Справа № 465/2/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/29/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02 січня 2015 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02 січня 2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_9 та застосовано щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, тимчасово не працюючого, без постійного місця проживання, уродженця м. Алчевськ Луганської області,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 18 год. 00 хв. 31 грудня 2014 року та визначено дату закінчення строку дії ухвали - 28 лютого 2015 року.

Визначено заставу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 31 грудня 2014 року, близько 17 год.20хв., перебуваючи в приміщенні офісного центру, що за адресою м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна(крадіжку), переслідуючи корисливу зацікавленість, зайшов в офіс адвокатської компанії «УКРЗАХІДЮРСЕРВІС», що знаходиться на третьому поверсі вказаного офісного центру, де шляхом вільного доступу викрав нетбук марки «MS megabook S270», який належить ОСОБА_10 , чим спричинив останній, матеріальної шкоди на загальну суму 4000 гривень, однак свій умисел не довів з причин, що не залежали від його волі та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий в приміщенні офісного центру сторожем ОСОБА_11 , який припинив його злочинну діяльність.

02 січня 2014 року слідчий СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання слідчий обґрунтував тяжкістю кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_7 підозрюється, а також тим, що він, неодноразово судимий, немає постійного місця проживання, знаходячись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, перешкоджати встановленню істини у справі, вчиняти інші правопорушення.

Приймаючи рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, зареєстрований в базі громадян, які переселилися з АР Крим, м. Севастополя та південно-східних областей та йому видано паспорт громадянина України без місця реєстрації, врахувавши особу підозрюваного, і те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити в частині визначення строку дії ухвали, встановивши строк початку дії ухвали з 02 січня 2015 року. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що слідчий суддя встановивши строк дії ухвали з 31 грудня 2014 року, всупереч вимогам ч.2 ст. 197 КПК України не врахував, що ОСОБА_7 не затримувався в порядку ст. 208 КПК України. Кримінальне правопорушення вчинив 31 грудня 2014 року. Таким чином, суд вийшов за межі ч.2 ст. 197 КПК України, а також допустив порушення вимог ст.ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Сторона захисту ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку не оскаржувала.

В суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 пояснив, що приблизно о 18 год. 31 грудня 2014 року його було затримано охоронцем в приміщенні офісного центру на вул. Героїв УПА (номеру будинку не пригадує), після чого передано працівникам міліції, які доставили його у Франківський райвідділ міліції. У райвідділі міліції він перебував з вечора 31 грудня 2014 року, приблизно до 15 год. 02 січня 2015 року. Весь цей час, він знаходився в кабінеті, що розташований на другому поверсі Франківського райвідділу міліції, під наглядом чоловіка, який був одягнений у цивільний одяг. В нічний час кабінет закривався ззовні на ключ, і для того щоб сходити в туалет потрібно було постукати у двері та просити дозволу на це. В вечері 01 січня 2015 року його відвели на допит до слідчого, а потім повернули у той же кабінет. Другий допит у слідчого відбувся 02 січня 2015 року, після чого його відвезли працівники міліції на службовому автомобілі до суду. За весь час перебування у Франківському райвідділі міліції він не мав права й фізично не міг вільно залишити приміщення райвідділу міліції. Протокол про його затримання не складався, і будь-які права йому не роз`яснювались.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000001, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

01 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 внесені відомості про вчинення ОСОБА_7 незакінченого замаху на таємне викрадення майна у ОСОБА_10 , що мало місце 31 грудня 2014 року на вул. Героїв УПА, 73 у м. Львові. Попередня правова кваліфікація діяння ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України.

02 січня 2015 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України.

Приймаючи дане рішення, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, наведених в клопотанні слідчого, та про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Судове рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави постановлене з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, й з цих підстав прокурором не оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без зміни; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційні вимоги прокурора щодо зміни ухвали слідчого судді про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не грунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Покликання прокурора на те, що при постановленні слідчим суддею ухвали щодо ОСОБА_7 , порушено вимоги ч.2 ст. 197 КПК України, є безпідставними.

Згідно з ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

В суді апеляційної інстанцій ОСОБА_7 пояснив, що він близько 18 год. 31 грудня 2014 року був затриманий та доставлений в приміщення Франківського райвідділу міліції, де перебував під охороною приблизно до 15 год. 02 січня 2015 року, без оформлення протоколу про затримання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 затримали о 18 год. 31 грудня 2014 року під час замаху на вчинення злочину та доставли в приміщення Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, і відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України він набув статусу підозрюваного.

Таким чином ОСОБА_7 з 18 год. 31 грудня 2014 року був обмежений у вільному пересуванні, не міг із власної волі покинути приміщення Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, тобто фактично був затриманий.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що:

1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. 2. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. 3. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. 4. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. 5. Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людини має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Згідно з ч.4, ч.5 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 КПК України (повідомлення інших осіб про затримання), вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені К ПК. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, у якому, крім відомостей, передбачених ст. 104 КПК України (протокол), зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до ст. 209 КПК України (момент затримання); підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Однак, всупереч вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 29 Конституції України та ст. 208 КПК України, ОСОБА_7 утримувався працівниками Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області майже дві доби, без належного процесуального оформлення (складання протоколу).

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження слідчий Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_12 , в період часу з 17 год. 20 хв. до 17 год. 40 хв. 01 січня 2015 року в приміщенні каб. № 32 Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області провів допит ОСОБА_7 в якості свідка (щодо обставин вчинення ОСОБА_7 злочину), хоча останній в цей час фактично був підозрюваним.

Слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що відповідно до ст. 209 КПК України, моментом затримання ОСОБА_7 є 18 год. 31 грудня 2014 року, оскільки саме з цього моменту до часу розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, останній перебував під владою службової особи у визначеному цією особою приміщенні, і вірно врахував цей строк у строк тримання ОСОБА_7 під вартою.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02 січня 2015 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4