Номер провадження 1-кп/201/201/372/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого 06 жовтня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
15 червня 2015 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території парку ім. Шевченко, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Шевченко, 1, побачив сплячих на лавці дівчину ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 , у лівій руці якого знаходився мобільний телефон марки «Iphone 4», який ОСОБА_4 , визначив, як об`єкт свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_4 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, обійшов декілька разів лавку та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, таємно, шляхом вільного доступу, витяг з руки потерпілого ОСОБА_6 вказаний мобільний телефон, вартістю 1795 гривень 20 копійок. Незаконні дії ОСОБА_4 були помічені свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які його зупинили та почали викликати працівників міліції. Після чого, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що його дії викриті, добровільно залишив вказаний мобільний телефон та намагався без нього зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупиненим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Своїми умисними діями, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю і показав, що з червня 2015 року він підробляв сторожем у зоопарку, який розташований у парку ім. Шевченко у м. Дніпропетровську та був на іспитовому строку. 15 червня 2015 року, приблизно о 01 годині ночі, він пішов за продуктами у нічний магазин, повертаючись до зоопарку, у парку Шевченко напроти літнього театру на лавочці побачив сплячих молодих людей дівчину та хлопця, у якого в руці був мобільний телефон. В той момент він вирішив скористатись ситуацією, що за ним ніхто не спостерігає, та вкрасти цей мобільний телефон. З цією метою, він декілька разів обійшов навколо лавки, усвідомився, що потерпілий і дівчина дійсно сплять, та витяг з руки потерпілого мобільний телефон та намагався покинути місце події, але почув крики двох чоловіків, які зупинили його. Тоді, розуміючи, що він був помічений, добровільно поклав мобільний телефон на лавку рядом із потерпілим та намагався піти, але його затримали ці чоловіки та викликали наряд міліції. При цьому не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні вартість вкраденого майна, ні вину. В скоєному щиро розкаявся.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України і ОСОБА_4 винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується із позитивної сторони, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення, судимість за яке відповідно до закону не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний корисний злочин в період випробувального строку за попереднім вироком суду.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_4 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Разом із цим, судом встановлено, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання із випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання ОСОБА_4 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 (шістдесят одної) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- мобільний телефон марки «Iphone 4», який передано під розписку потерпілому ОСОБА_6 для зберігання залишити останньому, як законному володільцю.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
На підставі ч. 1 ст. 71КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 (шістдесят одної) гривні 50 (п`ятдесят) копійок на користь держави.
Речові докази:
- мобільний телефон марки «Iphone 4», який передано під розписку потерпілому ОСОБА_6 для зберігання залишити останньому, як законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1