У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Кривенди О.В., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 9 жовтня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом апеляційної інстанції, на постановлені щодо ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
судові рішення.

Вироком Київського районного суду м. Донецька від 21 березня 2008 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Донецька, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України на 2
роки 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 396 КК України на 1 рік 6
місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно визначено 2 роки 7 місяців 16 днів позбавлення
волі,

його же
виправдано за ст. 69 КК України (1960 року) за відсутністю в його діях
складу злочину, за ч. 2 ст. 145, ч. 2 ст. 2153 КК України (1960
року), ч. 2 ст. 194, за ч. 3 ст. 289 КК України (2001 року) за недоведеністю
його винуватості у вчиненні злочину;

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця м. Донецька, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України на 3
роки позбавлення волі, за ч. 1 ст.
396 КК України на 2 роки позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, а на підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 5 років
позбавлення волі без конфіскації майна. На
підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

його же
виправдано за ст. 69 КК України (1960 року) за відсутністю в його діях
складу злочину, за ч. 2 ст. 145 КК України (1960 року) за недоведеністю його
винуватості у вчиненні злочину;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця м. Донецька, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 396 КК України на 2
роки 6 місяців позбавлення волі,

його же
виправдано за ст. 69 КК України (1960 року) за відсутністю в його діях
складу злочину.

Постановлено строк покарання ОСОБА_1 рахувати з 4 серпня 2005 року, ОСОБА_7
- з 19 вересня 2005 року, та вважати їх такими, що повністю відбули покарання.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2008 року вирок щодо ОСОБА_7 змінено,
виключено вказівку про стягнення з нього на користь ОСОБА_8 3 000 грн.
моральної шкоди, щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - залишено без зміни.

ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні на території м. Донецька
заздалегідь не обіцяного приховування умисних убивств, а саме:

- ОСОБА_7 14 листопада 1992 року вчинив заздалегідь не обіцяне приховування
умисного вбивства ОСОБА_21,

- ОСОБА_6 18 травня 1994 року - заздалегідь не обіцяне приховування
умисного вбивства ОСОБА_15,

- ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 12 листопада 1998 року - заздалегідь не
обіцяне приховування умисного вбивства ОСОБА_9, ОСОБА_10,, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13.

Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 11 жовтня 2001 року на території м.
Макіївки незаконно викрали та позбавили волі ОСОБА_14 та ОСОБА_16, а ОСОБА_6 також
незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_14

Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та інші особи, справа щодо яких виділені в
окреме провадження, 4 квітня 2002 року на території м. Донецька
незаконно викрали та позбавили волі ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20.

Органами досудового слідства ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувались у
вчиненні протягом 1998 - 2004 років у складі банди ряду злочинів, зокрема,
заздалегідь не обіцяного приховування умисних убивств, незаконного викрадення
та позбавлення волі громадян, незаконного заволодіння транспортними засобами,
умисного пошкодження майна, незаконного придбання та зберігання вогнепальної
зброї.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 посилається на те, що визнавальні
показання давав унаслідок застосування недозволених методів ведення слідства,
психологічного та фізичного тиску. Просить змінити судові рішення та виправдати
його за всіма статтями обвинувачення.

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зазначають,
що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у справі допущена
неповнота та однобічність досудового та судового слідства. Вважають призначене
покарання занадто м'якім. Просять скасувати вирок суду першої інстанції та
постановити вирок касаційної інстанції, засудити ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за
всіма статтями пред'явленого обвинувачення та задовольнити у повному обсязі
цивільні позови.

У доповненні до касаційної скарги потерпілий ОСОБА_5 просить скасувати
судові рішення та направити справу на нове розслідування.

У касаційному поданні прокурор посилається на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку доказів. Зазначає, що під
час досудового слідства права ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на захист не
порушувалися. Вважає, що засудженим призначено занадто м'яке покарання. Указує,
що суд не вирішив питання про відшкодування судових витрат. Просить скасувати
судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг та
касаційного подання, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Посилання у касаційних скаргах та касаційному поданні на однобічність і неповноту судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, були
предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна
оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України вони перегляду в касаційному
порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів касаційної скарги чи подання
колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи у скарзі засудженого ОСОБА_1
про те, що матеріалами справи його винуватість у вчиненні злочинів, за які його
засуджено, не доведена, необґрунтовані і спростовуються розглянутими у судовому
засіданні доказами.

Так, у судовому засіданні знайшла свого
підтвердження винуватість ОСОБА_1 у незаконному викраденні й позбавленні
волі та заздалегідь не обіцяному приховуванні умисного вбивства декількох осіб.

Зокрема, його винуватість у цьому підтверджується даними у суді показаннями
засуджених, у тому числі й самого ОСОБА_1, а також потерпілих і свідків, даними
протоколів відтворення обстановки та обставин події, висновками
судово-медичних, медико-криміналістичних, судово-балістичної, автотоварознавчої
експертиз та іншими доказами, які
узгоджуються між собою та матеріалами
справи.

Висновки суду про істотне порушення
кримінально-процесуального закону, допущене органами досудового слідства
відносно ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при розслідуванні кримінальної справи щодо
них, та наявність підстав вважати можливим застосування недозволених методів
ведення слідства, підтверджуються матеріалами справи й докладно викладені у
вироку. Внаслідок цього доказів винуватості засуджених у вчиненні ряду злочинів
у складі банди, які можуть бути визнані у судовому порядку допустимими,
матеріали справи не містять.

Повно та всебічно дослідивши зібрані у справі докази на
предмет їх належності, допустимості й достовірності, суд прийшов до правильного
висновку про відсутність доказів винуватості ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
вчиненні злочинів у складі банди та обґрунтовано виправдав їх за ст. 69 КК
України (1960 року).

Правильність застосування судом кримінального закону - кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_6 за ч.
2 ст. 146, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 396 КК України сумнівів не викликає.

Що стосується питання про відшкодування судових витрат,
яке ставить у касаційному поданні прокурор, то, як правильно вказав в ухвалі
апеляційний суд, оскільки зазначена помилка не стосується суті вироку й не є
істотною, вона підлягає виправленню в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України або в
порядку цивільного судочинства.

Даних, які б свідчили, що судом допущено неправильне
застосування кримінального чи істотне порушення кримінально-процесуального
закону, які тягнуть скасування постановлених у справі судових рішень, не
встановлено.

Покарання засудженим призначено
згідно з вимогами ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним та достатнім
для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням
вимог кримінально-процесуального закону. Усі наведені апелянтами доводи, які за
своїм змістом аналогічні доводам касаційних скарг та подання, у тому числі щодо
обґрунтованості та умотивованості призначеного засудженим покарання, належним
чином перевірено й спростовано.

Цивільні позови вирішено відповідно до вимог закону, з
урахуванням конкретних обставин справи.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до
касаційного розгляду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

у
задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та касаційного подання прокурора відмовити.

С у д д і :

К.Т. Кравченко О.В. Кривенда М.А. Мороз