Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 374/209/15-к

УХВАЛА
підготовчого судового засідання
27 травня 2015 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши в приміщенні суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Ржищів Київської області, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , якому оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, надійшов до Ржищівського міського суду Київської області 14 травня 2015 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор із клопотанням про обрання заходів забезпечення кримінального провадження до суду не звертався, вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_4 не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які належним чином повідомлені про місце і дату даного судового засідання, у підготовче судове засідання не з`явилися, з клопотанням бути присутнім під час підготовчого судового засідання до суду не зверталися. Сторони провадження не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілих.

Заслухавши думку прокурора та захисника, думку обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Абрамян проти Росії від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі Камасінскін проти Австрії №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції №25444/94 п. 52, рішення від 25 липня 2000 року у справі Матточіа проти Італії №12969/94 п. 58, рішення від 20 квітня 2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії №42780/98 п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини №29082/95 п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції №25444/94 п. 52, рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини №29082/95 п. 47).

Разом із тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим та прокурором цих вимог дотримано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Однак, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки в даному обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені в ході досудового розслідування встановленими та формулювання обвинувачення є повністю ідентичними, та наявна вказівка на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а саме ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Як зазначено у обвинувальному акті: Він же, з хуліганських спонукань та з метою подальшого розпалювання та провокування конфлікту … діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства…вийшов з автомобіля…взяв з салону автомобіля дерев`яну биту, яку там зберігав як предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень. В подальшому, він тримаючи демонстративно биту в руках…підійшов до ОСОБА_8 та почав безпричинно наносити йому удари битою в різні частини тулубу, голови…. Однак, запропоноване формулювання обвинувачення не конкретне, в ньому відсутнє твердження про вчинення певною особою, а саме ОСОБА_4 стосовно саме потерпілого ОСОБА_6 діяння, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, із зазначенням ознак цього кримінального правопорушення в його діях, а міститься лише виклад діяння кількох осіб при встановлених досудовим розслідуванням обставинах. Крім того, формулювання обвинувачення не містить висновків, яких дійшов прокурор щодо визнання ним зазначеного вище предмету таким, що спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного злочину.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. №10 Про судову практику у справах про хуліганство роз`яснено, що як опір представникові влади, представникові громадськості або іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії (ч. 3 ст. 296 КК), слід розуміти активну протидію особи, котра вчиняє хуліганство (відштовхування, завдання побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень тощо), з метою позбавити зазначених осіб можливості виконати службовий чи громадський обов`язок з охорони громадського порядку.

У разі коли хуліганські дії містять ознаки, передбачені різними частинами ст. 296 КК, одночасна їх кваліфікація за цими нормами закону можлива тільки за наявності реальної сукупності злочинів. Наприклад, хуліганство, що складалося з кількох епізодів, перший із яких характеризувався особливою зухвалістю, другий крім того застосуванням зброї, а третій опором представникові влади, необхідно кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених відповідно частинами 1, 3, 4 ст. 296 КК (п. 13 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України).

Разом із тим, згідно обвинувального акта ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину за ч. 4 ст. 296 КК України, проте при формулюванні обвинувачення по останньому епізоду конкретно не зазначено, яку саме фізичну силу та при яких обставинах ОСОБА_4 застосував стосовно потерпілого ОСОБА_7 , яким чином та при яких обставинах обвинувачений наніс удари руками цьому потерпілому, спричиняючи йому фізичний біль та тілесні ушкодження, чим продовжував (як зазначено у обвинувальному акті) чинити опір громадянам, які припиняли його хуліганські дії до того часу, поки його не відтягли оточуючі громадяни. За цим епізодом не зазначено яким громадянам окрім ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_4 чинив опір, не зазначено форми його вини.

Крім того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та розписка про отримання ним копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування містять численні орфографічні помилки та описки, що також перешкоджає здійсненню судового розгляду.

Вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення (твердження про вчинення особою діяння, передбаченого КК України, висунуте в порядку, передбаченому КПК України), і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів робить ілюзорними засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає невідповідність обвинувального акта вимогам закону щодо його змісту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 315, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 9 березня 2015 р.) стосовно ОСОБА_4 , якому оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, разом з додатками, - повернути прокурору Кагарлицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Ржищівський міський суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: