АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
справа №423/559/14-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/148/15 ОСОБА_1
категорія: ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, Доповідач ОСОБА_2
ч. 2 ст. 190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/148/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 09 квітня 2014 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександропілля Попаснянського району Луганської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, учня 1-го курсу Первомайського професійного ліцею № 39, судимого 07.12.2009 року Попаснянським районним судом Луганської області за ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 3, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за: ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Як встановив суд, 13 лютого 2014 року, приблизно о 00 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_3 , де вони разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та з невстановленою в ході досудового розслідування особою на ім`я ОСОБА_11 в зальній кімнаті вживали спиртні напої, побачив, що ОСОБА_12 поклав свій гаманець за шафу. Після чого ОСОБА_7 , маючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до шафи в зальній кімнаті та з гаманця, який належить ОСОБА_8 , повторно таємно викрав грошові кошти у сумі 870 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищезазначену суму. В ході досудового розслідування заподіяна кримінальним правопорушенням матеріальна шкода на суму 870 гривень була в повному обсязі відшкодована потерпілому ОСОБА_8 ..

Крім того, 13 лютого 2014 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи повторно та з корисливих мотивів, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_13 , де скориставшись відсутністю власника та будь-яких інших сторонніх осіб, через вхідну хвіртку воріт проник на територію домоволодіння і, підійшовши до житлового будинку, руками виставив віконне скло і через віконний отвір проник в середину будинку, де зі стін та стельового перекриття на горищі та в кімнатах руками витягнув та таємно викрав майно на загальну суму 350 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальну школу на вищезазначену суму. В ході досудового розслідування заподіяна кримінальним правопорушенням матеріальна шкода на суму 350 гривень була в повному обсязі відшкодована потерпілому ОСОБА_13 ..

Крім того, 21 лютого 2014 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 разом із своїми знайомими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 знаходився в приміщенні кафе «Десант», яке розташоване по вул. Герцена в м. Попасна Луганської області, де вони втрьох вживали спиртні напої. Під час розмови ОСОБА_7 для здійснення телефонного дзвінку попросив у ОСОБА_15 належний тому мобільний телефон «Нокіа Х2-02», на що ОСОБА_15 , задовольняючи прохання ОСОБА_7 , передав тому свій мобільний телефон, після чого через деякий час ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 пішли додому, а ОСОБА_7 разом із мобільним телефоном залишився в приміщенні кафе. На другий день 22 лютого 2014 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_7 та став вимагати, щоб ОСОБА_7 повернув належний йому мобільний телефон «Нокіа Х2-02», але ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, шляхом обману заволодів мобільним телефоном «Нокіа Х2-02», який належить ОСОБА_15 , загальною вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи 603 гривні, в середині якого знаходились сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 гривень, сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 3 гривні, а також карта пам`яті microSD 2GB вартістю 32 гривні, запевнивши ОСОБА_15 про те, що через годину поверне належний тому мобільний телефон. Разом з тим, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 того ж дня поїхав в м. Стаханов Луганської області, де приблизно о 17 годині 00 хвилин, заздалегідь витягнувши з мобільного телефону дві сім-карти та карту пам`яті, які він знищив, продав належний ОСОБА_15 мобільний телефон «Нокіа Х2-02» громадянину ОСОБА_17 , якому про злочинні дії ОСОБА_7 нічого відомо не було, а отриманими від продажу мобільного телефону грошима розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 663 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити та пом`якшити покарання до 3 років позбавлення волі, посилаючись на щире каяття в скоєнні злочинів, добровільне сприяння їх розкриттю та усунення їх негативних наслідків, а також те, що він скоїв кримінальні правопорушення внаслідок тяжкого матеріального положення, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі не зміг працевлаштуватися та утримувати бабусю, яка виховувала його з дитинства.

До початку розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції від обвинуваченого надійшло клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і клопотання про застосування амністії, а також думку прокурора про залишення вироку без зміни і відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування амністії, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга і клопотання про застосування амністії задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які посилається останній в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше судимий, є учнем професійного ліцею, за місцем проживання та навчання характеризується незадовільно.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнав обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В той же час, в силу ст. 67 КК України суд визнав обставинами, що обтяжують обвинуваченому покарання рецидив злочинів та скоєння кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням цих обставин, суд призначив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто по більш тяжкому кримінальному закону, мінімальне покарання, передбачене санкцією цього закону, а також призначив йому покарання за сукупністю злочинів, оскільки він вчинив ряд кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок суворості.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує кількість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за скоєння яких його засуджено.

Що ж стосується доводів апеляції ОСОБА_7 про тяжке матеріальне положення, пов`язане і з утриманням бабусі, то такі доводи не спростовують висновок суду першої інстанції стосовно призначеного йому покарання.

Разом з тим, обвинувачений також просить застосувати до нього Закон України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 07 грудня 2009 року ОСОБА_7 було засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі.

Окрім того, вироком цього ж суду від 09 квітня 2014 року ОСОБА_7 було засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 190 ч. 2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

В силу п. "в" ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Отже, оскільки ОСОБА_7 має дві непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, то колегія суддів відповідно до п. "в" ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" не вбачає підстав для застосування до нього Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 09 квітня 2014 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого та його клопотання про застосування Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді