Справа № 11-230/08 р. Головуючий у І
інстанції -Карпенко Г. М.
Категорія -187 ч. 3 КК
Доповідач - Антипець В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2008 року колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області в
складі:

головуючого - судді Антипець В. М.

суддів - Білоброва В. Д. Кузюри М. М.

з участю прокурора Томилка М. П.

потерпілого ОСОБА_8.

законного представника засудженого ОСОБА_1

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією прокурора, який затверджував обвинувальний висновок, та
законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_1на вирок Козелецького районного суду
Чернігівської області від 23 січня 2008 року,

В С Т
А Н О В И
Л А :

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
уродженець с. Бузьке Новоодеського району Миколаївської області,
громадянин України, одружений, з
середньою освітою, який зареєстрований в с. Т. Шевченка Бориславського району
Херсонської області, фактично проживав в
АДРЕСА_1, раніше не судимий.

Засуджений : за ст. 187 ч. 2 КК України на сім років позбавлення волі з
конфіскацією майна, що є його особистою
власністю, за ст. 187 ч. 3 КК України
на сім років шість місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна, що є його
особистою власністю.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим остаточно призначено сім років шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2народження,
уродженець с. Стокопані Генічеського району Херсонської області,
громадянин України, неодружений, непрацюючий,
з середньою освітою, який зареєстрований в АДРЕСА_2 проживає в АДРЕСА_1,
не судимий в силу ст. 89 КК України.

Засуджений: за ст. 187 ч. 2 КК
України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його
особистою власністю, за ст. 187 ч. 3 КК України
на сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є
його особистою власністю.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено сім років шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3народження, уродженець с. Галиця Ніжинського району,
Чернігівської області, громадянин України, неодружений, освіта неповна
середня, не працює і не навчається,
проживає з однією матір'ю в АДРЕСА_1, зареєстрований
в АДРЕСА_2 раніше не судимий.

Засуджений: за ст. 187 ч. 2 КК України на сім років позбавлення волі, на
підставі ст. 98 ч. 2 КК України без конфіскації майна; за ст. 187 ч. 3 КК України на сім років шість місяців позбавлення
волі, , на підставі ст. 98 ч. 2 КК
України без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено сім років шість місяців
позбавлення волі, на підставі ст. 98 ч.
2 КК України без конфіскації майна.

Суд стягнув із засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_2та ОСОБА_3:

- по 44 грн. 75 коп. з кожного
судових витрат на користь держави;

- по 1666 грн. 70 коп. з кожного на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальної
шкоди;

- по одній тисячі з кожного на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди;

- по 333 грн. 34 коп. з кожного на користь потерпілої ОСОБА_7моральної
шкоди.

В задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди суд ОСОБА_7
відмовив.

У разі відсутності у неповнолітнього засудженого ОСОБА_3 майна достатнього
для відшкодування завданої шкоди, суд прийняв рішення стягнути цю шкоду з
матері - ОСОБА_1.

Як встановив суд, 19 вересня 2007 року, близько 18 години 30 хвилин, на виїзді із села Набільське, в напрямку міста Остер Козелецького району
Чернігівської області, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, разом з неповнолітнім ОСОБА_3 та його братом
ОСОБА_2, на дорозі, зустріли потерпілого ОСОБА_8, на якого напали та
побили, після чого погрожуючи потерпілому господарсько - побутовим ножем
типу „мачете” відкрито заволоділи його телефоном марки „Сіменс - МЕ75” із
стартовим пакетом оператора мобільного зв'язку „Київстар” вартістю 95 гривень.

Продовжуючи злочинні дії, 19 вересня 2007 року, близько 20 години, ОСОБА_4
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння,
разом з неповнолітнім ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_2, вибили хвіртку в господарстві по АДРЕСА_3, де погрожуючи
потерпілій ОСОБА_6господарсько -
побутовим ножем типу „мачете”, відкрито
заволоділи скутером вартістю 1000 гривень,
який стояв на подвір'ї вказаного господарства.

В апеляції прокурор, який затверджував обвинувальний висновок , просить вирок суду змінити, пом'якшити
покарання неповнолітньому засудженому ОСОБА_3, роль якого, у вчиненні розбійних
нападів неоднакова з дорослими. Щодо засуджених
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виключити
з вироку як обставину, що обтяжує покарання - вчинення тяжкого злочину.

В апеляції законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_3 - його мати ОСОБА_1
просить вирок суду скасувати щодо усіх трьох засуджених. Свої доводи вона
обґрунтовує тим, що її сини та ОСОБА_4нападу на потерпілого ОСОБА_8. не
вчиняли, навпаки потерпілий переслідував
ОСОБА_3, за що з ним намагалися розібратися. Потерпілий ОСОБА_8 в судове
засідання не викликався, слідчому показання про напад на нього трьох осіб та
пограбування не надавав. В заяві на ім'я апеляційного суду, зазначає, що
з'ясовував стосунки із засудженими як односельцями, мобільний телефон у нього
випав з кишені. Взагалі названа пригода не була пов'язана з вилученням у нього
матеріальних цінностей. Він побоїв, не знімав і претензій до засуджених не має,
про що подавав заяву слідчому, на що
суд, приймаючи рішення, не звернув уваги.

На думку апелянта у випадку з потерпілою
ОСОБА_6 розбою також не було. Показання засуджених та свідків доводять,
що ОСОБА_4та брати ОСОБА_3 мали намір
зустрітися з приватним підприємцем Баньком Сергієм Миколайовичем, у якого вони
працювали влітку і той заборгував їм значну суму грошей. Вторгнення на подвір'я
господарства, де проживають колишня дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_6 та її дочка
ОСОБА_7, відбувалося два рази, з проміжком
в часі 1, 5 - 2 години.

Вперше на подвір'я будинку зайшли
ОСОБА_3та ОСОБА_4, вдруге - до
них приєднався ОСОБА_2. В обох випадках вторгнення до господарства потерпілої
ОСОБА_6 мало місце елементарне
хуліганство. Кожен з хуліганів діяв на свій лад, ніякої попередньої змови на
вчинення хуліганських дій не було. В ході хуліганства „спонтанно” виник умисел
на привласнення транспортного засобу, який ініціював найстарший ОСОБА_4.

Апелянт вважає, що обираючи покарання обом її синам, суд не врахував їх розумову
відсталість і наявність впливу на їх поведінку з боку інших осіб,
що ОСОБА_2має свою сім'ю, малолітню
дитину, допомагає їй виховувати та утримувати молодших дітей, вона вдова,
народила восьмеро дітей і за станом здоров'я не може працювати. Обидва її сини
працьовиті, заробляли собі на життя працею по найму, мають позитивні
характеристики і заслуговують на поблажливість.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляцію, законного
представника неповнолітнього засуджено, яка підтримала свою апеляцію,
потерпілого ОСОБА_8., який просив про
поблажливість до засуджених і відсутність з його боку претензій до них, засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які
пояснювали про позитивність своїх намірів до потерпілих, випадковість настання
таких наслідків та просили про пом'якшення покарання, вивчивши матеріали
кримінальної справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що
апеляції прокурора, який затверджував обвинувальний висновок, та законного представника неповнолітнього засудженого
підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винність засуджених в розбійному нападі на потерпілого
ОСОБА_8., з погрозою застосування
насильства, яке є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та
в розбійному нападі з проникненням в господарство потерпілої ОСОБА_6 , з
погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої, вчиненому
за попередньою змовою групою осіб, відповідають фактичним обставинам по справі,
ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та перевірених у судовому засіданні
доказів, і є правильними.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 19 вересня 2007 року
засуджені розшукували потерпілого ОСОБА_8, за місцем його проживання в с.
Набільське Козелецького району Чернігівської області. Коли співмешканка
потерпілого, свідок ОСОБА_10. відповіла, що ОСОБА_8на роботі, брати ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, виказали свій намір зустріти потерпілого на дорозі . Будучи
занепокоєною намірами засуджених, свідок
ОСОБА_10. виїхала на велосипеді зустріти ОСОБА_8. Вона була очевидцем
того, як на потерпілого ОСОБА_8 напали засуджені, побили його та відібрали
мобільний телефон.

Сам потерпілий ОСОБА_8 під час
досудового слідства, будучи допитаним в якості потерпілого, вказував, що його
на дорозі перестріли брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
почали бити. Спочатку ножем
погрожував ОСОБА_2, виказуючи намір вбивства. Потім ножа йому до горла
приставляв ОСОБА_4, в цей час ОСОБА_3викрав у нього з кишені мобільний телефон.
ОСОБА_2завдавав йому ударів руками по різних частинах тіла.

20 вересня 2007 року за місцем свого проживання ОСОБА_3добровільно видав
мобільний телефон марки „Сіменс МЕ - 75”, який був викрадений у потерпілого
ОСОБА_8., що підтверджується даними протоколу добровільної видачі ( а. с. 38).

В цей же день, з будинку, де проживають засуджені, був вилучений
ніж, яким погрожували потерпілому і який за висновками судової криміналістичної
експертизи відноситься до виду ножів господарського призначення по типу „
мачете”( а. с. 47-49).

Доводи законного представника
неповнолітнього засудженого ОСОБА_1, що дії її синів та ОСОБА_4по відношенню до потерпілого
ОСОБА_8. носили характер хуліганства, не заслуговують на увагу.

Засуджені брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
проживали в одному населеному пункті з
потерпілим ОСОБА_8. і були
знайомими. Їх версія, що вони збиралися з'ясовувати стосунки з потерпілим по
причині його неправильного ставлення до неповнолітнього ОСОБА_3, виглядає
невірогідною. Потерпілий вказував, що
його зупинили і нічого не кажучи почав
першим бити ОСОБА_2. Він просив ОСОБА_3 та ОСОБА_4а стримати ОСОБА_2, на що ті приєдналися до
його побиття, погрожували ножем, виказуючи намір вбивства, приставляли ножа до горла. Насильство та
погроза насильством припинилися після того,
як ОСОБА_2, заволодів його мобільним телефоном, витягнувши з кишені.

Напад з метою заволодіння чужим майном був вчинений за попередньою змовою,
групою осіб, оскільки усі засуджені були
обізнані про дії кожного, заздалегідь із собою взяли кухонного ножа, якого за
розміром ручки та леза постійно носити з собою було незручно. Спочатку усі троє розшукували
потерпілого за місцем проживання, а коли з'ясували, що той на роботі, зустріли на дорозі, побили та викрали
телефон.

Зміна показань потерпілим ОСОБА_8. та письмові пояснення на адресу
апеляційного суду про з'ясування ним
особистих стосунків із засудженими, відсутність нападу та заволодіння його
майном, суперечать фактичним обставинам справи і не можуть прийматися до уваги.

Доводи апелянта ОСОБА_1, що потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання взагалі
не викликався, не відповідають дійсності.

В матеріалах кримінальної справи на
аркуші № 224 є повідомлення про
вручення поштового відправлення потерпілому ОСОБА_8, проте, у судове засідання він не прибув без поважних причин. На його
обов'язковому виклику учасники судового розгляду не наполягали, а тому суд
обґрунтовано розглянув справу у відсутність потерпілого.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_8 підтвердив свої письмові
пояснення та заявив, що не бажає
суворого покарання засудженим і просив пом'якшити покарання. Проте, такі
пояснення потерпілого не відповідають поясненням самих засуджених, які під час
судового розгляду справи вказували, що побили ОСОБА_8. та відкрито відібрали мобільний телефон.

По епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_6,
також не можна погодитися з доводами апелянта ОСОБА_1, що дії засуджених носили характер хуліганства.

Продовжуючи злочинні дії засуджені ОСОБА_4,
ОСОБА_2та ОСОБА_2, прибули в місто Остер, в господарство потерпілої ОСОБА_6, яка злякавшись погроз
закрилася у будинку. В цей час ОСОБА_2та
ОСОБА_4 вибили скло та проникли у веранду. Перебуваючи у веранді, намагалися
вибити вхідні двері у будинок, при цьому
погрожували потерпілій. В руках у ОСОБА_4а був великий господарський ніж, що
налякало потерпілу ОСОБА_6, яка перебувала в будинку з хворою дочкою
ОСОБА_7. Потерпіла ОСОБА_6 плакала та
благала засуджених піти і не вриватися в її будинок. Вона почула, як засуджені говорили між собою про
викрадення скутера, який стояв на подвір'ї, після цього скутер було викрадено.

Потерпіла ОСОБА_6 ніяких стосунків із засудженими не мала, чого не заперечували і самі засуджені. Отже,
вриватися до неї у будинок у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань ОСОБА_9,
засуджені не мали жодних підстав.

Під час огляду господарства та будинку потерпілої ОСОБА_6 була виявлена пошкодженою хвіртка, зламаний
замок на вхідних дверях у веранду, розбите скло в приміщенні веранди та
пошкодженні вхідні двері у будинок, що підтверджується даними протоколу огляду місця події ( а. с. 6-7).

Доводи засуджених, що вони прийшли до ОСОБА_9., який був їх роботодавцем і не розрахувався з ними по зарплаті,
виглядають невірогідними. З показань засуджених вбачається, що жінка відразу
відповіла, що ОСОБА_9. у будинку немає.
За заробітною платою звертаються за
місцем роботи, а не за місцем проживання роботодавця, при цьому як засіб
переконання не використовують великий господарський ніж.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9. категорично заперечував, що винний будь - які кошти засудженим.

Поведінка засуджених на території господарства потерпілої ОСОБА_6, наявність у них ножа, заволодіння скутером, після невдалої
спроби, проникнення у будинок, свідчать про те, що засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_2та ОСОБА_2, повторно, за попередньою
змовою, групою осіб, з проникненням у господарство, з погрозою насильства
небезпечного для життя та здоров'я
потерпілої, вчинили розбійний напад на
ОСОБА_6 та заволоділи її скутером вартістю 1000 гривень.

Отже, суд належно оцінив усі розглянуті докази і обґрунтовано визнав
винними ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_8. , вчиненому за попередньою змовою
групою осіб із погрозою насильства небезпечного для життя та здоров'я
потерпілого, та в повторному розбійному
нападі на потерпілу ОСОБА_6, вчиненому
за попередньою змовою групою осіб із погрозою насильства небезпечного для життя
та здоров'я потерпілої, з проникненням в господарство потерпілої. Дії засуджених
правильно кваліфіковані за ст. ст.
187 ч. 2 та 187 ч. 3 КК України.

Разом з тим, доводи апелянтів, щодо суворості обраного засудженим
покарання, заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 65 КК України, при
призначенні покарання, у кожному конкретному випадку і щодо кожного
підсудного, суд повинен реалізувати
принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації
покарання. В даному випадку суд загальні засади призначення покарання в повній
мірі не виконав, звернув увагу лише на
тяжкість злочинів, не досліджуючи обставин їх вчинення, наслідків, даних про
особу кожного засудженого.

Засудженому ОСОБА_3, який народивсяІНФОРМАЦІЯ_3, на момент вчинення
розбійних нападів виповнилося 15 років.
Раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, на
обліку як неповнолітній правопорушник не
перебував. Має обмежений кругозір, запас
знань та уявлень нижчі від отриманої освіти,
у нього виявлені клінічні ознаки
легкої розумової відсталості. Як
свідчать матеріали справи, його участь у
злочині була обумовлена поведінкою старшого брата - ОСОБА_2 та зятя - ОСОБА_4 Потерпілі по справі на суворому покаранні
неповнолітньому засудженому не наполягали.

З урахуванням обставин вчинення злочину, відсутності тяжких наслідків для
потерпілих, віку та стану здоров'я засудженого неповнолітнього ОСОБА_3, його
ставлення до своїх дій, колегія суддів
вважає справедливим призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК
України та звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України.

Засуджені ОСОБА_2. та ОСОБА_4вчинили тяжкий та особливо тяжкий злочини,
проте від їх дій негативних наслідків для життя та здоров'я потерпілих не
настало. Викрадене майно потерпілим ОСОБА_8та ОСОБА_6 повернули. Обидва
засуджених характеризуються позитивно,
мають сім'ї, неповнолітніх дітей, які перебували на їх утриманні,
фактично засуджують свою поведінку, що є підставою для призначення більш
м'якого покарання, ніж передбачено санкціями ст. 187 ч. 2 та 3 КК України на
підставі ст. 69 КК України.

Задовольняючи апеляцію прокурора, з
вироку суду належить виключити посилання на
обтяжуючу покарання обставину - вчинення тяжкого злочину. Такої
обставини в переліку обтяжуючих покарання немає, а суд самостійно розширити цей
перелік не може, про що прямо зазначено у частині 3 ст. 67 КК України .

У вступній частині вироку на порушення вимог ст. 333 КПК України, суд
вказав на наявність судимості у ОСОБА_2,
яка в силу ст. 89 п. 1 КК
України є погашеною і підлягає виключенню з вироку.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366, 379 КПК України, колегія
суддів,

У Х В
А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який затверджував обвинувальний висновок, та законного
представника неповнолітнього засудженого
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2008 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_2
та ОСОБА_3змінити.

Пом'якшити покарання призначене судом засудженому ОСОБА_4

- за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4
років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 187 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначити п'ять років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Засудженому ОСОБА_2 пом'якшити покарання призначене судом :

- за ст. 187 ч. 2 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до 4 років
6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 187 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначити п'ять років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Засудженому ОСОБА_3 пом'якшити покарання
призначене судом:

- за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3
років позбавлення волі, на підставі ст. 98 КК України без конфіскації майна;

- за ст. 187 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років
позбавлення волі, на підставі ст. 98 КК
України, без конфіскації майна;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначити чотири роки позбавлення волі без конфіскації.

Відповідно до ст. ст. 75, 104 КК
України засудженого ОСОБА_3звільнити від відбування покарання з іспитовим
строком на два роки.

Із вступної частини вироку виключити вказівку суду про наявність судимості у ОСОБА_2, яка в силу
ст. 89 п. 1 КК України є погашеною.

Виключити з вироку суду щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_2 посилання
на обтяжуючу покарання обставину -
вчинення тяжкого злочину.

В решті цей же вирок залишити без змін.

СУДДІ :

БІЛОБРОВ В. Д.
АНТИПЕЦЬ В. М. КУЗЮРА
М. М.