07 квітня 2015 року
Справа № 203/1691/15-к
У Х В А Л А
07 квітня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , про визнання доказів недопустимими, -

В С Т А Н О В И В:
В провадження Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000054, які надійшли з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.3 ст.368 КК України.

У судовому засідання захисником обвинуваченого заявлено клопотання відповідно до ст.87, ч.2 ст.89 КПК України про визнання недопустимими доказами, які тягнуть за собою неможливість дослідження у судовому засіданні протоколу обшуку автомобіля від 30.01.2015 (а.с.61, т.1), протокол НСРД від 31.01.2015 (а.с.73, т.2), протокол НСРД від 31.01.2015 (а.с.80, т.2), додаток аудіо-відео записи НСРД.

В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що обшук, як слідча дія, провадиться на підставі ухвали слідчого судді. Ухвала слідчого судді про дозвіл проведення обшуку автомобіля «Порше Панамеоа» винесена слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 31.01.2015, а фактично обшук автомобіля проведено 30.01.2015, тобто на день раніше винесеної постанови, з порушенням норм КПК України і така слідча дія є незаконною і будь-які докази зібрані під час незаконної слідчої дії не можуть бути допустимими.

Старшим о/у УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_7 складено протокол за результатами проведення НСРД на підставі слідчого судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою дозволялось проведення НСРД стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а не відносно ОСОБА_5 . Далі в цьому протоколі є роздруківка розмови маж невстановленими особами.

На аркуші справи 80 том 2 є протокол НСРД в якому вказується, що негласна слідча дія проводилась відносно ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Дніпропетровської області дозволялось проведення НСРД відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а не ОСОБА_5 . Постановою прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 дозволялось проведення НСРД щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Відносно ОСОБА_5 ні ухвали слідчого судді Апеляційного суду, ні постанови прокурора ОСОБА_11 не існує.

Таким чином, якщо НСРД відносно ОСОБА_5 і проводилось, то проводилось з грубим порушенням КПК України і його результати як докази є недопустимими.

Інформація, у формі аудіо-відео контролю (записів) додана, як доказ, є недопустимою, оскільки на ній зображені невідомі особи, аудіо і відео експертизи з цього приводу не проводилось.

Обвинувачений клопотання захисника підтримав.

Прокурор проти заявленого клопотання заперечував.

Вислухавши сторони кримінального провадження, перевіривши обставини на які посилається захисник у своєму клопотанні, суд вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Відповідно до ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про проведення обшуку 31.01.2015, відповідно до ч.3 ст.233 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2015 зазначене клопотання задоволено, слідчий суддя під час винесення ухвали врахував ту обставину, що обшук транспортного засобу проведений 30.01.2015 за письмовою згодою власника автомобіля ОСОБА_12 . В ухвалі суду також зазначено, що обшук автомобіля проведено з метою викриття особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а виявлені та вилучені під час обшуку речі та документи мають доказове значення у кримінальному провадженні. Слідчим суддею перевірені підстави проведення обшуку без ухвали слідчого судді.
Таким чином суд вважає, що протокол обшуку автомобіля від 30.01.2015 (а.а.61, т.1) є допустимим доказом.
Що стосується протоколу НСРД від 31.01.2015 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , то зазначений доказ отриманий відповідно до КПК України, підстав для визнання його недопустимим на даній стадії у суду немає. Питання про допустимість зазначеного доказу у даному кримінальному провадженні суд вирішить під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст.250 КПК України у виняткових невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та запобіганням вчиненню тяжкого або особливо тяжкого злочину, передбаченого розділами I, II, VI, VII (статті 201 та 209), IX, XIII, XIV, XV, XVII Особливої частини Кримінального кодексу України, негласна слідча (розшукова) дія може бути розпочата до постановлення ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом, за рішенням слідчого, узгодженого з прокурором, або прокурора. У такому випадку прокурор зобов`язаний невідкладно після початку такої негласної слідчої (розшукової) дії звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді.
Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 248 цього Кодексу.
Виконання будь-яких дій з проведення негласної слідчої (розшукової) дії повинно бути негайно припинено, якщо слідчий суддя постановить ухвалу про відмову в наданні дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії. Отримана внаслідок такої негласної слідчої (розшукової) дії інформація повинна бути знищена в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Згідно протоколу НСРД від 31.01.2015 (а.с.80, т.2) негласна слідча дія проведена з метою контролю за вчиненням злочину та негайно припинена, відповідно до вимог ст.250 КПК України, тому підстав для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом у суду немає. Таким чином зазначений доказ є допустимим, оскільки не порушує прав людини і основоположних свобод.

Підстав для визнання аудіо-відео записів НСРД недопустимими доказами у суду не має, оскільки протоколи НСРД від 31.01.2015 судом не визнані недопустимими.

Керуючись ст.ст.84-87,89 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , про визнання недопустимими доказами, які тягнуть за собою неможливість дослідження у судовому засіданні протоколу обшуку автомобіля від 30.01.2015 (а.с.61, т.1), протокол НСРД від 31.01.2015 (а.с.73, т.2), протокол НСРД від 31.01.2015 (а.с.80, т.2), додаток аудіо-відео записи НСРД.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1