Дата документу Справа № 329/920/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №329/920/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/228/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000316 від 9 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м.Токмаку Токмацького району Запорізької області, проживала за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 12 липня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.1, 2 ст.185 ст.ст.70, 75, 76 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік, звільнена 27 травня 2014 року на підставі Закону України Про амністію у 2014 році,

- 26 червня 2014 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.185 ст.ст.75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з випробувальним терміном на 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в смт.Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 7 серпня 2014 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:
13 січня 2015 року до Апеляційного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чернігівського району Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупності вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. У судовому засіданні до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останню взято під варту в залі суду. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 20 листопада 2014 року.

Цим же вироком засуджено і ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, вирок щодо якого не оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, змінити, застосувати ч.4 ст.70 КК України, на підставі якої остаточно вважати її засудженою до 3 років позбавлення волі, та зазначити, що вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року, виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх вимог вказує на безпідставне незастосування судом положень ч.4 ст.70 КК України, при призначенні ОСОБА_6 покарання, та відповідно не вірне застосування положень ст.71 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона 10 травня 2014 року близько 23-00 години, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на викрадення чужого майна, зайшли на територію присадибної ділянки нежилого будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_11 , де ОСОБА_6 залишилася біля вікна, а ОСОБА_7 проник до будинку, та таємно, з корисливих мотивів, викрав майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 448,86 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинувачену ОСОБА_6 , та її захисника ОСОБА_9 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнали себе винними, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України суд призначив у відповідності з положеннями ст.65 КК України, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялася, має на утриманні малолітню дитину, характеризується задовільно. Вказані обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За вимогами ст.. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Призначення покарання із застосуванням ст..71 КК України проводиться вразі якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, у такому випадку суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення, у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України.

Згідно з вироком ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення 10.05.2014 року, тобто до ухвалення вироку від 26.06.2014 року, таким чином суд призначаючи покарання ОСОБА_6 повинен був застосувати ч.4 ст. 70 КК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2014 року Про практику призначення судами кримінальних покарань у разі встановлення, що особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджена до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

У відповідності до вимог закону суд призначив покарання ОСОБА_6 за вчинення нею кримінального правопорушення за епізодом від 10.05.2014 року у виді реального позбавлення волі. Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 26.06.2014 року повинен виконуватися самостійно.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чернігівського району Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 засудженої за ч.3 ст.185 КК України, в частині призначеного їй покарання із застосуванням ст..71 КК України змінити, застосувати ч.4 ст.70 КК України, на підставі якої остаточно вважати її засудженою до 3 років позбавлення волі.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 26.06.2014 року яким ОСОБА_6 визнано винною за ч.1 ст. 185 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженій, яка утримується під вартою - у той самий строк, з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4