справа № 462/1549/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,
ОСОБА_4 16.02.2015 року о 13.30 год., перебуваючи на головному вокзалі станції Львів ДТГО «Львівська залізниця», за адресою: м.Львів, пл.Двірцева, 1, незаконно носив та мав намір збути холодну зброю багнет-ніж без передбаченого на те законом дозволу, однак при здійсненні дій, направлених на збут штика, був затриманий працівниками міліції ЛВ на ст.Львів УМВС на Львівській залізниці. Згідно висновку експерта №149 від 18.02.2015 року, багнет-ніж, вилучений у ОСОБА_4 є багнет-ножем взірця 1984/98 рр. та є коротко клинковою військовою холодною зброєю колючо-ріжучої дії до гвинтівки та карабіна «Маузера».
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив носіння та збут холодної зброї без передбаченого законом дозволу,тобто злочин, передбачений ч.2 ст.263 КК України.
25.02.2015 року між прокурором відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно з укладеною угодою, підозрюваний ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_4 , у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 680 грн. При цьому, згідно ч.4 ст.53 КК України сторони погодили сплату ОСОБА_4 штрафу з розстрочкою виплати на три місяці наступними частинами: 1-й місяць 200 грн., 2-й місяць 200 грн. та 3-й місяць 280 грн.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена із ОСОБА_4 , оскільки така угода відповідає вимогам КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав угоду про визнання винуватості, при цьому, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, і пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.1 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, носіння та збут холодної зброї без передбаченого законом дозволу, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості. Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачений визнає повністю.
Судом встановлено, що при укладенні угоди обвинувачений цілком розуміє права визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена у межах санкцій ч.2 ст.263 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання, яке є достатнім для виправлення останнього, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання. Розстрочення сплати штрафу також відповідає вимогам ч.4 ст.53 КК України.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення НДЕКЦ при УМВС України на Львівській залізниці експертизи холодної зброї №149 від 18.02.2015 року, що становлять 491,04 грн. (матеріали кримінального провадження, арк.30), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 394, 472, 474, 475 КПК України, суд -
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 680 (шістсот вісімдесят) грн.
В порядку ч.4 ст.53 КК України розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу трьома частинами строком на три місяці, з виплатою: 1-й місяць 200 грн., 2-й місяць 200 грн. та 3-й місяць 280 грн.
Речовий доказ - багнет-ніж, упакований в експертний пакет №3111415, який передано на зберігання в камеру зберігання ЛВ на ст.Львів УМВС України на Львівській залізниці (матеріали кримінального провадження, арк.40), знищити.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 491,04 грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1