№ 336/4443/13-к
пр. 1-кп/336/271/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000935 від 13.03.2013 року,
щодо ОСОБА_7 , яку повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
10.03.2015 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 .
Указаний обвинувальний акт отримано до провадження колегії суддів у складі суддів: ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У підготовчому судовому засіданні прокурор та захисник обвинуваченої заявили клопотання щодо повернення прокурору обвинувального акту в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Захисник обвинуваченої в клопотанні вказав, що попередній обвинувальний акт у даній справі складено слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_10 . На вимогу п. 17 ст. 3 КПК України слідчий службова особа, яка уповноважена здійснювати досудове розслідування; на вимогу п.5 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та закінчується направленням до суду обвинувального акту. Обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні був направлений до суду 31.05.2013 року, отже саме ця дата є моментом закінчення досудового розслідування, і саме ця дата є моментом закінчення повноважень будь-якого слідчого в даному кримінальному провадженні. З реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається підстав зміни слідчого по даному кримінальному провадженню та не міститься документів підтверджуючих повноваження слідчого ОСОБА_11 , яким був складений наданий суду обвинувальний акт. Також в клопотанні вказано, що у справі проводились судові експертизи, проте відсутні посилання на рішення про залучення експертів. Розділ ІІІ реєстру не містить відомостей про всі заходи забезпечення зокрема виклики, тимчасові доступи до речей та документів тощо.
Обвинувачена, як і потерпілий, не заперечували проти заявлених клопотань захисника та прокурора та клопотань з інших підстав не заявляли.
Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, перевіривши їх обґрунтованість матеріалами справи, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту нормам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору, виходячи з наступного.
Так, згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Такі ж вимоги відносно правильного застосування норми закону, що передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою, містяться у рішенні Верховного Суду України у справі № 5-34кс13, яке є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, відповідно ч. 1 ст. 458 КПК України.
Обвинувальний акт не відповідає вищезазначеним вимогам ст. ст. 291, 458 КПК України, оскільки викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не містять правову кваліфікацію за кожним з кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , формулювання обвинувачення щодо них відсутнє.
Зазначена обставина унеможливлює розуміння, які саме дії ОСОБА_7 кваліфіковано органом досудового розслідування за певними положеннями закону України про кримінальну відповідальність (частини статті, статті).
Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 вчинила напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в процесі якого з корисливих мотивів вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, що передбачено ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Крім того, обвинувальний акт містить невідповідність між викладеними у ньому фактичними обставинами кримінального правопорушення, правовою кваліфікацією та формулюванням обвинувачення за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки зазначається, що ОСОБА_7 під час нападу спричинила потерпілій тілесні ушкодження, що не відповідає диспозиції названого закону про кримінальну відповідальність.
Також, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 нанесла ножем потерпілій сім ударів у передню поверхню тіла та завдала їй удар у шию, проте в акті йдеться лише про одне тілесне пошкодження, яке має причинний зв`язок з настанням смерті потерпілого та визначена його ступінь тяжкості. Тілесні ушкодження від 7 ударів у поверхню тіла взагалі не кваліфіковані та не мають ступеню тяжкості. Окрім того, колегія суддів припускає, що тілесні ушкодження мали б бути кваліфіковані експертом при проведенні експертизи, посилання на яку мали б бути в обвинувальному акті, а з обвинувального акту вбачається, що жодних посилань на висновки експертів слідчий не вказує, у зв`язку з чим неможливо визначити якою саме експертизою визначені тілесні ушкодження та причинний зв`язок у настанні смерті потерпілого, оскільки по даному провадженню було проведено ряд експертиз, що на думку колегії суддів свідчить про неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Натомість, з аналізу викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, вбачається суперечливість опису психічного відношення ОСОБА_7 до вчинюваних нею кримінальних правопорушень та їх наслідків, тобто її вини та мотивів.
Так, в акті зазначено, що «у ОСОБА_7 спочатку виник намір на заволодіння грошовими коштами», проте вона вирішила вбити потерпілу, для чого напала на неї з корисливих мотивів, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошима, завдала удари ножем ОСОБА_12 з метою вбивства останньої. При цьому не зазначено, на який спосіб заволодіння майном був початковий умисел ОСОБА_7 - відкритий чи таємний, тощо. Окрім того, не зазначено місце самого нападу на потерпілого та місце скоєння вбивства, лише зазначено, що це відбулось в квартирі, у зв`язку з тим, що поняття «квартира» охоплюється більш ширшим трактуванням в плані розташування в ній приміщень, та можливість знаходження як потерпілого так і обвинуваченого в момент скоєння злочину, а саме - це може бути як коридор, кімната, кухня, зала, спальня або інше приміщення квартири, то на думку колегії суддів не зазначення конкретного місця скоєння злочину є також неконкретним обвинуваченням.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті повинен бути зазначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
З викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_7 мала намір на заволодіння грошовими коштами із квартири ОСОБА_13 , а саме, коштами, які в своїй кімнаті зберігав ОСОБА_14 . При цьому відсутнє саме посилання на особу, якій злочином було заподіяно шкоду. В обвинувальному акті зазначено, що вказана матеріальна шкода була завдана ОСОБА_6 , про якого при викладі фактичних обставин взагалі не йдеться.
Таким чином, з викладеного не можливо дійти однозначного висновку про те, чи заподіяно шкоду кримінальними правопорушеннями, а якщо так, то кому саме.
Крім того, в обвинувальному акті слідчий зазначив, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення злочину відносно особи похилого віку, натомість, така обставина у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення не відображена.
Безумовним порушенням кримінального процесуального законодавства є порушення права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленного обвинувачення.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що наданий суду обвинувальний акт містить не конкретний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення не узгоджуються з названим викладом, а описова та резолютивна частини акту не відповідають одна одній.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Згідно ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Як вимагає ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Крім того, серед переліку прийнятих процесуальних рішень за п. 93 вбачається внесення 13.03.2013 року слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Із п. 98 вбачається про внесення слідчим до цього реєстру відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 187 КК України. У той же день слідчий повідомив ОСОБА_6 про початок не зрозуміло якого досудового розслідування (п. 98). Не зрозуміло, коли слідчий знову повідомив ОСОБА_6 про початок досудового розслідування (п. 101).
Надалі, з переліку прийнятих процесуальних рішень вбачається повідомлення 14.03.2013 року слідчим ОСОБА_7 про підозру за ознаками п.п. 6, 11 ст. 115 ч.2 КК України (п. 136).

Із реєстру процесуальних дій досудового розслідування є незрозумілим, яке обвинувачення пред`являлося ОСОБА_14 , та на якій підставі він допитувався як обвинувачений (пп. 182, 185, 190, 194). З реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженню № 000035 відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, не вбачається яке рішення органами досудового слідства було прийняте по пред`явленому обвинуваченню ОСОБА_14 ..
Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що ОСОБА_14 пред`явлено обвинувачення ч.2 ст. 309 КК України. Яке відношення даний факт має до обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , що обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, суду не зрозуміло.
Будь-які відомості щодо наслідків розслідування або процесуальних рішень щодо ОСОБА_14 реєстр не містить, що ставить під сумнів правильність процесуального статусу ОСОБА_14 , чиї гроші, зокрема, і вкрадені за змістом викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
З реєстру також вбачається, що старшим слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ОСОБА_10 надано ОСОБА_7 та її адвокату доступ до матеріалів досудового розслідування. Однак в реєстрі не вказано який саме адвокат та на підставі яких документів його було допущено до участі у справі.
Відповідно до названого реєстру 31.05.2013 року о/у СДСБЕЗ Бердянського МВ ОСОБА_15 було допитано свідка ОСОБА_14 , натомість серед реєстру процесуальних рішень відсутнє відповідне доручення слідчого про вчинення вказаної процесуальної дії.
Таким чином, існують істотні суперечності між переліком процесуальних дій, рішень, та заходів забезпечення кримінального провадження в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а останній частково викладено скорочено та незрозуміло.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп, «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», якими у даній справі можуть бути вказані невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування.
Одночасно указані недоліки перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що обвинувальний акт та додатки до нього не відповідають вимогам ст. 291, ст. 293 КПК України, що згідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст.ст. 314, 392, 395 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000935 від 13.03.2013 року, відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_5 як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Головуючий суддя ОСОБА_9
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3