У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого-судді
Бех М.О.,

суддів:
Квасневської Н.Д., Кульбаби В.М.,

за участю прокурора
Сорокіної О.А.

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Апеляційного суду Полтавської області
від 23 квітня 2014 року щодо нього.

Вироком Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 16 жовтня 2012
року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

- за ч. 1 ст. 115 КК України на 11 років
позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
потерпілої ОСОБА_2 250000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Апеляційним судом Полтавської області
23 квітня 2014 року вирок районного суду
щодо ОСОБА_1 в частині призначеного
покарання скасовано. Постановлено
новий вирок, яким ОСОБА_1 призначено за
ч. 1 ст. 115 КК України 12 років 6 місяців
позбавлення волі. В решті вирок
районного суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджений за
те, що він 02 липня 2012 року, приблизно 00
год. 30 хв., в районі меморіалу «Братські
могили» на вул. Шевченка в м. Кобеляки
Полтавської області, на ґрунті
особистих неприязних стосунків через
ревнощі, з метою умисного вбивства
ОСОБА_3, здійснив один постріл з
мисливської рушниці у живіт
потерпілого, другий в область правого
передпліччя, а коли останній став
тікати, перезарядив рушницю та,
наздогнавши ОСОБА_3, здійснив ще один
постріл в область грудної клітки, від
якого останній впав. Після цього
ОСОБА_1, підбіг до потерпілого та
вистрілив йому у голову, внаслідок чого
він помер на місці.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
змінити вирок апеляційного суду,
пом'якшити призначене покарання.
Посилається на те, що апеляційний суд
при призначенні покарання не врахував
пом'якшуючі покарання обставини, а
також не взяв до уваги, що він вчинив
убивство ОСОБА_3 у стані душевного
хвилювання, викликаного неправомірною
поведінкою потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, яка вважала, що касаційну
скаргу засудженого необхідно залишити
без задоволення, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи, викладені у касаційній скарзі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

З матеріалів кримінальної справи не
убачається підстав, які б свідчили, що
засуджений ОСОБА_1 вчинив злочин,
перебуваючи у стані сильного душевного
хвилювання. Такого висновку дійшов суд
першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні та проаналізувавши
докази, а також апеляційний суд, яким
було проведене часткове судове
слідство. Даючи критичну оцінку
доводам засудженого щодо вчинення ним
злочину у стані сильного душевного
хвилювання, суд мотивував своє рішення
належним чином.

Згідно з висновком стаціонарної
судової психіатричної експертизи,
проведеної в ході перевірки справи в
апеляційному порядку, встановлено, що
ОСОБА_1 будь-яким хронічним психічним
захворюванням як на час проведення
експертизи так і на час інкримінованої
події не страждав, тимчасового розладу
психічної діяльності не виявляв,
усвідомлював свої дії та міг керував
ними, застосування примусових заходів
медичного характеру не потребує.
Раніше та в даний час виявляє
органічний емоційний лабільний розлад.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про
невідповідність призначеного йому
апеляційним судом покарання ступеню
тяжкості вчиненого злочину та його
особі внаслідок суворості є
необґрунтованими.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 серпня 2013 року видно, що суд
касаційної інстанції, перевіряючи
справу за касаційною скаргою
заступника прокурора області, дійшов
висновку про мʼ?якість призначеного
ОСОБА_1 покарання у зв'язку з
необгрунтованим застосуванням ст. 69 КК
України, тому скасував ухвалу
апеляційного суду, якою було пом'якшене
призначене засудженому покарання до 5
років позбавлення волі, та направив
справу на новий апеляційний розгляд.

Розглядаючи справу після скасування
незаконної ухвали, апеляційний суд у
повній мірі дотримався вимог ст. 399 КПК
України 1960 року, згідно з якою вказівки
вищестоящого суду при повторному
розгляді справи є обов'язковими, та
постановив свій вирок, яким призначив
ОСОБА_1 покарання у відповідності з
вимогами ст. ст. 50, 65 КК України.

При цьому, як видно зі змісту вироку
суду апеляційної інстанції, суд
урахував обставини, що впливають на
покарання, зокрема те, що ОСОБА_1 вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується, визнав свою вину,
щиро розкаявся, з'явився із зізнанням
та активно сприяв розкриттю злочину,
має на утриманні хворого батька. Крім
того, апеляційний суд правильно
урахував конкретні обставини злочину,
його наслідки, думку потерпілої ОСОБА_2
та обрав засудженому покарання у межах
санкції ч. 1 ст. 115 КК України. Покарання,
призначене ОСОБА_1, є достатнім та
необхідним для виправлення
засудженого та попередження нових
злочинів, підстав вважати його
несправедливим внаслідок суворості
немає.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України
від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15
Перехідних положень КПК України від 13
квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л
и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Полтавської
області від 23 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни.

С у д д і :

В.М. Кульбаба Н.Д. Квасневська М.О. Бех