УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/4541/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №285/454/14-к за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі зі змінами, обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд до Новоград-Волинського міськрайонного суду в іншому складі суду. Вважає, що цей вирок є незаконним, невмотивованим і необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції, викладені в ньому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошує, що жодних насильницьких дій або дій, пов`язаних чи направлених на заподіяння фізичного насильства ОСОБА_8 , нею не вчинялися. Судом при розгляді справи залишено поза увагою характер її відносин з останньою, з огляду на наявність особистих неприязних стосунків між ними. Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_8 їй були завдані тілесні ушкодження, однак, через правову необізнаність та погане самопочуття, вона не звернулася своєчасно до правоохоронних органів з проханням про порушення кримінальної справи. Вважає, що досудовим розслідуванням і судом грубо порушено її право на захист, з огляду на її вік, стан здоров`я та освіту, їй не було належно роз`яснено право на адвоката. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази, окрім пояснень самої ОСОБА_8 , які б свідчили, що нею вчинено злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України. Речовий доказ - світер темно-синього кольору з плямами темно-бурого кольору, схожими на кров, належний ОСОБА_8 , був вилучений в останньої з її будинку під час огляду місця події лише 05.11.2014 року, тобто майже через місяць після її ймовірно побиття, тому цей речовий доказ також не доводить її вину.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої, прокурор Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу останньої залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 є безпідставною, не відповідною фактичним обставинам кримінального правопорушення та повністю спростовується зібраними і дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження. Обвинувачена окрім заперечення своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину не надала суду будь-яких доказів, які б підтверджували її невинуватість. При цьому, вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідивши, та проаналізувавши у сукупності докази, надані сторонами провадження, дійшов цілком обґрунтованого та логічного висновку про винуватість останньої в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень.
Згідно вироку Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року, обвинувачену ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Питання про речові докази вирішено відповідно до положень ст.10 КПК України.
Відповідно до вироку, 09.10.2014 року, близько 15 години, потерпіла ОСОБА_8 знаходилася на подвір`ї свого будинку АДРЕСА_1 . З приводу неналежного догляду за домашньою птицею між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_8 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшла до хвіртки у домоволодінні ОСОБА_8 та схопила останню за горловину в`язаного светра, якого зачепила за металевий штир хвіртки, після чого схопила ОСОБА_8 руками за кисті її рук та близько 4 разів вдарила її об металеві штирі хвіртки, після чого відпустила руки та припинила свої дії.
Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді ранки з синцем навколо на передній поверхні правого передпліччя у середній частині, ранки і синцем навколо на внутрішній поверхні правого передпліччя у середній частині, ранки з синцем навколо на передній поверхні лівого передпліччя у верхній частині, ранки з синцем навколо на передній поверхні лівого передпліччя у середній частині, які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно п.3 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 є особою похилого віку (78 років), має хворобливий стан здоров`я. Суду першої інстанції необхідно було з достатньою повнотою врахувати ці обставини та більш ретельно з`ясувати у обвинуваченої необхідність забезпечення для неї участі захисника в судовому провадженні, однак цього, всупереч вимог кримінального процесуального закону, здійснено не було. Заслухавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , дослідивши звукозапис судового засідання в суді першої інстанції, за наслідками апеляційного розгляду провадження, апеляційний суд вважає переконливими доводи обвинуваченої про її нездатність повною мірою реалізувати свої права в суді першої інстанції.
За вказаних обставин, на думку апеляційного суду, у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції повинен був визнати обов`язковою участь захисника обвинуваченої ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не дотримався.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України в судовому засіданні суду першої інстанції категорично заперечувала, з цього приводу давала відповідні показання. Однак суд доводи обвинуваченої у вироку мотивовано не спростував.
Мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, які як вважає суд першої інстанції підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочині. Проте, у вироку відсутнє будь-яке обґрунтування та аналіз цих доказів з підстав їх належності, допустимості та достовірності. Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, згідно вироку, ОСОБА_6 підійшла до хвіртки домоволодіння ОСОБА_8 , де вчинила насильницькі дії щодо останньої.
Проте, в матеріалах кримінального провадження, містяться дані, що саме потерпіла ОСОБА_8 прийшла до хвіртки домоволодіння ОСОБА_6 , де і було місце події, тоді як обвинувачена, з території свого домоволодіння не виходила.
Суд першої інстанції, як на доказ вини обвинуваченої ОСОБА_6 послався у вироку на висновки судово-медичної експертизи №654 від 04.11.2014 року. Однак, досліджуючи зазначений висновок та даючи йому відповідну оцінку, суд не звернув увагу на обставини викладені в мотивувальній частині цього висновку, де вказано, що згідно медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_8 , довідки №6308 травмпункта Новоград-Волинського ТМО, ОСОБА_8 звернулась за медичною допомогою 10.10.2014 року. Діагноз - садна обох передплічь. Зі слів хворої впала з драбини на забор 10.10.2014 року. Черговий лікар ОСОБА_10 15.10.2014 року травматолог - скарги на болі в ділянці ран обох передпліч, травма 10.10.2014 р. при падінні (а.п.19).
На думку апеляційного суду, встановлюючи у вироку обставини механізму заподіяння обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень, суд першої інстанції, хоч і послався у вироку на ряд доказів, проте з достатньою повнотою, в сукупності з матеріалами слідчого експерименту (фототаблиці на а.п.35) їх не проаналізував.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч. ст.409 КПК України, є підставою для його скасування, а з огляду на п.1 ч.1 ст.415 КПК України, з подальшим призначенням кримінального провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 415 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити. Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а по кримінальному провадженню призначити новий судовий розгляд в Новоград-Волинському міськрайонному суді.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді :