АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня
2007 року. м.
Київ.

Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області
в складі:

головуючого Бех М.О.

суддів Ігнатюка
О. В., Дриги A.M.

з
участю: прокурора Єлфімова
І.П.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Сквирського районного суду Київської області від
27 квітня 2007 року -

Встановила:

Вироком
Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2007 року

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, із повною загальною
середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, офіційно
не працюючого, який мешкає в АДРЕСА_1, раніше судимого:

06
жовтня 2006 року Сквирським районним судом Київської області за ч.1 ст. 164 КК
України до 1-го року обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України
від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку
тривалістю в 1 рік

засуджено за ч.2
ст. 164 КК України до 2-х років обмеження волі;

на
підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане
невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточне покарання за сукупністю
вироків визначене у виді 2-х років і 2-х місяців обмеження волі.

Зазначеним
вироком ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи зобов'язаним
рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22 жовтня 2004 року
до сплати аліментів на користьОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі 150 грн. щомісячно, та будучи засудженим вироком Сквирського районного
суду Київської області від 06 жовтня 2006 року за ч.1 ст. 164 КК України,
починаючи із 06 жовтня 2006 року злісно ухилявся від сплати цих аліментів.

В
апеляції засудженого вказано на незаконність вироку в частині призначеного
покарання та необхідність його зміни в цій частині. В обгрунтування апеляції
засуджений, не оспорюючи
доведеності його вини
у

Справа №
11-735 / 2007 Головуючий
в 1-й інстанції Клочко В.М.

Категорія:
ч.2 ст. 164 КК України Доповідач
Ігнатюк О.В.

2

вчиненні злочину та кваліфікації його дій, посилався на
те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину та його особі
внаслідок суворості цього покарання. На думку засудженого судом, при
призначенні покарання не було враховано: його сімейний стан, зокрема те, що він
має іншу малолітню дитину, його нинішня дружина до народження дитини не
працювала і матеріальної допомоги не отримує. Судом при вирішенні питання про
покарання не врахований його стан здоров'я, внаслідок якого він не може
виконувати фізичну роботу. Не врахована і та обставина, що він погасив майже
усю заборгованість по аліментах. Вважав, що судом не у повній мірі були
досліджені обставини не систематичної виплати ним аліментів. Просив вирок щодо
нього змінити, пом'якшити призначене йому покарання, обравши покарання не
пов'язане із обмеженням волі.

Вислухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення засудженого, який свою апеляцію підтримав,
підтвердив доводи, викладені в апеляції, просив його апеляцію задовольнити,
пом'якшивши призначене йому покарання шляхом призначення покарання не
пов'язаного із обмеженням волі; пояснення прокурора, який вважав, що апеляція
засудженого є обгрунтованою і не заперечував проти її задоволення; вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляція засудженого підлягає до задоволення.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину та
кваліфікації його дій за ч.2 ст. 164 КК України, які не оспорювались учасниками
процесу і щодо яких судом, із дотриманням вимог ч.3 ст. 299 КПК України, докази
не досліджувались, апеляційним судом, у відповідності до ч. 1 ст.365 КПК
України, не перевірялися.

Щодо доводів засудженого про
незаконність вироку в частині призначеного йому покарання, то, на думку колегії
суддів, вони є обгрунтованими. Так, у відповідності до ст. 65 КК України при
призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа
винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила
злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення
та попередження нових злочинів. За змістом ст. 69 КК України, при наявності
декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину, із урахуванням особи винного, суд може призначити
особі основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції
відповідної статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш
м'якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Цих
вимог закону судом у повній мірі не дотримано. Як вбачається із вироку, при
призначенні покарання суд врахував позитивну характеристику засудженого та його
щире каяття у вчиненні злочину, що визнано судом обставиною, яка пом'якшує
покарання засудженого. Однак судом не було враховано ряд інших обставин, які
пом'якшують покарання засудженого, зокрема: наявність на утриманні засудженого
малолітньої дитини від другого шлюбу, стан здоров'я засудженого, а також те, що
він до постановления вироку
погасив значну частину заборгованості по аліментах. На думку колегії суддів
зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому
призначене засудженому покарання у виді обмеження волі є таким, яке не
відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Із урахуванням
зазначених вище обставин, які пом'якшують покарання та із урахуванням даних про
особу засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що засудженому може
бути призначене покарання не пов'язане із обмеження волі, а тому можливо
пом'якшити призначене йому покарання, перейшовши, відповідно до вимог ч.1 ст.
69 КК України до іншого, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 164 КК України,
покарання, зокрема - до штрафу, задовольнивши апеляцію засудженого. На думку

3

колегії судців,
призначене засудженому покарання у виді штрафу є необхідним та достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У
відповідності до ч.3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу
складенню із іншими видами покарання не підлягає і виконується самостійно. В
зв'язку цим вирок Сквирського районного суду Київської області від 06 жовтня
2006 року щодо засудженого ОСОБА_1 повинен виконуватись самостійно, а із вироку
Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2007 року необхідно
виключити посилання суду на застосування ст. 71 КК України.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок
Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2007 року щодо
ОСОБА_1 змінити. Пом'якшити призначене йому покарання. За ч.2 ст. 164 КК
України ОСОБА_1, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання у
виді штрафу в розмірі 595 грн.

Виключити
із вироку Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2007 року
посилання суду на застосування вимог ст. 71 КК України.

Вирок
Сквирського районного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року щодо
ОСОБА_1 виконувати самостійно.

Засудженого
ОСОБА_1 із-під варти звільнити.

В іншій
частині вирок Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2007
року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.