ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-4141км14 У х в а л а
18 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - ОСОБА_3.,
суддів - ОСОБА_4., ОСОБА_5., при секретарі судового засідання - ОСОБА_6. ,
з участю прокурора - ОСОБА_7.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-4141км14 за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 січня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2014 року, ‒
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 січня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1

в силу ст. 89 КК України судимості не має,

засуджено:

· за ч. 2 ст. 125 КК України - до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

· за ч. 1 ст. 299 КК України - до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2:

- на користь потерпілої ОСОБА_1 - 3270 гривень 64 копійки у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 гривень - моральної шкоди;

- на користь держави в особі комунального закладу - Херсонської міської клінічної лікарні - 1137 гривень 06 копійок у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_1

Вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочинів за наступних обставин.

12 серпня 2013 року, близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_2, знаходячись на межі будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_1 три удари кулаком по голові та обличчю, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У цей же день у цьому ж місці, близько 19 години 35 хвилин, засуджений, порушуючи моральні засади суспільства щодо ставлення до тварин, безжально поводився з кішкою по кличці «Квіті», що виразилось у нанесенні кількох ударів ногою в область голови і заподіянні тварині тілесних ушкоджень у виді політравми і черепно-мозкової травми.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2014 року вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 січня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та м'якість призначеного покарання, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. При цьому вважає, що суд безпідставно відхилив її клопотання про допит свідків, які могли охарактеризувати особу ОСОБА_2, що мало істотне значення при призначенні покарання. Зазначає, що суд необґрунтовано врахував як обставину, що пом'якшує покарання, щире каяття, оскільки таке ставлення засудженого до скоєного не підтверджено його посткримінальною поведінкою, а під час судового розгляду ОСОБА_2 фактично не визнавав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 299 КПК України. Вказує, що суд не дав належної оцінки даним про особу засудженого, який у минулому притягувався до кримінальної відповідальності, систематично порушує громадський порядок із застосуванням насильства та жорстоко поводиться з тваринами, згідно з характеристикою дільничного інспектора міліції схильний до вчинення правопорушень, перебував на диспансерному наркологічному обліку. На думку потерпілої, суд безпідставно узяв до уваги позитивну письмову характеристику ОСОБА_2 за місцем проживання, яка не має обов'язкових реквізитів офіційного документа. В скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки аналогічним доводам, що були викладені у її апеляційній скарзі на вирок, і помилку місцевого суду не виправив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перед безпосереднім дослідженням доказів суд, керуючись загальними засадами здійснення кримінального провадження, має забезпечити змагальність, рівність сторін та свободу у поданні ними своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій і здійснення ними інших процесуальних прав.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов'язковою умовою прийняття судом обставин провадження як таких, що ніким не оспорюються та не підлягають дослідженню, є вимога закону роз'яснити сторонам зміст цих обставин. Крім цього, суд повинен переконатися, що визнання сторонами обставин справи є добровільним, та роз'яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з технічного запису судового процесу, у судовому засіданні ОСОБА_2, фактично заперечував знущання над кішкою та заподіяння їй тілесних ушкоджень. Тобто по суті засуджений не визнавав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 299 КПК України, й оспорював викладені в обвинувальному акті фактичні обставини його вчинення.

Враховуючи наведене, суд належним чином не з'ясував, чи правильно ОСОБА_2 розуміє зміст зазначених обставин, якою є його остаточна і дійсна позиція, та безпідставно застосував спрощений порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України, що призвело до істотного обмеження процесуальних прав засудженого, у тому числі права на захист.

Крім цього, суд, усупереч вимогам ч. 3 ст. 349 КПК України, не роз'яснив потерпілій правові наслідки застосування такого порядку і не переконався, чи правильно ОСОБА_1 розуміє відповідні положення закону.

Згідно з матеріалами судового провадження потерпіла заявляла у справі цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 20 000 гривень і в обґрунтування своєї позиції надала висновок психологічного обстеження, який, за її клопотанням, був долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 19-25, 238-241).

Незважаючи на те, що у судовому засіданні засуджений не визнавав позов у відповідній частині, суд не досліджував наданих потерпілою доказів на підтвердження позовних вимог, чим грубо порушив вимоги статті 349 КПК України і закріплений у статті 23 цього Кодексу принцип безпосередності судового розгляду. Натомість, суд на власний розсуд зменшив суму відшкодування до 2000 гривень, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для таких висновків.

Не враховано судом і положень п.3 ч.1 ст.91 КПК України, згідно з якими вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є обов'язковим предметом доказування, а отже невизнання цивільного позову чи визнання його частково позбавляє суд права діяти у спосіб, передбачений ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом'якшують покарання.

Знехтувавши цими вимогами, суд, ухвалив рішення про дослідження доказів, які характеризують особу обвинуваченого, однак безпідставно відхилив клопотання потерпілої про допит як свідків осіб, що тривалий час проживають поряд із ОСОБА_2 і могли підтвердити чи спростувати його систематичну асоціальну поведінку. Такі дані, у разі їх підтвердження, мали істотне значення для правильного вирішення питання про призначення покарання, враховуючи наявність у провадженні суперечливих письмових доказів щодо зазначених обставин: характеристики дільничного інспектора міліції про схильність ОСОБА_2 до правопорушень та позитивної за змістом характеристики, наданої стороною захисту, яка, однак, не містить обов'язкових реквізитів офіційного документа, а тому викликає сумнів у своїй належності і допустимості як джерела доказів (арк. 204, 243).

Такі дії суду призвели до істотного обмеження процесуальних прав потерпілої та порушення вимог ст. 22 КПК України про створення судом необхідних умов для забезпечення змагальності процесу і надання сторонам кримінального провадження рівних прав у збиранні і поданні до суду доказів для обстоювання своїх позицій.

Врахувавши як обставину, що пом'якшує покарання, формальну позицію ОСОБА_2 під час судового розгляду, де він висловлювався про своє щире каяття, суд не взяв до уваги, що таке ставлення особи до скоєного повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її щирому осуді, визнанні своєї провини, бажанні виправити ситуацію, що склалася, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно з законом.

Суд не навів належного обґрунтування, в яких саме діях виражалося каяття засудженого, враховуючи, що він не вжив заходів для відшкодування завданої злочинами шкоди та усунення негативних наслідків своїх дій.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою потерпілої з підстав, аналогічних наведеним у касаційній скарзі, на зазначені порушення уваги не звернув і помилку суду першої інстанції не виправив.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону у своїй сукупності перешкодили судам прийняти законні та обґрунтовані рішення, а тому, відповідно до ст. 412 КПК України, є істотними.

За змістом ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, вирок та ухвала щодо ОСОБА_2 не можуть вважатися законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінально-процесуального закону.

За умови доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за наведених в обвинуваченні обставин, враховуючи зухвалість, жорстокість, цинізм відповідних злочинних дій, призначене засудженому покарання у виді штрафу колегія суддів вважає таким, що за своїм видом не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3. ОСОБА_4 ОСОБА_5