Ухвала

іменем україни

4 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Франтовської Т.І.,
суддів:при секретарі за участю прокурораЛагнюка М.М., Тельнікової І.Г., Шапулі В.В.,Сєднєвої Г.Д.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007489, за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця гарнізон Нижній Тагіл Російської Федерації, мешканця м. Суми, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2014 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України та виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 липня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі заступник прокурора Сумської області просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6, в зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, вважаючи оскаржувану ухвалу необґрунтованою та немотивованою. Вважає, що матеріали кримінального провадження слід направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому не погоджується з висновками суду щодо не доведення стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_6 умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. В обґрунтування доводів поданої касаційної скарги прокурор зазначає, що не оцінивши належним чином докази, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення, в порушення вимог закону, апеляційний суд відкинув докази сторони обвинувачення, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній сказі ОСОБА_6, погоджуючись з рішенням суду про його виправдання, вказує на застосування судом норм КПК України, який, на його думку, прийнятий з порушенням Конституції України та повинен бути визнаний неконституційним. Просить суд касаційної інстанції винести рішення про направлення кримінального провадження до Конституційного суду України для прийняття рішення щодо неконституційності норм КПК України.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що з 26.11.2010 р. був призначений на посаду голови Громадської організації «Громадське об'єднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств», та відповідно до її статуту уповноважений на укладання угод, підписання інших фінансових та бухгалтерських документів, розподіл обов'язків між заступниками голови та членами ради, тобто був службовою особою громадської організації.

26.11.2012 р. до головного лікаря Комунальної установи «Сумської обласної дитячої клінічної лікарні» надійшло звернення № 96, датоване 26.11.2012 р. від Громадської організації Сумської області «ГОСІУБД та ВВС та ПСВ» про припинення постійних погроз фізичною розправою, які надходять у відношенні члена громадської організації, ветерана війни - інваліда війни ОСОБА_7 з боку ОСОБА_8 - працівниці КУ «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня».

ОСОБА_8, дізнавшись про вказаний лист, звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ГО «ГОСІУБД та ВВС та ПСВ» про захист своєї честі, гідності та ділової репутації, який 22.03.2013 р. був задоволений, ГО Сумської області «ГОСІУБД та ВВС та ПСВ» було зобов'язано у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили відкликати звернення № 96 від 26.11.2012 р. та стягнуто з даної громадської організації на користь ОСОБА_8 2000 грн. у відшкодування витрат на допомогу адвоката та 214 грн. 60 коп. судового збору. Відповідне судове рішення набрало законної сили згідно з ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25.04.2013 р., та 17.06.2013 р. залишено без зміни Вищим спеціалізованим судом України.

17.07.2013 р. до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції надійшли виконавчі листи Зарічного районного суду м. Суми від 22.03.2013 р. про зобов'язання ГО Сумської області «ГОСІУБД та ВВС та ПСВ» у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили відкликати звернення № 96 від 26.11.2012 р. та про стягнення з ГО Сумської області «ГОСІУБД та ВВС та ПСВ на користь ОСОБА_8 2000 грн. відшкодування витрат на допомогу адвоката та 214 грн. 60 коп. судового збору, та державним виконавцем, на підставі цього, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 38941844 від 17.07.2013р. та № 38942129 від 17.07.2013 р., копії яких були направлені поштою сторонам для виконання і до відома.

24.09.2013р. від ОСОБА_8 до державного виконавця державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції надійшла заява про невиконання рішення суду, та державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_6 в розмірі 340 грн.

25.10.2013р. державним виконавцем повторно за невиконання рішення суду винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_6 у розмірі 680грн.

25.10.2013р. вказане виконавче провадження закінчено через неможливість виконати рішення без участі боржника, та державним виконавцем внесено подання правоохоронним органам щодо притягнення боржника до відповідальності згідно з законом, копії постанов про закінчення виконавчого провадження надіслано сторонам для відома.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора Сєднєвої Г.Д., яка підтримала касаційну скаргу прокурора, а касаційну скаргу виправданого просила залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 обвинувачувався в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, вчинене службовою особою, та йому було пред'явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд, належним чином оцінивши представлені та досліджені в судовому засіданні докази зазначив, що суб'єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується наявністю умисної форми вини. Проте, судом першої інстанції встановлено, що в діях ОСОБА_6 як голови, тобто службової особи громадської організації «Громадське об'єднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств», відсутній умисел на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Показання ОСОБА_6, які він надавав у судовому засіданні про відсутність у нього умислу на невиконання рішення суду, підтверджується іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції. Так, в судовому засіданні обвинувачений пояснював, що одразу після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження в серпні 2013 року він звернувся до державного виконавця з письмовим клопотанням, в якому повідомив про неможливість виконання даного рішення у зв'язку з тим, що невірно вказана назва організації, і сама організація є неприбутковою та не має коштів на рахунках. Дане клопотання дійсно є в матеріалах кримінального провадження (а.к.п. 169), та згідно його змісту ОСОБА_6 повідомляє державному виконавцю про відсутність коштів на рахунку очолюваної ним громадської організації та наявність помилки у виконавчому листі в назві організації. Факт звернення ОСОБА_6 з таким листом підтверджує також допитана судом першої інстанції в якості свідка державний виконавець ОСОБА_9, яка пояснила суду, що дійсно ОСОБА_6 звертався до неї та пояснював зазначені обставини, але вона не мала доказів про те, що назва у виконавчому листі вказана невірно, а тому не вбачала необхідності перевіряти це питання.

В тексті рішення Зарічного районного суду від 22.03.2013 р., невиконання якого інкримінувалося ОСОБА_6, відповідач вказаний як Громадська організація Сумської області «Громадське об'єднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств», проте як в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 25.04.2013 року, так і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.06.2013 р. зазначена назва відповідача у відповідності з установчими документами даної організації - Громадська організація «Громадське об'єднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств».

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, які маються в кримінальному провадженні та досліджені судом першої інстанції, в постановах державного виконавця боржник вказаний як Громадська організація Сумської області «Громадське об'єднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств», проте згідно з статутом, іншими установчими документами даної організації та Витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вірною є назва Громадська організація «Громадське об'єднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств».

При цьому статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа, у тому числі, повне найменування юридичної особи, а відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, сторони зобов'язані письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження та інші обставини, що перешкоджають виконанню рішення. Якщо в процесі виконання рішення буде встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам закону, державний виконавець повинен повідомити про це стягувача для звернення до органу, що видав виконавчий документ, з метою усунення цієї невідповідності, та має право на цей період відкласти проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене суд обґрунтовано дійшов висновку, що доведеність вини ОСОБА_6 в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, вчинене службовою особою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України не доведена, органом досудового слідства не зібрано та не надано суду доказів в частині умислу у ОСОБА_6 на невиконання рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи зазначене, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи скарг прокурора та ОСОБА_6, які аналогічні доводам касаційних скарг, об'єктивно прийшов до висновку про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, навівши мотиви такого рішення.

З цими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що у касаційних скаргах прокурора та ОСОБА_6 не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законне та обґрунтоване рішення,

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та з наведеними в ній висновками погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про направлення кримінального провадження до Конституційного суду України для вирішення питання щодо неконституційності норм КПК України та виключення із судових рішень посилання на норми КПК України є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є суб'єктом звернення до Конституційного суду України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_6, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг прокурора та виправданого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Сумської області та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 25 липня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

Т.І. Франтовська М.М. Лагнюк І.Г. Тельнікова