АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/267/14-к Номер провадження 11-кп/786/216/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст.124 КК України Н.Т.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000065 за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Пирятинського району ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Пирятинського районного суду від 31 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Смотрики, Пирятинського району, Полтавської області, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, працюючий приватним підприємцем, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, мешканець АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України такий. що не має судимості,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України з застосуванням ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись на реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За вироком ОСОБА_9 висунута підозра в тому, що 28 жовтня 2013 року близько 13-14 год. на території столярного цеху де він здійснює підприємницьку діяльність, за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин в ході бійки спричинив потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, постановити новий, яким призначити більш суворе покарання, посилаючись на неправильне застосування ст. ст. 69, 75 КК України оскільки обвинувачений та свідки змінили свої показання в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок змінити перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 та ст. 124 КК України стверджуючи, що він перебував у стані необхідної оборони захищаючись від нападу потерпілого але перевищив її межі, що підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Інші учасники процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів находить, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Винуватість обвинуваченого у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті доведена і не спростовується у апеляціях.

В той же час, висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 та звільнення його від відбування покарання є помилковими.

Судом не дано належної оцінки показанням обвинуваченого та свідків свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 очевидців подій, які підтвердили, що потерпілий першим завдав удару в обличчя ОСОБА_9 , а коли останній вдарив його у відповідь та повернувся спиною, узяв сокиру та погрожував вбити.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В зв`язку з наведеним колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

При розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції встановлено.

28 жовтня 2013 року близько 13-14 год. на території столярного цеху за адресою вул. Калініна, 84 в м. Пирятин, ОСОБА_9 зробив зауваження потерпілому ОСОБА_12 за використання автомашини в нетверезому стані. У відповідь ОСОБА_12 наніс обвинуваченому удар кулаком в обличчя у відповідь ОСОБА_9 вдарив потерпілого кулаком в обличчя від чого той впав.

Потерпілий ОСОБА_12 піднявшись узяв сокиру та тримаючи її перед собою почав погрожувати обвинуваченому зарубати.

Перебуваючи в стані необхідної оборони та перевищуючи її межі ОСОБА_9 взяв лопату та наніс нею удар потерпілому в обличчя, а коли той розвернувся по спині спричинивши тяжкі тілесні ушкодження в виді черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під м`які та тверду мозкові оболонки, що призвели до смерті ОСОБА_12 ..

Винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину підтверджується показаннями обвинуваченого, який пояснив, що після повідомлення про намагання потерпілого у нетверезому стані керувати автомобілем, він приїхавши до цеху, зробив йому зауваження. У відповідь ОСОБА_12 наніс йому удар кулаком в обличчя на що він також вдарив потерпілого кулаком в обличчя і той впав. Він вважаючи інцидент вичерпаним повернувся і розмовляв з іншими працівниками.

В цей час почув погрози зарубати та повернувшись побачив потерпілого, який стояв тримаючи в руках сокиру, з метою захисту він взяв лопату та вдарив нею ОСОБА_12 в обличчя та по спині.

Наведені обставини підтвердили в суді свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які були очевидцями подій і стверджували, що бачили, як ОСОБА_12 наніс удар ОСОБА_9 в обличчя, а потім погрожував зарубати, тримаючи сокиру на рівні грудей, захищаючись ОСОБА_9 схопив лопату і наніс нею удар потерпілому в обличчя та по спині.

Висновками судово-медичних експертиз згідно з якими у потерпілого ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: кровопідтік центру тім`яно-потиличної ділянки з наявністю слабо вираженого субарахноїдального крововиливу верхньої поверхні лівої тім`яно-потиличної долі в приполушарній складці та субдуральної гематоми лівої передньої та середньо черепної ямок з переходом на ліву чоло-скроневу ділянку та прилеглу речовину головного мозку з реактивними змінами і поодинокими дрібними крововиливами в подовгуватому мозку, гематоми лівої підочно-вилицевої ділянки з переходом на спинку носу та праву підочну ділянку з переломом кісток носу зліва та осадженням в лівій вилицевій ділянці, гематоми та забиті рани верхньої нижньої губ (а.п. 43-45 т. 1). Вказані тілесні ушкодження могли утворились від не менше двох ударних дій тупого предмета з обмеженої поверхнею контакту, можливо кулаком чи лопатою (а.п. 9-23 т. 4).

Даючи правову оцінку діям обвинуваченого колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
В судовому засіданні встановлено, що потерпілий на правомірне зауваження ОСОБА_9 першим наніс удар в обличчя обвинуваченому, після чого повторно схопивши сокиру та тримаючи її на рівні грудей, перебуваючи в безпосередній близькості від ОСОБА_9 , погрожував її застосуванням, висловивши намір зарубати обвинуваченого.
За таких обставин у обвинуваченого були підстави вважати, що на нього буде здійснений напад з застосуванням сокири, а отже, ОСОБА_9 перебував в стані необхідної оборони, при цьому застосований ним спосіб захисту явно не відповідав небезпечності посягання або обстановці захисту.
Верховним Судом України у постанові від 27 листопада 2014 року у кримінальній справі №5-34кс14 висловлена правова позиція щодо якої стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на суперечність в показаннях обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту, а свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на досудовому слідстві та у судовому засіданні не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З огляду на наведене судом оцінюються лише показання свідків у судовому засіданні та не приймається як доказ показання ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту (а.п. 196-200 т. 1).

Виходячи з наведеного колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_9 за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
При призначенні обвинуваченому покарання колегією суддів враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання колегія суддів визнає визнання вини та щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також, позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні.
Приймаючи до уваги наведене, а також дані про особу ОСОБА_9 , який характеризується позитивно, колегія суддів находить необхідним призначити йому покарання в виді арешту.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи тяжкість та наслідки злочину, особу винного, колегія суддів вважає не можливим виправлення засудженого без відбування покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в розмірі 50 000 грн., як визначено потерпілою і проти чого не заперечував обвинувачений. Колегія суддів вважає, що такий розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу завданих потерпілій моральних страждань.

Керуючись ст. 404,407. 409. 420 КПК України колегія суддів, -

З А С У Д И Л А

апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Пирятинського районного суду від 31 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 скасувати .

Постановити новий вирок, визнати ОСОБА_9 винуватим за ст. 124 КК України та призначити покарання 3 (три) місяці арешту.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4