У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду
України у складі :

головуючого-судді

Паневіна В.О.,

суддів

Пекного С.Д. і Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Ковтун Н.Я.

та засудженого

ОСОБА_1.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 3 квітня
2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1на ухвалу
апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2006 року, якою визначено
порядок застосування покарання при наявності декількох вироків,

в с т а н о в и л а:

вироком апеляційного суду
Донецької області від 23 грудня 2003 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця м.
Костянтинівки Донецької області, раніше судимого 30 серпня 2002 року за ч. 2 ст.
185, ч. 3 ст. 183 КК України на три роки позбавлення волі та на підставі ст. 75
КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на два роки,

засуджено:

- за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України на дванадцять років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на вісім
років позбавлення волі без конфіскації майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів

ОСОБА_1. визначено покарання у виді
позбавлення волі строком дванадцять років позбавлення волі без конфіскації
майна.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_1. визначено остаточне покарання тринадцять років
позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком Костянтинівського районного суду Донецької області від

29 жовтня 2003 року, який не виконано і про який не було
відомо апеляційному суду Донецької області,
що постановив останній за часом вирок, ОСОБА_1. було засуджено
за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки і шість місяців позбавлення волі,

За
місцем виконання вироку, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30
листопада 2006 року, визначено порядок застосування покарання за цими вироками
і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового
складання покарань

ОСОБА_1
визначено
остаточне покарання у виді тринадцяти років і трьох місяців позбавлення волі
без конфіскації майна.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1. порушує питання про зміну ухвали
апеляційного суду. На думку засудженого, йому неправильно визначено порядок
застосування покарання.

Заслухавши доповідь суддів Верховного Суду України, пояснення
засудженого про необґрунтоване застосування судом принципу призначення
остаточного покарання, міркування прокурора, який вважав касаційну скаргу
безпідставною, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що
вона має бути задоволена частково з таких підстав.

Згідно зі статтею 273 КПК України
в усіх питаннях, які вирішуються судом під час судового розгляду, суд
виносить ухвали. В ухвалі суду, яка викладається у вигляді окремого документа,
зазначаються мотиви, на яких ґрунтується рішення, що приймається, норма закону,
на якому воно ґрунтується, і суть самого рішення.

Матеріалами справи встановлено, що ці вимоги закону судом порушені.

Так, суд
прийшов до правильного висновку про необхідність визначення порядку
застосування покарання при наявності декількох вироків щодо засудженого ОСОБА_1., відносно якого був вирок від 29 жовтня 2003 року, який
не виконано і про який не було відомо апеляційному суду Донецької області, який
23 грудня 2003 року постановив останній вирок.

Визначаючи покарання за двома вироками,
суд правильно керувався частиною 4 статті 70 КК України, яка передбачає
призначення покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде
встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до
постановлення попереднього вироку.

Разом з
тим, в супереч вимогам статті 273 КПК України, суд не зазначив в ухвалі
мотивів, на яких ґрунтується його рішення про визначення засудженому остаточного покарання шляхом
часткового складання призначених покарань і не врахував того, що статтею 70 КК
України, передбачено три різні принципи призначення остаточного покарання.

При
обранні відповідного принципу, суд мав керуватись загальними засадами
призначення покарання, враховуючи зокрема, ступінь тяжкості вчинених злочинів,
особу винного та обставини, що пом'якшують чи обтяжують покарання.

Тому
доводи скарги засудженого ОСОБА_1. про неправильне визначення судом
порядку застосування покарання є обґрунтованими.

Враховуючи, що ОСОБА_1. вчинив злочини в
неповнолітньому віці та щиро розкаявся у злочині, за який суд приєднав йому
покарання, і є молодим за віком, колегія суддів вважає за необхідне змінити
обраний судом принцип призначення покарання на інший, більш м'який,
застосувавши поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Керуючись статтями 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_1задоволити частково.

Ухвалу
апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1. змінити - на підставі частини 4 статті 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
визначити ОСОБА_1. за вироком Костянтинівського районного
суду Донецької області від 29 жовтня 2003 року і вироком апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2003
року

остаточне
покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

У решті ухвалу залишити без зміни.

Судді:

Паневін В.О.
Пекний С.Д.
Нікітін Ю.І.