В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2013 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Домніцького В.В.,

при секретарі Єфремової М.Й.,

з участю: прокурора Геревич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українки, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючої, раніше не судимої, -

за ст. 166 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи матір'ю новонародженої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, у порушення ст. 12 ЗУ Про охорону дитинства та ст. 150 Сімейного кодексу України, за період часу з 22 лютого по 31 березня 2013 року, злісно не виконувала обов'язки по догляду за дитиною, не забезпечила надання необхідної медичної допомоги та неналежно утримувала новонароджену дитину ОСОБА_2

Так, 22.02.2013 року ОСОБА_1 забравши свою новонароджену дитину із стаціонарного відділення Ужгородської РЛ №1, яка народився передчасно на сьомому місяці вагітності із діагнозом недоношеністю 2 ступеня, гіпоксично-ішемічним ураженням центральної нервової системи, набряком мозку, не виконувала обовязків покладених на неї по догляду за дитиною, не забезпечила відповідні матеріально-побутові умови, не вжила заходи щодо лікування дитини, що виявилося в неодноразовому відлучені від свого місця проживання разом із дитиною, ненадання можливості огляду дитини лікарями, що було обовязковим, ігнорування рекомендацій та прохань лікарів.

31.03.2013 року дитину ОСОБА_2 було доставлено в міську дитячу лікарню м. Ужгород де вона померла, що стало тяжким наслідком.

Окрім цього, 01.04.2013 року у ОСОБА_1 було вилучено її малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6

Підставами вилучення дитини стало неодноразове знаходження малолітньої дитини вдома самою, поганого догляду за нею, незабезпеченням належних матеріально-побутових умов проживання, незадовільний стан здоровя, а саме не вгодованість 1 ступеню, відставання у загальному розвитку від своїх однолітків, затримка у фізичному та розумовому розвитку.

Своїми діяннями ОСОБА_1 вчинила злісне не виконання своїх батьківських обовязків по догляду за дитиною, що проявлялись у залишені дитини без нагляду, незабезпеченням дитини відповідними матеріально-побутовими умовами, невжитті заходів щодо лікування дитини, що призвело до смерті новонародженого ОСОБА_2 та відставання у загальному розвитку від своїх однолітків, затримка у фізичному, розумовому розвитку, незадовільний стан здоровя, не вгодованість 1 ступеню дитини ОСОБА_3 - що є тяжкими наслідками.

Обвинувачена свою вину визнала повністю та показала, що 17.12.2012 року передчасно, на 7-му місяці вагітності народила дитину ОСОБА_2, яка у звязку з хворобою та недоношеністю перебувала на лікуванні у різних медичних закладах.

Наприкінці лютого 2013 року ОСОБА_1 забрала дитину з лікарні під свою відповідальність. Через декілька днів до неї додому прийшла сімейний лікар і попросила принести дитину до амбулаторії, про те, ОСОБА_1 проігнорувала прохання лікаря і відлучилася з дитиною до м. Ужгорода на декілька днів.

Після цього ОСОБА_1 декілька разів відлучалась з дитиною. За увесь цей час стан дитини поступово погіршувався підвищувалась температура, зявився кашель, пропав апетит. Про те, ОСОБА_1 не зважала на погіршення стану дитини.

У кінці березня 2013 року ОСОБА_1 помітила, що дитина перебуває у вкрай важкому стані, майже не рухається і тільки після цього викликала лікаря і дитину забрали до лікарні, про те, вже було пізно і дитину не вдалося врятувати.

За пропозицією учасників судового провадження щодо обсягу доказів, які слід дослідити та порядку їх дослідження, суд, з врахуванням того, що обставини справи не оспорюються, на підставі ст. 349 КПК України визначив обсяг доказів, які підлягають дослідженню: допит обвинуваченої та дослідження матеріалів справи, які характеризують її особу.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 166 КК України, оскільки ОСОБА_1 допустила злісне невиконання покладених на неї законом обов'язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпеку та обставини скоєного, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що помякшує покарання ОСОБА_1 суд визнає визнання обвинуваченою вини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням суспільної небезпеки скоєного, наявності помякшуючої покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, а тому, на підставі ст. 75 КК України, її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною за ст. 166 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання, якщо вона протягом одного року іспитового строку не скоїть нового злочину.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Головуючий Домніцький В.В.