УХВАЛА

Іменем України

18
травня 2006 року м.
Львів

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської
області у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в складі:

головуючого -
Пайонкевича Т.Т.,

суддів -
Голубицького С.С., Брух Б.І.,

за участю : прокурора - Гуменної LP.,

захисника-адвоката
- ОСОБА_1,

засудженого -
ОСОБА_2,

розглянувши
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Перемишлянського
районного суду Львівської області від 19 березня 2007 року, яким

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця і жителя м.Бібрка Перемишлянського району
Львівської області, українця, громадянина України, з незакінченою вищою
освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не
судимого, директора КП "Меркурій",

визнано винним і
засуджено за ч.1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, з позбавленням права займати керівні посади
пов'язані із здійсненням адміністративно-розпорядчих функцій строком на один
рік.

Головуючий у
першій інстанції - Гулид P.M. Справа №
11 -а-500/2007

Доповідач -
Голубицький С.С. Категорія
- ч.1 ст.366 КК

За вироком ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він, працюючи директором КП
"Меркурій" Перемишлянського району Львівської області та будучи
службовою особою, в березні 2006 року видав гр.ОСОБА_3 завідомо неправдиву
довідку за № 46 про те, що той працює в КП "Меркурій" на посаді водія
і згідно із наказом № 12 від 4 грудня 2002 року за ним закріплено автомобіль марки
ЗІЛ-133ЯГ д.н.з. НОМЕР_1, що вподальшому надало йому можливість відкрити
категорії "Д" і "Е" посвідчення водія.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_2 вказує, що даний
вирок вважає незаконним, оскільки його висновки не відповідають фактичним
обставинам справи, грунтуються на однобічності і неповноті досудового і
судового слідства, внаслідок чого судом неправильно застосовано кримінальний
закон. Зокрема, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3в дійсності має загальний стаж
водія більше трьох років, що підтверджується його військовим квитком та
трудовою книжкою, і це дає йому право на отримання категорії "Д" і
"Е", про що і зазначено у виданій ним довідці. Крім того, відповідно
до ч.2 ст. 11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально
і містить ознаки будь-якого діяння передбаченого цим Кодексом, але через
малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла
заподіяти істотної шкоди фізичній особі, суспільству або державі. А тому
просить суд апеляційної інстанції вказаний вирок скасувати і на підставі ст.6
КПК України провадження у справі закрити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Голубицького
С.С. про обставини справи, зміст вироку суду і зміст апеляційної скарги,
вислухавши виступи засудженого і його захисника-адвоката ОСОБА_1 в підтримку
поданої апеляції, думку прокурора про її відхилення і залишення вироку без
змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції приходить до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції в достатньому об'ємі дослідив зібрані докази по
справі, дав вірну юридичну кваліфікацію скоєному ОСОБА_2 злочину та з
дотриманням вимог ст. 65 КК України призначив йому покарання в межах санкції
ч.1 ст.366 КК України, яке, на думку апеляційного суду, є необхідним й
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи
засудженого в апеляції про те, що висновки суду грунтуються на однобічності і
неповноті досудового і судового слідства та не відповідають фактичним
обставинам справи, внаслідок чого судом неправильно застосовано кримінальний
закон, є надуманими.

Так,
у своїй апеляції
скаржник не вказав
конкретно у чому
саме проявилися дані порушення.

Однак із матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні засуджений
ОСОБА_2 свою вину у видачі завідомо неправдивого документу визнав повністю
(а.с. 88).

Із змісту виданої довідки, яка в ході досудового слідства
була вилучена і долучена до матеріалів справи (а.с.36), вбачається, що в ній
містяться письмові дані про те, що ОСОБА_3 працює в КП "Меркурій" на
посаді водія і згідно з наказом №12 від 4 грудня 2002 року за ним закріплено
автомобіль ЗІЛ-133ЯГ д.н.з. НОМЕР_2, і його загальний стаж на підприємстві на
цій посаді становить 3 роки. Дана довідка містить кутовий штамп КП
"Меркурій", в якому вказано, що вона видана 28 березня 2006 року за
№46, завірена гербовою печаткою та підписана керівником даної організації -
ОСОБА_2, і за цими ознаками відноситься до документу.

Проте, як пояснив в суді засуджений, насправді
ОСОБА_3працював в КП "Меркурій" на посаді водія з 30.08.2005 року по
22.05.2006 року, а наказу №12 від 4 грудня 2002 року насправді на підприємстві
не існує (а.с.88).

З показів ОСОБА_3 (а.с. 37-38) та ксерокопії його трудової книжки (а.с. 40)
вбачається, що з 13 листопада 2001 року по 23 квітня 2003 року він проходив
строкову військову службу у рядах Збройних сил України і працювати в КП
"Меркурій" на посаді водія з 4 грудня 2002 року не міг. Також в
судовому засіданні останній пояснив, що засуджений ОСОБА_2 є його родичем і
дану довідку видав на його прохання, щоб він міг відкрити для себе водійські
категорії "Д" і "Е" (а.с. 89).

Отже,
наведені у вироку районного суду висновки про неправдивість виданої ОСОБА_2
довідки і вчинення ним службового підроблення, тобто злочину передбаченого ч.1
ст.366 КК України, всупереч доводам апеляції грунтуються на зібраних по справі
і досліджених в судовому засіданні доказах, а тому ствердження в ній
засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і
неправильне застосування кримінального закону є безпідставними.

Хибними
є і ствердження засудженого в апеляції про те, що вчинені ним дії через
малозначність не становлять суспільної небезпеки, поскільки не заподіяли і не
могли заподіяти істотної шкоди фізичній особі, суспільству чи державі, а тому
відповідно до положень ч.2 ст.11 КК України не можуть розцінюватися як злочин.

Суспільна
небезпечність скоєного ОСОБА_2 злочину полягає у тому, що він являючись
посадовою особою свідомо видав довідку в якій міститься неправдива інформація,
з метою її використання іншою особою, для отримання нею незаконних благ чи
переваг, що шкодить інтересам держави і суспільства, в зв'язку з чим державою і
визнано ці дії як злочинні та внесено їх в

число суспільно небезпечних
дій передбачених Кримінальним кодексом України. З огляду на це не можна
погодитись із доводами засудженого в апеляції про малозначність його дій та
відсутність в них суспільної небезпеки.

За викладених мотивів судова колегія приходить до висновку, що підстави для
задоволення апеляції відсутні і залишає її без задоволення, а вирок суду - без
зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366, 377 КПК України колегія
суддів -

ухвалила:

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 19 березня
2007 року яким ОСОБА_2 було визнано винним і засуджено по ч.1 ст.366 КК України
- залишити без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.

Ухвала набуває
законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом шести місяців з дня її проголошення.