Ухвала

іменем україни

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8.,

суддів: ОСОБА_9., ОСОБА_10.,

при секретарі ОСОБА_11.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000614, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця с. Велика Бузова Шишацького

району Полтавської області, який проживає

за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_2 та засудженого на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 29 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_12.,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, постановленою щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, не повідомивши його належним чином про дату та місце апеляційного розгляду, не врахувавши заперечення засудженого щодо розгляду провадження у відсутність захисника, провів судовий розгляд без його участі. Посилається також на те, що суд апеляційної інстанції не надіслав йому ухвалу про закінчення підготовки апеляційного провадження до апеляційного розгляду. Крім того, вказує на те, що суд апеляційної інстанції, в порушення ст. 401 КПК України, провів апеляційний розгляд апеляційної скарги засудженого, не відкривши по ній апеляційного провадження та не надіславши її копії учасникам процесу.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить їх скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції та змінивши запобіжний захід. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при ухваленні обвинувального вироку врахував недопустимі докази, що були отримані в результаті проведення обшуку та проведенні негласних слідчих дій. Посилається на те, що суд неправильно кваліфікував його дії, оскільки наркотичний засіб він нікому не збував, а зберігав його без мети збуту для власного вживання.

Вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 29 травня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

- за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_1 влітку 2013 року на смітнику в с. Велика Бузова Шишацького району Полтавської області виростив п'ять рослин коноплі, які у подальшому переніс до місця тимчасового мешкання - АДРЕСА_2, де їх висушив та подрібнив, тим самим виготовив особливо небезпечний засіб - канабіс, масою 202,623 г., який в подальшому зберігав в цьому ж будинку та в сараї з метою його подальшого збуту до 22 листопада 2013 року, тобто до дня виявлення та вилучення працівниками міліції.

У липні 2013 року, ОСОБА_1, знаходячись поблизу магазину «Продукти» в с. Хвощове, Шишацького району, за 50 грн. незаконно збув громадянину ОСОБА_3 особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 4,423 г.

А також, у вересні 2013 року ОСОБА_4, знаходячись у АДРЕСА_2, власником якого є його тітка - ОСОБА_5, після розпивання спиртних напоїв із запрошеними в гості ОСОБА_6 та ОСОБА_7, надав останнім приміщення вищевказаного житлового будинку для вживання шляхом паління особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу.

Крім того, 02 жовтня 2013 року ОСОБА_1, продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись поблизу магазину «Продукти» в с. Хвощове Шишацького району, незаконно, повторно за 50 грн. збув громадянину ОСОБА_3 особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 7,093 г.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання поданих скарг, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу засудженого та частково - захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню, касаційна скарга захисника - частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Положенням частин 1, 5 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов'язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 1 ст. 6 Конвенції зазначено «Кожен має право на справедливий… розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом…, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Стаття 75 КПК України передбачає, зокрема, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як указав Європейський суд у справах «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), «Білуха проти України» ( рішення від 09 листопада 2006 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суддя ОСОБА_13. обґрунтував свої висновки про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих злочинах показаннями свідка ОСОБА_3, який виступав у ролі закупника наркотичного засобу.

Проте, ще 12 лютого 2014 року цей же суддя розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ст. 309 ч. 1 КК України, та у вироку вказав про придбання останнім наркотичних засобів у ОСОБА_1, який їх незаконно збув.

На думку колегії суддів, через висловлену суддею позицію про вчинення ОСОБА_1 злочину ще до розгляду його провадження та ухвалення вироку виникає сумнів у його неупередженості та безсторонності.

Тобто, має місце порушення ст. 75 КПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_1 та ухвалення вироку.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суд першої інстанції, встановлюючи винуватість ОСОБА_1, перерахував докази, однак жодному із них аналізу та оцінки, з урахуванням положень ст. 94 КПК України, не надав.

Більш того, суд першої інстанції у своєму рішення вказав, що винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах «підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності», що, на думку колегії суддів, є неприпустимим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_1 одних із основних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, - законності та справедливості та ухвалив вирок, який не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Тому вирок щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді провадження за апеляційними скаргами захисника та засудженого не виправив недоліки, допущені судом першої інстанції, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, через скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій та призначення нового розгляду провадження, про можливість звільнення ОСОБА_1 з-під варти з урахуванням позитивних даних про його особу та тривалого перебування його під вартою.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити, касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 29 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_1 з-під варти звільнити в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10