Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2890/15-к
Провадження № 1-кп/490/312/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Цхалтубо Респубілки Грузії, є грузином, громадянином Республіки Грузія, одружений, має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здобув середню освіту, виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

· 10 серпня 2007 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 4 років позбавлення волі, звільнився 28 серпня 2010 року по закінченню строку відбуття покарання

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 , будучи раніше засудженим за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, знов вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України за таких обставин.

28 лютого 2015 року біля 10 годині 30 хвилин він, скориставшись відсутністю мешканців, за допомогою проволоки відкрив вхідні двері та проник до квартири АДРЕСА_2 , де таємно заволодів належним ОСОБА_5 ноутбуком марки «Samsung - NP-R540-JT01UA» та зарядним пристроєм до нього.

Після цього ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 4.899 грн..

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю.

Він підтвердив, що дійсно 28 лютого 2015 року перебував біля будинку АДРЕСА_3 та переконався, що мешканці квартири АДРЕСА_4 у цьому будинку вийшли з квартири.

Тоді він підійшов до квартири, відкрив двері проволокою та зайшов всередину. У кімнаті в квартирі він побачив ноутбук, який разом із зарядним пристроєм забрав та вийшов з квартири.

При виході з будинку він був затриманий працівниками міліції, яким у содіяному зізнався та добровільно видав викрадений ноутбук.

В подальшому він добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану його діями.

Підсумовуючи свої покази, обвинувачений заявив, що у содіяному кається.

Окрім показів самого обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину за вказаних обставин підтверджується наступними зібраними під час судового розгляду кримінального провадження та дослідженими у суді доказами.

Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження засвідчила, що станом на 28 лютого 2015 року орендувала квартиру АДРЕСА_2 , де мешкала разом зі своєю дитиною.

У той день вона пішла на роботу та залишила дитину разом зі своєю мамою.

Близько 10 години її мама разом з дитиною пішла з квартири, а коли повернулась, помітила, що двері квартири були відчинені та з квартири зникли речі.

Зрештою було з`ясовано, що з квартири зник, зокрема ноутбук, що на момент викрадення був на столі у кімнаті

Вона також пояснювала, що на час розгляду справи у суді ОСОБА_9 та його родичі відшкодували їй кошти, про якій йдеться у її цивільному позові, та обіцяли відшкодувати витрати на лікування, пов`язані з нервовим струсом від дій обвинуваченого, хоча не відшкодували їх. Виходячи з цього, потерпіла заявлений нею під час досудового розслідування цивільний позов у суді не підтримала.

З залучених до матеріалів кримінального провадження протоколу проведення слідчого експерименту від 3 березня 2015 року, під час якого ОСОБА_9 дав ті ж покази, що й у суді, та протоколу огляду місця події від 28 лютого 2015 року, у якому зафіксована обстановка в квартирі АДРЕСА_2 , вбачається, що вчинення злочину так, як зазначив обвинувачений, є можливим.

З показів свідка ОСОБА_10 під час судового розгляду кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 був затриманий під час відпрацювання працівниками міліції району біля будинку АДРЕСА_3 , при йому був виявлений ноутбук. Після затримання ОСОБА_4 був відразу ж доставлений до Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області.

З залучених до матеріалів кримінального провадження протоколу огляду місця події - службового приміщення кабінету Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області, заяви ОСОБА_9 від 28 лютого 2015 року та протоколу огляду предмету від 28 лютого 2015 року вбачається, що одразу після доставляння до Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області ОСОБА_9 видав викрадений ним ноутбук марки «Samsung - NP-R540-JT01UA» та зарядний пристрій до нього та пояснив, що цей ноутбук вкрав в квартирі АДРЕСА_2 .

З залученого до матеріалів кримінального провадження витягу з вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 серпня 2007 року вбачається, що 10 серпня 2007 року ОСОБА_9 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 4 років позбавлення волі. З залученої до матеріалів справи копії довідки про звільнення вбачається, що з місць позбавлення волі він був звільнений 28 серпня 2008 року по закінченню строку відбуття покарання.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло.

Під час судового розгляду кримінального провадження потерпіла вказувала про те, що, окрім ноутбука, обвинувачений викрав в неї ще й золотий ланцюжок.

Але суд не може надати оцінку цим твердженням, адже обвинувачення у викраденні цього предмету ОСОБА_9 не пред`явлене.

Під час судового розгляду прокурор вказував про необхідність додатково дослідити докази з приводу саме цієї обставини; обвинувачений проти такого заперечував. Виходячи з вимог частини 1 статті 337 КПК України про те, що розгляд кримінального провадження у суді здійснюється лише в межах висунутого обвинувачення, вийти за які суд не може, у задоволенні такого клопотання судом було відмовлено.

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_9 , суд враховує те, що вчинений ним злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії тяжких.

Суд враховує також, що під час затримання ОСОБА_9 , як свідчать наведені вище докази щодо обставин його затримання, а також зафіксовані у протоколі огляду огляду місця події - службового приміщення кабінету Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області, заяви та протоколу огляду предметів від 28 лютого 2015 року, при йому був набір предметів, що спеціально пристосовані для відкривання замків, з протоколу пред`явлення особи до впізнання від 2 березня 2015 /у тексті протоколу внаслідок очевидної описки вказано - "2014"/ року вбачається, що раніше він перебував поруч з квартирою АДРЕСА_2 . Наведене свідчить, що до вчинення злочину обвинувачений готувався заздалегідь, розпланував дії, що необхідно вчинити для вчинення злочину.

Ця обставина підвищує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він характеризується в цілому позитивно, на обліках в Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, є одруженим, має двох неповнолітніх дітей.

Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування ним завданого збитку.

Як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_9 державним обвинуваченням вказане скоєння кримінального правопорушення повторно. Але оскільки ця обставина є кваліфікуючою ознакою вчиненого ОСОБА_9 злочину, суд відповідно до частини 4 статті 67 КК України не може ще раз врахувати цю обставину при призначенні покарання.

Про інші обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , державне обвинувачення не посилається.

За такого суд вважає, що в цьому випадку обставини, що обтяжують його покарання, є відсутніми.

Призначаючи покарання з урахуванням усіх наведених вище обставин, суд виходе з такого.

Санкція частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. При цьому стаття 69-1 цього Кодексу передбачає, що за наявності таких обставин, як визнання вини, щире каяття та сприяння у розкритті злочину строк або розмір покарання не може перевищувати 2/3 розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією відповідної статті, тобто в цьому випадку - (6 * 2/3) - 4 років позбавлення волі.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії, підстав для подальшого зниження строку покарання суд не вбачає.

При цьому відповідно до статті 72 Кримінального Кодексу України у строк відбування цього покарання слід зарахувати період попереднього ув`язнення ОСОБА_9 - з 28 лютого 2015 року до 18 червня 2015 року.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд виходе з такого.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав таке звільнення неможливим з огляду на те, що обвинувачений раніше вчиняв аналогічний злочин, але на шлях виправлення не став. Аналізуючи ці доводи прокурора, суд відзначає, що, як зазначалось вище, повторність вчинення злочину в цьому випадку є кваліфікуючою ознакою, через що має враховуватись лише один раз під час кваліфікації дій винного, та не може враховуватись вдруге під час вирішення питання про застосування покарання. В цьому випадку, як вказано вище, ця ознака врахована при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_9 . Внаслідок врахування, зокрема, цієї ознаки, обставин, що пом`якшують його покарання та характеру та ступеню тяжкості вчиненого винним злочину суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_9 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, та закон допускає за таких умов звільнення особи від покарання з випробуванням. Отже, обставини, про які посилається прокурор, не є перешкодою для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Що ж стосується думки потерпілої, то вона не є належним чином мотивованої та також не містить посилань про дійсні перешкоди у застосуванні звільнення від покарання з випробуванням. До того ж, ця думка ґрунтується на припущеннях про вчинення обвинуваченим інших злочинів, а обґрунтування вироку на припущеннях є недопустимим.

Отже, перешкоди для застосування відносно ОСОБА_9 статті 75 Кримінального Кодексу України наразі є відсутніми.

В той же час при визначенні виду та міри покарання, які слід застосувати до ОСОБА_9 , судом раніше не були у повній мірі враховані відомості про особу винного, зокрема, те, що він має міцні соціальні зв`язки родину та двох неповнолітніх дітей, протягом тривалого строку з моменту вчинення попереднього злочину нових злочинів не вчинював. Також судом раніше не враховувалась його поведінка під час судового розгляду кримінального провадження, зокрема, те, що він виконав обіцянку щодо відшкодування вказаних потерпілою, але таких, що не випливають з пред`явленого обвинувачення, коштів у визначений ним конкретний строк. Ці обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що його виправлення та перевиховання є можливим без відбування згаданого покарання за умови контролю за його поведінкою.

За такого суд, виходячи з наявності усіх передбачених законом підстав та відсутності перешкод, вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Речовий доказ у справі ноутбук - слід повернути потерпілій.

Речові докази металеві предмети для відкривання замків у кількості 8 штук слід знищити.

Оскільки на цей час шкода, про яку йдеться у цивільному позові потерпілої, ОСОБА_9 відшкодована, у його задоволенні слід відмовити.

Що ж стосується запобіжного заходу, який слід застосовувати відносно ОСОБА_11 до набрання вироком чинності, то, оскільки судом ухвалюється про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне цей запобіжний захід змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_9 період його попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року до 18 червня 2015 року.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком чинності змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти з зали суду.

Речовий доказ у справі ноутбук «Samsung - NP-R540-JT01UA» та зарядний пристрій до нього - повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Речові докази у справі - металеві предмети для відкривання замків у кількості 8 штук знищити.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди відмовити.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

18.06.2015