Справа № 305/2044/14-к
Провадження по справі № 1-кп/305/15/15
ВИРОК
23.06.2015 року, Рахівський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
представника цивільного позивача - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кобилецька Поляна, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого , -
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України
Обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи, відповідно до наказу №150к від 20.12.2007, на посаді лісничого Щербилівського лісництва державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» (далі ДП «Великобичківське ЛМГ»), тобто будучи службовою особою, яка постійно обіймає на державному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, які полягали у здійсненні керівництва ділянкою роботи та виробничою діяльністю майстрів лісу та окремих лісників ДП «Великобичківське ЛМГ», в період з 22 березня 2011 року, тобто з дня прийняття Щербилівського лісництва під охорону, - до травня 2013 року, тобто до часу відсторонення від виконання обов`язків лісничого, неналежно виконував свої функціональні обов`язки, внаслідок несумлінного ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам у сфері охорони, відтворення, сталого і раціонального використання лісових ресурсів, громадським інтересам на безпечне для життя і здоров`я довкілля та користування природними ресурсами, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.367 КК України, за наступних обставин.
Так, згідно наказу №150/к від 20.12.2007 року директора ДП «Великобичківське ЛМГ» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, ОСОБА_4 призначений на посаду лісничого Щербилівського лісництва ДП «Великобичківське ЛМГ», до якого входили лісові квартали 1-28 зазначеного лісництва, передані йому під охорону 22.03.2011 року, відповідно до наказу №10к від 11.02.2011 року, а відповідно до договору про майнову відповідальність матеріально-відповідальної особи від 14.04.2006 року, ОСОБА_4 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за передані йому під звіт матеріальні цінності.
Перебуваючи на посаді лісничого Щербилівського лісництва, ОСОБА_4 згідно ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», та згідно ст. 1 Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 року №976, являвся працівником правоохоронного органу, до прямих обов`язків якого, серед іншого, входило здійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження лісових ресурсів, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства та використання лісових ресурсів, складання протоколів про правопорушення у сфері охорони та захисту лісів.
Проте, лісничий Щербилівського лісництва ОСОБА_4 , будучи службовою особою, до обов`язків якого входили здійснення керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва, організація виконання лісокультурних та інших лісогосподарських робіт, заходів з охорони лісів від самовільних рубань, відведення лісосік та відпуск лісу на пні, здійснення державного контролю за правильністю лісокористування в лісах, координація роботи майстрів виробничих дільниць та інших служб, забезпечення додержання правил відпуску лісу на пні, рубання лісу, проведення оглядів місць рубань і заготовленої деревини та іншої продукції лісу, складання протоколів (актів) про лісопорушення, перевірка правильності складання підлеглими йому працівниками державної лісової охорони протоколів про лісопорушення і своєчасне подання їх керівництву підприємства, забезпечення обліку та звітності про виробничу діяльність лісництва, в порушення вимог посадової інструкції, статей 19, 86, 89, 105 Лісового кодексу України, Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 року №976, в період з 22 березня 2011 року, тобто з дня прийняття лісництва під охорону, до травня 2013 року, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не вживав заходів щодо виявлення та недопущення лісопорушень, припинення таких та встановлення лісопорушників, належний контроль за станом та охороною лісу не забезпечив, акти про лісопорушення не складав, факти самовільних рубок деревини не задокументував, а роботу підлеглих майстрів лісу та лісників щодо охорони лісу належним чином не організував та не спрямовував, і цим самим допустив вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами упродовж 2012 року та в період до травня 2013 року, точний час слідством не встановлено, незаконну рубку у виділі 72 кварталу 12, 3 дерев ялини (діаметром 46, 52 та 64 см.) загальною кубомасою 7 м.куб.
Зазначену самовільну рубку, ОСОБА_4 , внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, своєчасно не виявив, хоча мав таку реальну можливість і зобов`язаний був це зробити, факт самовільної рубок деревини на зазначеній ділянці лісу не задокументував, заходів щодо припинення такої та встановлення лісопорушників не вжив.
Крім цього, лісничий Щербилівського лісництва ОСОБА_4 , в період з 22 березня 2011 року, тобто з дня прийняття лісництва під охорону, до травня 2013 року, допустив вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами упродовж 2012 року та в період до травня 2013 року, точний час слідством не встановлено, незаконної рубки у виділі 30 кварталу 20, 2 дерев ялини (діаметром 64 та 68 см.) загальною кубомасою 7 м.куб.
Зазначену самовільну рубку ОСОБА_4 внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них своєчасно не виявив, хоча мав таку реальну можливість і зобов`язаний був це зробити, факт самовільної рубок деревини на зазначеній ділянці лісу не задокументував, заходів щодо припинення такої та встановлення лісопорушників не вжив.
Також, лісничий Щербилівського лісництва ОСОБА_4 , будучи службовою особою, до обов`язків якого входили здійснення керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва, організація виконання лісокультурних та інших лісогосподарських робіт, заходів з охорони лісів від самовільних рубань, відведення лісосік та відпуск лісу на пні, здійснення державного контролю за правильністю лісокористування в лісах, координація роботи майстрів виробничих дільниць та інших служб, забезпечення додержання правил відпуску лісу на пні, рубання лісу, проведення оглядів місць рубань і заготовленої деревини та іншої продукції лісу, складання протоколів (актів) про лісопорушення, перевірка правильності складання підлеглими йому працівниками державної лісової охорони протоколів про лісопорушення і своєчасне подання їх керівництву підприємства, забезпечення обліку та звітності про виробничу діяльність лісництва, в порушення вимог посадової інструкції, статей 19, 86, 89, 105 Лісового кодексу України, Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 р. №976, в період з 22 березня 2011 року, тобто з дня прийняття лісництва під охорону, до травня 2013 року, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не вживав заходів щодо виявлення та недопущення лісопорушень, припинення таких та встановлення лісопорушників, належний контроль за станом та охороною лісу не забезпечив, акти про лісопорушення не складав, факти самовільних рубок деревини не задокументував, а роботу підлеглих майстрів лісу та лісників щодо охорони лісу належним чином не організував та не спрямовував, і цим самим допустив вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами упродовж 2011 року, точний час слідством не встановлено, під час проведення суцільної вузько-лісосічної рубки згідно лісорубного квитка №298472 від 21.03.2011 року у виділі 47 кварталу 17, а за матеріалами лісовпорядкування 1998 року у виділі 37 кварталу 17, незаконну рубку 34 дерев породи бук.
ОСОБА_4 , будучи службовою особою, до обов`язків якого входили здійснення керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва, організація виконання лісокультурних та інших лісогосподарських робіт, заходів з охорони лісів від самовільних рубань, відведення лісосік та відпуск лісу на пні, здійснення державного контролю за правильністю лісокористування в лісах, координація роботи майстрів виробничих дільниць та інших служб, забезпечення додержання правил відпуску лісу на пні, рубання лісу, у 2013 році, під час проведення вибіркової санітарної рубки у виділі 62 кварталу 14 згідно лісорубного квитка №431612 від 27.02.2013 року, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, допустив вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами незаконної рубки 49 не відведених в рубку дерев породи бук (діаметром 10см-2шт, 14см-4шт, 18см-1шт, 22см-3шт, 30см-2шт, 34см-3шт, 38см-6шт, 42см-5шт, 46см-4шт, 51см-2шт, 52см- 5шт, 54см-1шт, 55см-1шт, 56см-2шт, 59см-1шт, 60см-Ішт, 62см-2шт, 64см-1шт, 74см-2шт., 77см-1шт.) загальною кубомасою 69 м.куб.
Зазначену незаконну рубку ОСОБА_4 внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них своєчасно не виявив, хоча мав таку реальну можливість і зобов`язаний був це зробити, факт незаконної рубки деревини на зазначеній ділянці лісу не задокументував, заходів щодо припинення такої та встановлення лісопорушників не вжив.
Згідно акту перевірки Держлісагенства України від 20.04.2013 року, проведеної комісією Держлісагенства України, розрахунку, проведеного на підставі зазначеного акту перевірки, постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. №665 та ст.20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановлено заподіяну зазначеною незаконною рубкою шкоду в розмірі 200078,53 гривень.
Крім цього, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, до обов`язків якого входили здійснення керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва, організація виконання лісокультурних та інших лісогосподарських робіт, заходів з охорони лісів від самовільних рубань, відведення лісосік та відпуск лісу на пні, здійснення державного контролю за правильністю лісокористування в лісах, забезпечення додержання правил відпуску лісу на пні, рубання лісу, у 2013 році, достовірно знаючи про те, що ланкою по відводу ДП «Великобичківське ЛМГ» зроблено відвід дерев у рубку у виділі 31, 32 кварталу 16, не переконавшись в тому, що лісорубний квиток на дану рубку виписаний, дав дозвіл на розробку лісосіки у вказаному кварталі та виділі 16/31, 16/32, і таким чином без лісорубного квитка дозволив розроблення лісосіки, внаслідок чого незаконно було зрубано 75 дерев породи бук (діаметром 10см і менше-1шт, 10см-1шт, 14см-1шт, 22см-1шт, 26см-2шт, 30см-5шт, 34см-8шт, 38см-8шт, 42см- 13шт, 46см-5шт, 51см-1шт, 52см-4шт, 53см-4шт, 54см-3шт, 55см-1шт, 56см-2шт, 57см-3шт, 58см-4шт, 59см-1шт, 61см-1шт, 62см-1шт, 63см-1шт, 66см-1шт, 68см- 1шт, 75см-1шт, 78см-1шт, 79см-1шт) загальною кубомасою 139 м.куб.
Згідно акту перевірки Держлісагенства України від 20.04.2013 року, проведеної комісією Держлісагенства України, розрахунку, проведеного на підставі зазначеного акту перевірки, постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. №665 та ст.20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановлено заподіяну зазначеною незаконною рубкою шкоду в розмірі 351579,05 гривень.
Упродовж 2012 року, лісничий Щербилівського лісництва ОСОБА_4 , будучи службовою особою, до обов`язків якого входили здійснення керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва, організація виконання лісокультурних та інших лісогосподарських робіт, заходів з охорони лісів від самовільних рубань, відведення лісосік та відпуск лісу на пні, здійснення державного контролю за правильністю лісокористування в лісах, координація роботи майстрів виробничих дільниць та інших служб, забезпечення додержання правил відпуску лісу на пні, рубання лісу, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, допустив вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами незаконної рубки у виділі 32 кварталу 17 не відведених в рубку 23 дерев породи ялина та одного дерева породи бук (діаметром 22см-1шт, 46см-2шт, 51см-1шт, 52см-1шт, 53см-2шт, 54см-2шт, 56см-1шт, 58см-1шт, 59см-3шт, 60см-2шт, 62см-1шт, 65см-1шт, 66см-1шт, 67см-2шт, 75см-1шт, 84см-1шт, 93см-1шт) загальною кубомасою 74 м.куб.
Зазначену незаконну рубку ОСОБА_4 внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них своєчасно не виявив, хоча мав таку реальну можливість і зобов`язаний був це зробити, факт незаконної рубки деревини на зазначеній ділянці лісу не задокументував, заходів щодо припинення такої та встановлення лісопорушників не вжив.
Згідно акту перевірки Закарпатського ОУЛМГ від 25.04.2013 року, проведеної комісією ЗОУЛМГ, розрахунку, проведеного на підставі зазначеного акту перевірки, постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. №665 та ст.20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановлено заподіяну зазначеною незаконною рубкою шкоду в розмірі 155443 гривні.
Таким чином, внаслідок службової недбалості ОСОБА_4 охоронюваним законом державним інтересам у сфері охорони, відтворення, сталого і раціонального використання лісових ресурсів та громадським інтересам, які полягають у порушенні гарантованих Конституцією України прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля та користування природними ресурсами, тобто інтересам територіальної громади селища Кобилецька Поляна Рахівського району Закарпатської області в особі селищної ради, заподіяно шкоду в розмірі 765152,37 гривень, яка в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час вчинення злочину, що є тяжкими наслідками.
Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у скоєному кримінальному правопорушенні повністю визнав, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті , додаткових пояснень давати суду не бажав. Натомість подав до суду заяву про застосування до нього Закону України "Про амністію" від 08.04.2014 року, оскільки має на утриманні 2 неповнолітних дітей. При цьому, цивільний позов заявлений представником цивільного позивача просить залишити без задоволення із підстав зазначених у запереченні.
Представник цивільного позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений цивільний позов в сумі 765152 гривень 37 копійок підтримав у повному обсязі, просить такий задовільнити, як суму завданих обвинуваченим збитків, що заподіяні Великобичківському лісгоспу.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим така доводиться перевіреними у ході судового слідства матеріалами справи.
- актом перевірки фінансово-господарської діяльності ДП "Великобичківське ЛМГ" від 20.04.2013 року (т.1, а.с.14-57);
- актом перевірки ведення лісового господарства ДП "Великобичківське ЛМГ" від 20.04.2013 року (т.1, а.с.74-75);
- копією наказу про призначення ОСОБА_4 на посаду лісничого (т.2, а.с.26);
копіями договору про майнову відповідальність, посадової інструкції лісничого (т,2, а.с.28-31, 32, 41-44);
- актом перевірки ведення лісового господарства ДП "Великобичківське ЛМГ" від 20.04.2013 року (т.2, а.с.47-52);
- матеріалами ревізії ДП "Великобичківське ЛМГ" (т.3 а.с. 62-149).
Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним та громадським інтересам.
Цивільний позов заявлений представником цивільного позивача, на думку суду, не підлягає до задоволення виходячи з наступних правових підстав.
У відповідності до частини 1,4 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Згідно частини 5 цієї статті КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Оскільки, згідно статті 128 ЦПК України після одержання позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення, в якій відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі, а самі заперечення проти позову можуть стосуватися всіх заявлених вимог чи їх певної частини або обсягу .
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Так, заявляючи цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, позивач чітко не конкретизує з чого складається його матеріальна шкода, завдана цим злочином, що конкретно являє собою завдані їй збитки, які саме втрати підприємство понесла внаслідок дій відповідача, однак при цьому конкретно зазначає, що грошова сума у розмірі 765.152, 37 (сімсот шістдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят дві гривні 40 копійок), яка становить, крім того, ціну даного позову, являється майновою шкодою.
Будь-яких конкретних доказів, обставин, фактів, на які слід послатися, як на підставу своїх доводів та обґрунтувань цивільного позову, позивач до матеріалів цивільного позову не надав.
Крім того, згідно із пунктом і постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. N 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року N 1364), на підставі якої проведено розрахунок заподіяної позивачу шкоди незаконним порубками лісу, законодавцем затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами: незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту; пошкодженням дерев і чагарників до ступеня неприпинення росту; знищенням або пошкодженням лісових культур, природного підросту та самосіву на землях, призначених для відновлення лісу; знищенням або пошкодження сіянців, саджанців у лісових розсадниках і на плантаціях; самовільною заготівлею сіна та випасанням худоби на лісових ділянках;знищенням або пошкодженням відмежувальних знаків у лісах; пошкодженням сіножатей, пасовищ і ріллі на землях лісогосподарського призначення; знищенням або пошкодженням лісоосушувальних канав, дренажних систем і доріг на лісових ділянках; порушенням правил заготівлі лісової підстилки; порушенням правил .заготівлі лікарських рослин, дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід тощо.
Згідно матеріалів позовної заяви, доводами якої являється обвинувальний акт, не встановлено та не доведено фактів, за якими би ОСОБА_4 скоював самовільні рубки сам особисто, у зв`язку із чим даний позов є безпідставним в частині про стягнення на користь позивача коштів із відповідача, завданих заподіянням збитків у вигляді незаконної рубки лісу.
У відповідності до листа Державного комітету лісового господарства України та Міністерства навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, надісланого місцевим державним органам лісового господарства, державним управлінням екобезпеки в областях, Рескомприроди Автономної Республіки Крим, управлінню екобезпеки м. Севастополя, убачається, що стягнення за самовільну рубку, пошкодження дерев і іншої лісової рослинності, передбачені таксами, застосовуються для осіб, що безпосередньо здійснили ці порушення і вина їх визначена у встановленому законом порядку; застосування вказаних вище такс до підприємств, установ, організацій і громадян, що здійснюють охорону лісових надходжень, крім випадків, коли встановлено, що вони безпосередньо скоїли такі порушення, є неправомірним.
Таким чином, позовними вимогами не надано жодного належного та допустимого доказу скоєння самовільної рубки лісів ОСОБА_4 , а отже, заподіяння ним прямої шкоди підприємству, у зв`язку із чим відсутні прямі докази, які б надали суду право на задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику.
Обтяжуючих покарання обставин у відношенні ОСОБА_4 судом не встановлено.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітних дітей, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення від відбування покарання на підставі п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
19.04.2014 р. набрав чинності Закон України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до ст. 9 Закону України Про амністію у 2014 році питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."в" ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області 09 вересня 2002 року, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області 05 лютого 2004 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на сьогодні на утриманні двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно яких він не позбавлений батьківських прав. ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушенн , яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності Закону України Про амністію у 2014 році (19 квітня 2014 року) , свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2014 році, тому він підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначити покарання 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю та охороною лісу строком на 2 (два) роки.
На підставі п.в ч.1 ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування основного та додаткового покарання.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку вручити ОСОБА_4 та прокурору після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1 .
З оригіналом вірно,
Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1 .