Справа
№ 11 a-853, 2007 рік Головуючий у І інстанції Савуляк
Категорія ч.2 cm. 186 КК України
Доповідач Гнатів Н.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року жовтня 16 дня
колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

голови, судді Леона
О.1., суддів Гнатіва
Н.І., Валько Н.М., з участю прокурора Галісевич О.П.,

потерпілих
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і їх законних
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
захисників ОСОБА_5, ОСОБА_6, засуджених ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 і їх законних представників ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, розглянула у відкритому
судовому засіданні в м.Львові кримінальну справу за апеляціями захисника
ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_8,
засудженого ОСОБА_7, представників потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня
2007 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
м.Черовоно-граді Львівської області,
мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, учня Червоноградської середньої
загальноосвітньої школи № 1, раніше не
судимого,

ОСОБА_8,
народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Черовоно-граді Львівської
області, мешканця АДРЕСА_2, росіянина,
громадянина України, з середньою
освітою, не одруженого, учня Червоноградського професійного
гірничо-будівельного ліцею, раніше не
судимого, засуджено за ч.2 ст. 186 КК
України на чотири роки позбавлення волі кожного. На підставі ст.ст.75, 104 КК
України, їх звільнено від відбування
призначених покарань, якщо вони упродовж
одного року іспитового строку не вчинять нового злочину та виконають покладені
на них обов»язки, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або навчання.

Цивільні позови представників неповнолітніх потерпілих
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено частково,
стягнено з представників неповнолітніх засуджених ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11
солідарно, в користь ОСОБА_3 1476, 54
грн. матеріальної шкоди по 492, 18 грн. з кожного та 4500 грн. моральної
шкоди, по 1500 грн. з кожного та в
користь ОСОБА_4 4500 грн. моральної шкоди,
по 1500 грн. з кожного. В решті вимог відмовлено.

Речовий
доказ, мобільний телефон «Сіменс М
65», знищено.

У цій справі засуджено ОСОБА_9,
котрий апеляції не подавав, а
його законний представник свою апеляцію відкликав (а.с.451).

За вироком суду,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9
визнано винуватими в тому, що вони 04
вересня 2006 року в період з 21 до 22 години,
за попредньою змовою групою осіб,
біля автобусної зупинки «Ромашка» на вул.Перемоги в м.Червонограді
Львівської області напали на потерпілих ОСОБА_1 і ОСОБА_2, наносячи їм удари в тіло, збили з ніг та відкрито викрали у потерпілого
ОСОБА_1 мобільний телефон «Сіменс М 65» вартістю 999 грн., з сім-картою вартістю 25 грн. та 5 грн. на
рахунку, разом майна вартістю 1029 грн.

В апеляції захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого
ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку щодо засудженого ОСОБА_8 та
закриття щодо нього справи на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в
його діях складу злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Покликається на
те, що в справі відсутні достовірні
докази котрі б вказували на попередню змову між засудженими на вчинення
пограбування, ОСОБА_8 щодо потерпілих
ніяких насильницьких дій не вчиняв, не
знав про намір ОСОБА_9 здійснити пограбування,
у потерпілих відсутні тілесні ушкодження і вони не вказували на його
підзахисного як на особу котра наносила побої. Висновку суду про домовленість
на пограбування грунтуються на сумнівних показаннях засудженого ОСОБА_9 та на
припущеннях. Суд задоволив частково позови потерпілих без належних доказів та
обґрунтувань на підстави сумнівного і незаконного висновку психолога та не
врахувавши причин захворювання потерпілого ОСОБА_1, технічного стану і вартості мобільного
телефону.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляції порушує питання про скасування вироку і постановления нового вироку
яким перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 на ч.1 ст.296 КК України. Покликається
на те, що змови на пограбування між ним
і іншими засудженими не було, вони
хотіли тільки поговорити з потерпілими і він не знав про наміри ОСОБА_9, а ОСОБА_2 тільки штовхнув але телефона не
відбирав, хоча мав таку можливість.

Представники неповнолітніх потерпілих, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в апеляції та доповненні до
неї порушують питання про скасування вироку та скерування справи на новий
судовий розгляд, а в доповненні - для
проведення додаткового розслідування. Покликаються на м»якість покарання та
неврахування судом того, що ОСОБА_9
раніше вже вчиняв злочин щодо ОСОБА_1,
що засуджені знали про хворобливий стан потерпілих. Суд безпідставно
зменшив розмір моральної шкоди, без
врахування фізичних та моральних страждань потерпілих. Суд безпідставно не
стягнув з засуджених 404, 66 грн. витрат на лікування ОСОБА_1, та не стягнув у їх користь по 300 грн. за
надання правової допомоги.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про
безпідставність апеляції та необхідність залишення вироку без змін, думку потерпілих і їх представників, засуджених і їх представників та захисників
на підтримку апеляцій, розглянувши
наведені в апеляціях доводи і перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню.

Висновок суду
про доведеність вини засуджених ОСОБА_9,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 у вчиненні
злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
відповідає фактичним

обставинам
справи, підтверджується зібраними у
справі і перевіреними в судовому
засіданні доказами та є обгрунтованим.

У справі достовірно встановлено, що подія злочину відбувалась за обставин
встановлених вироком суду.

Як убачається з показань засудженого ОСОБА_9 на
досудовому слідстві і в суді, 04 вересня
2006 року в період з 21 до 22 години,
він з засудженими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 знаходились на автобусній зупинці
«Ромашка» на вул.Перемоги в м.Червонограді Львівської області. Побачивши в
одного з трьох хлопців, котрі переходили
дорогу, мобільний телефон з освітленим
дисплеєм, вони вирішили ним заволодіти.
Для цього всі вони троє підійшли до незнайомих,
стали штовхати їх і шарпати за одяг. Особисто він штовхнув у груди
ОСОБА_1, від чого той впав і скотився
схилом. Він забрав телефон котрий випав з руки потерпілого. Інші засуджені в
той час були коло іншого потерпілого. Відтак вони втекли, викрадений телефон він продав за 200
грн., частину котрих витратив разом з
іншими двома засудженими (а.с.57-58,
67-68, 82-83, 133-134,
155-157, 169-170, 241, 254-256, 263-264).

У своїх показаннях у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 підтвердив, що 04 вересня 2006 року в період з 21 до 22
години, коли він з ОСОБА_2 та ОСОБА_13
проходили біля автобусної зупинки «Ромашка» на вул.Перемоги в м.Червонограді
Львівської області, до них підбігли три
незнайомих, котрі були на зупинці і
напали на них. Один з нападників вдарив його в груди, він упав і покотився схилом, той підбіг і вдарив ще кілька разів, вирвав з рук мобільний телефон і втік.

Потерпілий ОСОБА_2, також підтвердив
у судовому засіданні те, що 04 вересня
2006 року в період з 21 до 22 години,
коли він з ОСОБА_1 та ОСОБА_13 проходили біля автобусної зупинки
«Ромашка» на вул.Перемоги в м.Червонограді Львівської області, на них напали три незнайомих котрі йшли на
зустріч. Один з нападників вдарив його в груди від чого він упав, тоді один з нападників вдарив його ногою в
лице, розбивши ніс і губу.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні, 04 вересня 2006 року в період з 21 до 22
години, коли він з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проходили біля автобусної зупинки «Ромашка» на вул.Перемоги в м.Червонограді
Львівської області, він бачив на
відстані 3 метрів як на потерпілих напали три незнайомих котрі підійшли
назустріч. Один з нападників,
високий, вдарив ногою в груди
потерпілого ОСОБА_1 від чого той упав,
двоє інших підійшли до потерпілого ОСОБА_2 і один з них вдарив його
ногою в груди від чого потерпілий впав,
а нападники втекли. Після цього потерпілий ОСОБА_1 тримася за голову та
говорив, що у нього забрали телефон.

Вивченням матеріалів справи, колегією
суддів не виявлено розбіжностей і суперечностей у показаннях засудженого
ОСОБА_9, потерпілих і свідка ОСОБА_13
які узгоджуються між собою та з іншими доказами. Даних котрі б свідчили про те, що потерпілі і свідок могли оговорити
засуджених, не виявлено.

Колегія суддів
уважає, що суд першої інстанції
обгрунтованого поклав в основу вироку ці показання засудженого ОСОБА_9,
потерпілих і свідка про час, місце,
мотиви, спосіб та обставини
нападу, застосування насилля та викрадення
телефону, наслідки спільного
розпорядження телефоном всіма засудженими,
оскільки вони послідовні як на досудовому слідстві
у поясненнях та
протоколах допиту, зводинах
віч-на-віч між

засудженими
і потерпілими і між самими засудженими,
так і в суді, і об»єктивно
підтверджуються іншими доказами.

Представники неповнолітніх потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у судовому
засіданні підтвердили те, що зі слів
самих потерпілих їм відомо про факт пограбування за обставин викладених у
вироку суду.

Преставник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні та
свідок ОСОБА_14 на досудовому слідстві (а.с.136-137) підтвердили, що в потерпілого ОСОБА_2 у вечір нападу було
побите обличчя і він говорив, що на
нього і його друзів вчинили напад та побили.

. Показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на досудовому слідстві
(а.с.61-62, 115-116) підтверджено
те, що засуджений ОСОБА_9 продав
викрадений телефон за 200 грн.

Цей телефон вилучений, оглянутий та
долучений до матеріалів справи, як
речовий доказ (а.с.56, 71-71).

Як убачається з матеріалів справи та протоколу судового засідання, самі засуджені ОСОБА_7 і ОСОБА_8, як на досудовому слідстві так і в суді
підтвердили, що 04 вересня 2006 року в
вечірній час, коли потерпілі ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 з свідком ОСОБА_13 проходили біля автобусної зупинки «Ромашка» на
вул.Перемоги в м.Червонограді Львівської області, де вони знаходились та курили, вони на пропозицію ОСОБА_9 підійшли до
потерпілих, засуджений ОСОБА_9 штовхнув
потерпілого ОСОБА_1 і той впав, ОСОБА_7
в цей час штовхнув ОСОБА_2 і той також впав. ОСОБА_9 підняв телефон ОСОБА_1 і
вони троє втекли.

Ці показання засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтверджують показання
засудженого ОСОБА_9, потерпілих і свідка
ОСОБА_13 про час, місце, мотиви,
спосіб та обставини нападу,
застосування насилля та викрадення телефону, котрі встановлені і вироком суду.

Згідно ч.2 ст.28 КК України, злочин
визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві
або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його вчинення.

У відповідності до роз»яснень у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 25.12.1992 року з наступними змінами та
доповненнями «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти
приватної власності», під
насильством, що не є небезпечним для
життя чи здоров»я потерпілого, слід
розуміти ... також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв,
за умови, що вони не були
небезпечними для життя чи здоров»я в момент заподіяння.

З
показань засудженого ОСОБА_9 убачається,
що між трьома засудженеми була домовленість на заволодіння телефоном при
появі потерпілого з телефоном в руках.

З показань
потерпілих, свідка ОСОБА_13 та самих
засуджених убачається, що троє
засуджених самі підбігли до потерпілого і його супутників, застосували до потерпілого і одного з
супутників насилля та відкрито заволоділи телефоном, разом втекли,
після викрадення разом оглядали цей телефон, котрий відтак продали, а частину грошей від продажу спільно використали.
Тобто, ці дії засуджених щодо
заволодіння і

розпорядження
викраденим майном є узгодженими від початку спільної домовленості і нападу на
потерпілого до розпорядженням викраденим.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав
показання засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про відсутність у них наміру на
заволодіння майном потерпілого за попередньою змовою групою осіб такими, що скеровані на уникнення відповідальності, а покликання засудженого ОСОБА_7 і захисника
ОСОБА_5 на відсутність у справі достовірних доказів котрі б вказували на
попередню змову між засудженими на вчинення пограбування, оскільки засуджені хотіли тільки поговорити з
потерпілими і не знали про наміри ОСОБА_9,
ОСОБА_7 тільки штовхнув ОСОБА_2 не відбираючи телефона маючи таку
можливість, а ОСОБА_8 щодо потерпілих
ніяких насильницьких дій не вчиняв, у
потерпілих відсутні тілесні ушкодження і вони не вказували на нанесення
ОСОБА_8, що висновки суду про вчинення
ними пограбування ґрунтуються на сумнівних показаннях засудженого ОСОБА_9 та на
припущеннях, як на недоведеність їх вини
в інкримінованому злочині,
безпідставними.

Колегія суддів вважає,
що на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог
ст.67 КПК України, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у відкритому викраденні
чужого майна, поєднаного з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров»я потерпілого, вчиненому
за попередньою змовою групою осіб та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.
186 КК України.

Призначаючи
засудженим покарання, суд першої
інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину,
особи винних, ОСОБА_9 котрий
раніше притягався до кримінальної відповідальності, ріс та виховувся без батька, в даний час займаючись спортом веде активний
спосіб життя, посередньо
характеризується за місцем навчання,
ОСОБА_8 і ОСОБА_7 які вперше притягуються до кримінальної
відповідальності, займаючись спортом
ведуть активний спосіб життя, позитивно
характеризуються за місцем навчання,
відсутність обтяжуючих покарання обставин, пом»якшуючу покарання обставину для всіх
засуджених, вчинення злочину
неповнолітніми, а для ОСОБА_9 окрім
цього щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обґрунтовано обрав
їм покарання у вигляді позбавлення волі,
звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Таке рішення суду відповідає вимогам ст.ст.65, 75 і 104
КК України, а тому покликання
представників неповнолітніх потерпів в апеляції на м»якість покарання у зв»язку
з неврахування судом того, що ОСОБА_9
раніше вже вчиняв злочин щодо ОСОБА_1,
що засуджені знали про хворобливий стан потерпілих, є необгрунтованим.

Колегія суддів вважає,
що призначене судом покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості
вчиненого злочину й даним про особу винуватих і є необхідним для їх виправлення
та запобігання новим злочинам.

Як убачається з оскаржуваного вироку, при частковому задоволенні цивільного позову
щодо стягнення матеріальної шкоди з засуджених на користь ОСОБА_3, суд врахував 999 грн. вартості телефону, 177, 54 грн. витрат на лікування та 300 грн.
за надання правової допомоги.

Таке рішення
суду в цій частині відповідає позовним вимогам представника потерпілого в
позовних заявах (а.с.309, 320, 345) у яких вона просила стягнути 999 грн.
вартості телефону, 177, 54 грн. витрат
на лікування та поданій нею квитанції про оплату послуг адвоката на 300 грн.
(а.с.324).

В матеріалах справи відсутні дані котрі б свідчили про збільшення нею
позовних вимог з документальним підтвердженням таких вимог чи документи про
повторну оплату послуг адвоката обох потерпілих.

Тому покликання в апеляціях представників неповнолітніх потерпілих на
безпідставне нестягнненя з засуджених 404, 66 грн. витрат на лікування
ОСОБА_1, та нестягнення у їх користь по
300 грн. за надання правової допомоги, є
необгрунтованим.

Визначаючи розмір моральної шкоди по 4500 грн. для обох потерпілих, суд виходив з того, що потерпілого ОСОБА_2, який хворіє на дитячий церебральний параліч
та потерпілого ОСОБА_1, який перебуває
під постійним наглядом лікарів, було
побито в нічний час групою осіб значно сильніших фізично, обом потерпілим було розбито обличчя і вони
тривалий час відчували біль голови та лікувались, а їх батьки змушені були звертатись за
допомогою до психіатрів і психологів, що
порушувало нормальний уклад життя потерпілих і вимагало додаткових зусиль для
його організації.

Рівнож, суд
визначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення 20000 грн. моральної шкоди і ОСОБА_4 про стягнення 10000 грн.
моральної шкоди є значно завищеними і належним чином не мотивованими.

Колегія
суддів уважає, що рішення суду в цій
частині щодо підстав і розміру шкоди,
ґрунтується на вимогах ст. 1167 ЦК
України, є належно мотивованим та
відповідає поданим доказам та об»єктивним обставинам справи, а тому покликання захисника ОСОБА_5 на те що суд
задоволив частково позови потерпілих без належних доказів та обґрунтувань на
підстави сумнівного і незаконного висновку психолога та без врахування причин
захворювання потерпілого ОСОБА_1 та покликання представників неповнолітніх
потерпілих на безпідставне зменшення судом розміру моральної шкоди, без врахування фізичних та моральних
страждань потерпілих, є безпідставні.

Як убачається з пояснень у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_1 та його
законного представника, показань на
досудовому слідстві свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с.61-62, 115-116),
протоколу огляду телефона
(а.с.71), телефон пісдя вилучення і
повернення був пошкоджений. Згідно товарного чеку, телефон коштує 999 грн.

Тому покликання в апеляції захисника ОСОБА_5 на неврахування судом при
стягненні вартості телефону його технічного стану і вартості, є необгрунтованими.

При
перевірці справи, колегія суддів не
виявила допущення таких порушень кримінально-процесуального закону, норм Конституції України чи неправильного
застосування кримінального закону, які б
тягнули за собою скасування вироку і закриття справи щодо засудженого
ОСОБА_8, постановления нового вироку для перекваліфікації
дій засудженого ОСОБА_7 або скерування справи на додаткове розслідування чи
новий судовий розгляд.

Разом з цим,
вирішуючи питання про задоволення цивільних позовів, суд першої інстанції порушив принцип
солідарної матеріальної відповідальності передбачений ст.ст.541-544 ЦК України, а тому з резолютивної частини вироку в
частині задоволення цивільних позовів,
слід виключити рішення суду про стягнення «по 492, 18 грн. з кожного» та
«по 1500 грн. з кожного».

Керуючись ст.ст.
365, 366, 377 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляції захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого
ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_7, представників потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду
Львівської області від 01 червня 2007 року про засудження ОСОБА_9, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України,
без змін.

На
підставі ст.365 КПК України, виключити з
резолютивної частини вироку рішення суду про стягнення «по 492, 18 грн. з
кожного» та «по 1500 грн. з кожного».

Ухвала винесена
в нарадчій кімнаті в одному примірнику.