Справа №: 398/6277/14-к
УХВАЛА

"22" травня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

в присутності засудженого розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо вирішення питання при виконанні вироку в частині застосування Закону України «Про амністію у 2014 році»,-

ВСТАНОВИВ:

За вироком Олександрійського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до трьох років двох місяців позбавлення волі. Строк покарання за вироком обчислювався з дня затримання, тобто з 12 листопада 2014 року. За вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора Кіровоградської області задоволено, вирок Олександрійського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року було скасовано, ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до трьох років двох місяців позбавлення волі. Строк покарання за вироком визначено з 12 листопада 2014 року.

Засуджений ОСОБА_4 в квітні 2015 року звернувся до суду із заявами про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та подав до суду клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

За змістом ст.ст. 532 537 КПК України в редакції 2012 року процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 537 - 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням прокурора, засудженого, його захисника , законного представника.

Під час виконання вироку питання застосування закону «Про амністію у 2014 році», враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК, має вирішуватися у порядку передбаченому ст.9 Закону «Про амністію у 2014 році», місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п.2 ч. 2 ст.539 КПК), тобто слід ухвалювати судове рішення незалежно від того, у якому порядку здійснювалось судове провадження (судовий розгляд) в порядку КПК чи відповідно до КПК 1960 р.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 просить суд задовольнити його клопотання та застосувати до нього Закон України «Про амністію», оскільки він розкаюється у скоєному, бажає почати життя з чистого аркушу.

Прокурор не погоджується із доводами засудженого та просить суд відмовити в задоволенні клопотання, оскільки він не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2014 році».

За змістом ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання та пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 74 КК України.

Судом перевірено матеріали кримінальної справи та встановлено, що дійсно 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до трьох років двох місяців позбавлення волі. За вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора Кіровоградської області було задоволено, вирок Олександрійського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року було скасовано, ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до трьох років двох місяців позбавлення волі. Строк покарання за вироком визначено з 12 листопада 2014 року.

Суд погоджується із позицією прокурора, та не вбачає підстав для задоволення заяви, оскільки буде змінено раніше прийняте судове рішення, оскільки визначений судом іспитовий строк три роки не було змінено апеляційною інстанцією.

Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог щодо застосування до засудженого Закону України «Про амністію у 2014 році» оскільки суд дійшов висновку, що засуджений просить суд змінити судове рішення по суті, що належить до повноважень суду апеляційної або касаційної інстанції.

Суд приймає до уваги, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 подав клопотання про застосування стосовно нього амністії, оскільки на його утриманні перебуває бабуся, 1943 року народження, яка тяжко хворіє і потребує його допомоги, а також його брат, 1999 року народження. Крім того посилався на те, що він сам має хронічні захворювання шлунку та легенів та потребує стаціонарного лікування.

Перевіркою зазначених доводів колегією суддів не було встановлено підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, а ті на які він посилався не передбачені Законом України «Про амністію у 2014 році» та переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів для звільнення засуджених від подальшого відбування призначеного покарання, затвердженим наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 року № 3/6.

Інших підстав, ніж ті, які були вказані ОСОБА_4 в клопотанні та в апеляційному суді засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні не наводить.

Отже, суд дійшов висновку, що повторне клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про амністію у 2014 році», Прикінцевими та Перехідними положеннями, ст.ст. 370-372, 395, 537-539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_4 щодо вирішення питання при виконанні вироку в частині застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду ОСОБА_5