Справа № 594/1613/14-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої: судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4

В ході судового розгляду прокурор заяву та клопотання підтримав, просив такі задоволити.
Засуджений ОСОБА_4 щодо задоволення заяви прокурора та клопотання інспектора КВІ не заперечив.
Захисник ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник КВІ в судовое засідання не з`явилися, хоча про час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, що в силу ст. 380 КПК України дає суду підстави провести розгляд заяви та клопотання без їх участі.
Заслухавши прокурора, засудженого, дослідивши доводи поданого клопотання та заяви прокурора, матеріали кримінальної справи № 594/1613/14-к щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд приходить до висновку, що клопотання старшого інспектора КВІ та заява прокурора підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Як встановлено судом, що випливає з вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2015 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 2 ( два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 N 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку що вирок відносно ОСОБА_4 в частині звільнення від відбування покарання підлягає роз`ясненню, а подані клопотання та заява підлягають до задоволення, оскільки судом у вироку щодо засудженого не було зазначено від якого саме виду покарання основного чи додаткового, на підставі ст. 75 КК України, він підлягає звільненню.
Керуючись ст. 380 КПК України, постановою Пленуму ВС України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд ,-
Резолютивну частину вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_4 роз`яснити наступним чином:
- на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування основного покарання ( у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири) роки) з випробуванням з іспитовим строком на 2 ( два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Борщівського районного суду ОСОБА_1