) Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого Щербакова О.С.

суддів
Шахової О.Г., Рудомьотової С.Г.

з
участю прокурора Гапєєвої Н.П.

адвоката
ОСОБА_1.

представника
цивільного позивача ОСОБА_2.

засудженого
ОСОБА_3.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_3. на вирок Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 27 лютого 2007 року.

Цім вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
с. Сивки Чернігівського району і області, з вищою освітою, не працює, не
судимий, житель м. Чернігова, АДРЕСА_1, -

засуджений за ч.2 ст.167 КК України (1960 р.) до 2 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади строком на один
рік.

На підставі ст. 49 КК України суд звільнив
ОСОБА_3. від відбування покарання в зв"язку з закінченням строків
давності.

Суд
залишив без розгляду цивільний позов КП „Чернігівоблагроліс"

Як встановив суд, ОСОБА_3, займаючи з 01.08.1992 року по
25.12.2000 року посаду генерального директора Чернігівської обласної
виробного-господарської асоціації по веденню лісового господарства в колгоспних
і радгоспних лісах „Облміжколгоспліс", а з 26.12.2000 року по 23.01.2006
року посаду директора обласного спеціалізованого комунального підприємства
„Чернігівоблагроліс", здійснюючи керівництво діяльністю асоціації (підприємства),
несучи персональну відповідальність за виконання

2

покладених на апарат асоціації завдань, здійснюючи
організаційно-розпорядчі функції і будучи таким чином посадовою та службовою
особою, допустив халатність, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом
державним інтересам.

Так, ОСОБА_3., неналежно виконуючи свої
службові обов"язки, через несумлінне ставлення до них, в порушення вимог
п. 16 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №92 від 27.04.2000 року, не забезпечив переоцінку
трьох літніх щитових будиночків НОМЕР_1, розташованих на базі відпочинку в
АДРЕСА_2. У зв"язку з не проведенням переоцінки три літні щитові будиночки
НОМЕР_1 були відчужені ОСОБА_4. за заниженою вартістю - 250 грн.

Згодом, згідно договору купівлі - продажу від
11.01.2005 року ОСОБА_3. придбав у ОСОБА_4. три літні щитові будиночки за ціною
1260 грн.

Розпорядженням Чернігівської обласної
державної адміністрації №708

від 24.11.2000 року передано в повне
господарське відання підприємству

„Чернігівоблагроліс" майно,
що належало обласній асоціації

„Облмежколгоспліс". Тому, внаслідок не
проведення переоцінки та продажі вищевказаних будиночків, Чернігівській
обласній раді в особі обласного спеціалізованого комунального підприємства
„Чернігівоблагроліс", з урахуванням надходження в касу асоціації 250 грн.
за реалізацію будиночків, завдана шкода на суму 28961 грн., що є тяжкими
наслідками.

В апеляції засуджений ОСОБА_3. просить
вказаний вирок суду від 27.02.2007 року скасувати, як незаконний, а його
виправдати, посилаючись на те, що:

у матеріалах кримінальної справи немає
жодного належного доказу, який би вказував на те, що власником трьох літніх
щитових будиночків є чи повинно бути ОКП „Чернігівоблагроліс", а тим
більше, якщо ці будиночки самочинно побудовані, що передбачено ЦК України;

пред"явлене йому обвинувачення за ст.
167 ч.2 КК України (1960 р.) за своїм змістом суперечливе, неконкретне, не
відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на припущеннях;

власником будиночків, які були самочинно
збудовані, ніхто ніколи не був, в матеріалах справи відсутні документи про
право власності на ці споруди, а тому вони не можуть бути предметом
купівлі-продажу;

суд не звернув уваги, що дослідження фахівця
ОСОБА_5. проводились з порушенням чинного законодавства, містять суперечності,
а тому є безпідставними;

на день оформлення договору купівлі-продажу будиночків форма власності
асоціації „Облміжколгоспліс" відносилась до колективної власності, а тому
підприємство при здійсненні господарської та іншої діяльності мало право з
власної ініціативи приймати будь-які рішення;

ревізійна комісія асоціації „Облміжколгоспліс" під
час перевірок фінансово-господарської діяльності останньої не встановила фактів
порушень чинного законодавства в тому числі стосовно відчуження літніх

3

щитових будиночків, а тому у прокурора не було приводів і
підстав через п"ять років після ліквідації підприємства порушувати
кримінальну справу відносно посадових осіб асоціації „Облміжколгоспліс";

суд у вироку послався на копії документів,
які не можуть бути джерелом доказів, оскільки оформлені неналежним чином;

суд,
постановляючи вирок, не виконав вимоги ст. 324 КГЖ України.

Заслухавши доповідача, виступи засудженого
ОСОБА_3. та адвоката ОСОБА_1., які просили скасувати вирок та виправдати
засудженого, міркування прокурора по необхідність залишення вироку без зміни,
думку представника цивільного позивача щодо цивільного позову, дослідивши
матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів кримінальної
справи, вирок відносно ОСОБА_3. постановлений судом з рядом порушень чинного
кримінально-процесуального законодавства. Суд при судовому розгляді кримінальної
справи допустив неповноту судового слідства, залишивши недослідженими такі
обставини, з"ясування яких може мати істотне значення для правильного
вирішення справи.

Так, визнаючи ОСОБА_3. винним за ст. 167 ч.2
КК України (1960 р.) суд не розкрив, які саме тяжкі наслідки в результаті
допущеної ОСОБА_3. халатності спричинені державним інтересам; не дав судження
доводам ОСОБА_3. про те, що в матеріалах справи немає доказів, що власником
трьох літніх щитових будиночків може бути ОКП „Чернігівоблагроліс",
оскільки вказані будиночки в 1987-1988 р.р. нібито були побудовані з порушенням
вимог чинного законодавства.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду
України від 29 червня 1990 року №5 „Про виконання судами України законодавства
і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду
кримінальних справ і постановлення вироку" з наступними змінами, вирок
постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його
постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо
додержуючись вимог ст.ст. 321-339 КІЖ України.

Зважаючи на те, що наспіх, непослідовно,
неохайно написаний вирок може викликати сумніви в його законності,
обґрунтованості і справедливості, судді повинні постійно вдосконалювати стиль
написання вироку, який повинен бути викладений офіційно-діловою мовою, юридично
грамотно, з коротким, точним і ясним описом обставин справи, результатів
дослідження доказів і висновків суду.

Судам слід мати на увазі, що згідно зі ст.
334 КІЖ України мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов"язковим зазначенням
місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг
обвинувачення, визнаного доведеним
і докази, покладені
судом в обґрунтування
своїх

4

висновків, зробити аналіз фактичних даних, що містяться у
показаннях підсудного, свідків, інших джерелах доказів, які стверджують чи
спростовують обвинувачення.

Проте,
ці вимоги закону залишилися судом невиконаними.

Так, на обґрунтування обвинувачення визнаного
доведеним, суд послався на ряд документів, лише зазначивши їх назви, проте не
дав їм оцінку на обґрунтування того, чому ці документи прийняті судом і
покладені в основу висновків суду про винуватість засудженого.

Суд, вирішуючи питання про цивільний позов
заявлений КП „Чернігівоблагроліс", не мотивував у вироку своє рішення та,
незважаючи на те, що позов у кримінальній справі може бути залишено без
розгляду лише у випадках виправдання підсудного за відсутністю в його діях
складу злочину або неявки цивільного позивача чи його представника в судове
засідання, залишив його без розгляду.

Резолютивна частина вироку - заключна частина
єдиного документу суду і вона повинна логічно випливати з попередніх його
частин.

Разом з тим, дійшовши у мотивувальній частині
вироку висновку про те, що достатнє і необхідне покарання за скоєне повинно
бути не пов"язане з позбавленням волі, суд у резолютивній частині вироку
призначив ОСОБА_3. за ст. 167 ч.2 КК України (1960 р.) покарання у вигляді двох
років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади строком на
один рік.

Отже, в зв"язку з зазначеними
порушеннями вимог законодавства вирок суду підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд, під час якого слід усунути недоліки, які
стали підставою для скасування вироку.

Що стосується доводів викладених у апеляції
засудженого ОСОБА_3. щодо безпідставності його засудження за ст. 167 ч.2 КК
України(1960 р.), то ці доводи підлягають перевірці під час нового судового
розгляду.

Керуючись ст. ст. 365-366, 368 КПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3. задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від
27.02.2007 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд в той же суд в іншому складі суду.