АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1050/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0016010 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України.

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, -

встановила:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком, 19 листопада 2014 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , з невстановленою досудовим розслідуванням особою знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 помітили незнайому їм ОСОБА_9 в руках якої знаходилась сумка, та вступили у попередню змову між собою на відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання вказану сумку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою протиправного збагачення ОСОБА_8 з метою обрання місця та обстановки сприятливої для вчинення злочину підійшли до під`їзду будинку АДРЕСА_2 де стояла потерпіла. В момент коли остання хотіла відійти від під`їзду ОСОБА_8 своєю рукою почав утримувати потерпілу ОСОБА_9 , в області шиї, тим самим обмежував її дії, а невстановлена досудовим слідством особа одночасно вирвала з рук потерпілої сумочку, вартістю 100 гривень, гаманець вартістю, 100 гривень, гроші в сумі 1385 гривень, картку киянину та паспорт громадянина на ім`я ОСОБА_9 , та з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд. Після чого ОСОБА_8 намагався з місця вчинення злочину зникнути, але був затриманий потерпілою ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Своїми умисними діями ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1585 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд при призначені покарання не достатньо врахував те, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, а потерпіла не має до нього матеріальних та моральних претензій.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, яким дана належна правова оцінка. Ці висновки сторонами кримінального провадження не оскаржені, а тому, у відповідності до положень ст. 404 КПК України, колегією суддів не перевіряються.

Переглядаючи справу в межах апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначеного йому покарання, колегія суддів враховує наступне.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини його скоєння, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання, відсутність матеріальних та моральних претензій з її сторонни, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, і дійшов обгрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

Свій висновок про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд у вироку належним чином мотивував.

Разом з тим, визначаючи розмір покарання, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, без достатніх підстав послався на наявність у обвинуваченого зв`язків з антигромадськими елементами, його спосіб життя (що він не працює, не одружений) і те, що він раніше неодноразово судимий.

Як пояснив ОСОБА_8 він позбавлений власного житла, працює різноробочим без офіційного працевлаштування, проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_12 , з якою разом виховують спільних дітей ( а.с.31,32) у її квартирі.

Згідно довідки ЖЕК -307, за місцем фактичного проживання він характеризується задовільно.

Даних про те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 вів антигромадський спосіб життя , у справі немає, на спеціальних обліках він не перебуває.

За матеріалами справи ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, звільнився з місць позбавлення волі в 2003 році, відповідно до ст.89 КК України його попередні судимості погашені, і він вважається особою, яка не судима в силу цієї статті.

За таких обставин, посилання суду на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий при врахуванні даних про його особу, підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку.

На переконання колегії суддів, ці обставини, разом з урахуванням наведених даних про особу ОСОБА_8 , який під час апеляційного розгляду щиро розкаявся у скоєному, за відсутності матеріальних збитків від вчиненного злочину, дають можливість для пом`якшення винному покарання до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України з 5 (п`яти) до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4