АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/5576/13-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/71/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 08 квітня 2015 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТОВ Криворіжшахтобуд, в особі генерального директора ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, у кримінальному провадженні №00002075 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Смоліно, Маловисківського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньо - технічною освітою, що працює ТОВ Криворіжшахтобуд, електрослюсарем дільниці №70, раніше не судимого, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію за місцем проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покладено на кримінально - виконавчу інспекції за місцем його проживання.

Вироком суду цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнено з ТОВ Криворіжшахтобуд на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду 968,41 гривень, моральну шкоду 90 000 гривень.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

представник потерпілого ОСОБА_11

представник цивільного відповідача ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ТОВ Криворіжшахтобуд, в особі генерального директора ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати в частині стягнення з ТОВ Криворіжшахтобуд матеріальної та моральної шкоди, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_9 у задоволенні позовних вимог до ТОВ Криворіжшахтобуд, щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, 16.05.2013 року в світлий час доби, приблизно о 13.40 годині в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, на закритій території дільниці №70 ВАТ Криворіжшахтобуд, м. Кривого Рогу, ОСОБА_7 , попередньо не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушені вимог п. 10.1 ПДР України, ще вказано що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух керованого ним автомобілем КрАЗ 250 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та допустив наїзд на ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-медичного експерта №1267/48 від 29.05.2013 року у потерпілого ОСОБА_9 малися наступні тілесні ушкодження: травматична ампутація верхньої третини правого плеча, закритий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, садна обличчя та лівого плеча.

Тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета обмеженою травмуючою поверхнею, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, зазначених в постанові про призначення судово-медичної експертизи.

За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень тілесних ушкоджень за ознакою постійної втрати загальної працездатності більше 1/3 (75%). П.2.1.1. правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, за ст. 286 ч. 2 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставина справи, оскільки в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.286 КК України. Так, у ОСОБА_7 відсутнє посвідчення категорії С та він не є водієм, у розумінні ПДР, також він не є учасником дорожнього руху, оскільки не брав безпосередньої участі у процесі руху на дорозі, як водій. Ні під час досудового слідства , ні судом не було встановлено , що ОСОБА_7 взагалі здійснював будь-які маніпуляції з важелем коробки перемикань передач автомобіля. При цьому, вина в зазначеному нещасному випадку є лише в діях самого потерпілого, оскільки йому було добре відомо про те , що ОСОБА_7 не є слюсарем з ремонту автомобілів , та не є водієм вантажного автомобіля , тому потерпілому добре було відомо ким працює ОСОБА_7 .На думку захисника , відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху , зазначені норми Закону не поширюються на дії , які вчиняються з транспортним засобом під час ремонту, або руху на закритій території , якою є дільниця № 70 ВАТ Криворіжшахтобуд. При здійсненні ремонту транспортних засобів та їх переміщення по закритій території під час такого ремонту , слід застосовувати інші нормативні акти , а саме Правила охорони праці на автомобільному транспорті. ОСОБА_7 не може вважатися учасником дорожнього руху , оскільки не брав безпосередню участь у процесі руху на дорозі як водій. Судом першої інстанції не було прийнято до уваги , що водій чи власник транспортного засобу , а саме потерпілий ОСОБА_9 , який на порушення чинних правил передав керування ним особі, котра не мала або була позбавлена права керувати транспортним засобом взагалі чи засобом відповідної категорії,у разі спричинення зазначеними діями наслідків , перелічених у ст., 287 КК України , повинна нести відповідальність за ст.287 КК України. Крім того , при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 судом не було враховано , що дії обвинуваченого ОСОБА_7 не були цілеспрямованими та початок руху автомобіля , а відбувся мимовільний рух транспортного засобу , тобто поза межами волі і намірів ОСОБА_7 , тому в даному випадку мала місце груба необережність в діях самого потерпілого . яка безпосередньо і призвела до настання нещасного випадку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги цивільний відповідач ТОВ Криворіжшахтобуд зазначає про те , що вирок суду , в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , та стягнення з підприємства на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 968,41 грн., та моральної шкоди у розмірі 90 000 гривень ,є незаконним і необґрунтованим , винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, судом першої інстанції було встановлено , що обвинувачений ОСОБА_7 працював у ТОВ Криворіжшахтобуд черговим електрослюсарем та з ремонту обладнання , не був обізнаний з будовою автомобіля КраЗ та не мав посвідчення на право керування зазначеним автомобілем. Таким чином , обвинувачений ОСОБА_13 не є водієм, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем , який належав ТОВ Криворіжшахтобуд. Крім того , 31.05.2014 року на підприємстві комісійно було проведено розслідування нещасного випадку , в результаті якого було травмовано потерпілого ОСОБА_9 та був складений Акт № 2 про нещасний випадок на виробництві і тому відшкодування матеріальної шкоди потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві проводиться Фондом соціального страхування , що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Відповідно до рішення суду першої інстанції винною особою у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнаний ОСОБА_7 , який і повинен нести відповідність за шкоду , завдану потерпілому. Однак , при вирішенні питання про стягнення морального шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 судом зазначена обставина не була врахована. Суд не врахував той факт , що винними особами в настанні нещасного випадку є сам цивільний позивач потерпілий ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та безпідставно стягнув з цивільного відповідача заподіяну потерпілому ОСОБА_9 моральну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо просили колегію суддів задовольнити їх апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати вирок суду відносно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження, відмовивши в задоволені позовних вимого потерпілому ОСОБА_9 .

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив залишити вирок суду відносно ОСОБА_7 без змін ,проти доводів апеляційних скарг захисника обвинуваченого та представника цивільного відповідача заперечував.

Представник потерпілого ОСОБА_9 захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила , що вона заперечує проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та цивільного відповідача і просить залишити вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга цивільного відповідача ТОВ Криворіжшахтобуд - підлягає частковому задоволенню , з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає безпідставними , та такими що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того , що діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.286 КК України, оскільки у ОСОБА_7 відсутнє посвідчення категорії С та він не є водієм, у розумінні ПДР, також він не є учасником дорожнього руху, оскільки не брав безпосередньої участі у процесі руху на дорозі, як водій та норми Правил дорожнього руху не поширюються на дії , які вчиняються з транспортним засобом під час ремонту, або руху на закритій території , якою є дільниця № 70 ВАТ Криворіжшахтобуд, при здійсненні ремонту транспортних засобів та їх переміщення по закритій території під час такого ремонту , слід застосовувати інші нормативні акти , а саме Правила охорони праці на автомобільному транспорті.

Відповідно до роз`яснень , які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті , відповідальність за ст..286 КК України настає незалежно від місця , де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху ( на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо).Це стосується і випадків, коли зазначені правила було порушено під час виконання з допомогою транспортних засобів різних робіт.

Крім того , відповідно до п.4 зазначено вище Пленуму Верховного Суду України суб`єктом злочину , передбаченого ст.286 КК України , визнають особу , яка керує транспортним засобом , незалежно від того , чи має вона на це право.

Тому суд вірно зазначив у вироку на те, що ОСОБА_7 є суб`єктом злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і на кваліфікацію його дій не впливає чи мав він навички, досвід в управлінні транспортним засобом певної категорії чи ні, та чи знає будову вантажного автомобіля, оскільки саме обвинувачений ОСОБА_7 перебував за кермом транспортного засобу - автомобіля КрАЗ 250 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалі кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував , що він, 16.05.2013 року на прохання ОСОБА_9 допомогти з ремонтом автомобіля, сів за кермо вказаного вище автомобіля, запустив його двигун, здійснив декілька обертів кермом з метою перевірки люфтів в рульових тягах, однак він не здійснював будь-які маніпуляції з важелем коробки перемикань передач автомобіля і тому , чому автомобіль почав рухатись він пояснити не може.

Однак, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив в судовому засіданні , що він виконував поточний ремонт автомобіля КрАЗ 250 заміну шайб рульовій системі автомобіля, і під час виконання цих робіт, знаходячись під передньою частиною автомобіля, за власною ініціативою попрохав обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше йому неодноразово допомагав у ремонті автомобіля, сісти за кермо вказаного автомобіля, запустити двигун, та здійснити декілька обертів кермом з метою перевірки люфтів в рульових тягах. Перебуваючи під автомобілем , він почув, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля, перемкнув важіль коробки перемикання передач автомобіля . Він намагався вибратися з-під автомобіля , однак не встиг , так як автомобіль став рухатись і він був травмований.

Судом першої інстанції , за клопотанням захисника ОСОБА_6 , перевірялись пояснення обвинуваченого та свідків, з числа працівників підприємства , про те , що в місці , де стояв транспортний засіб , поверхня не горизонтальна , а має незначний ухил , що могло стати причиною того , що автомобіль почав рухатись ( а.с.221,224 т.1 к.п.) і протоколом додаткового огляду місця події за участю фахівців маркшейдерів від 23.10.2014 року, було встановлено відсутність нахилу дорожньої поверхні ( а.с.6-8 т.2 к.п.).

Крім того , в судовому засіданні був допитаний в якості спеціаліста експерт-автотехнік ОСОБА_14 , який зазначив , що початком руху автомобіля є перехід його стану зі статичного в динамічний, в наслідок дії людини за кермом. Окрім того вказав, що згідно п. 1.10. ПДР України терміни, що наведені в Правилах дорожнього руху України , мають таке значення: водій - особа, яка керує транспортним засобом.

При цьому , обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 підтвердили в судовому засіданні , що наїзд автомобіля на потерпілого стався тоді , коли останній перебував під передньою частиною автомобіля.

Матеріалами спеціального розслідування, в актах від 16.05.2013 року та 31.05.2013 року було встановлено , що ОСОБА_7 здійснив запуск двигуна, не перевіривши положення важелів: вмикання швидкості, ручного гальма, включив стартер за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення та відновив рух автомобіля ( а.с.107-109, 110-112 т.1 к.п.).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1267/48 від 29.05.2013 року ( а.с.77-78 т.1 к.п.) , у потерпілого ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження: травматична ампутація верхньої третини правого плеча, закритий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, садна обличчя та лівого плеча.

Тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета обмеженою травмуючою поверхнею, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, зазначених в постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Колегія суддів вважає , що судом першої інстанції прийнято до уваги всі встановлені по справі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і суд прийшов до обгрунтованного висновку , що обвинувачений ОСОБА_7 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, з необережності, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням небезпеки для потерпілого ОСОБА_9 та з його травмуванням.

Саме необізнаність ОСОБА_7 з будовою автомобіля КрАЗ, відсутність посвідчення на право керування автомобілем такого типу, відсутність наміру починати рух автомобіля і свідчать про його необережні дії, що призвели до початку руху автомобіля КрАЗ 250 та дорожньо-транспортної пригоди, під час якої потерпілому ОСОБА_9 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження.

Тому доводи захисника ОСОБА_6 про те , що судом неправильно були кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, тому , що при здійсненні ремонту транспортних засобів та їх переміщення по закритій території під час такого ремонту , слід застосовувати інші нормативні акти , а саме Правила охорони праці на автомобільному транспорті є необґрунтованими , оскільки обвинувачений ОСОБА_7 порушив Правила дорожнього руху , а не інші правила , як стверджує захисник.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про ненадання судом правової оцінки діям потерпілого ОСОБА_15 в частині того , що саме потерпілий ОСОБА_9 , який на порушення чинних правил передав керування транспортного засобу особі, котра не мала або була позбавлена права керувати транспортним засобом взагалі чи засобом відповідної категорії, і тому він повинен нести відповідальність за ст.287 КК України , в той час як в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.

Відповідно ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту , а також про адміністративні правопорушення на транспорті водій , чи власник транспортного засобу (уповноважена особа) , який на порушення чинних правил передав керування транспортним засобом особі , котра не мала або була позбавлена права керувати такими засобами взагалі чи засобом відповідної категорії , у разі спричинення зазначеними діями , перелічених у ст..287 КК України наслідків , може нести відповідальність за цією статтею , в той час як особа , яка фактично керувала транспортним засобом несе відповідальність за ст.286 КК України.

Тому , факт складання актів про проведення розслідування нещасного випадку , що стався з потерпілим ОСОБА_9 , відповідно до яких потерпілим ОСОБА_9 були порушенні вимоги п.п.3.1,3.13 Инструкции по охране труда № 54 для водителей тяжелых автомобилей не виключає відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.286 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те , що при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 судом не було враховано , що дії обвинуваченого ОСОБА_7 не були цілеспрямованими на початок руху автомобіля , а відбувся мимовільний рух транспортного засобу , тобто поза межами волі і намірів ОСОБА_7 , тому в даному випадку мала місце груба необережність в діях самого потерпілого, яка безпосередньо і призвела до настання нещасного випадку повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому , колегія суддів вважає обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ Криворіжшахтобуд про те , що судом були порушені вимоги Закону при розгляді цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами , встановленими цим Кодексом.Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом , цим Кодексом не врегульовані, до них застосувуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови , що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ст.ст. 1167,1172, 1187, 1188 ЦК України передбачено , що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачем за позовом потерпілого ОСОБА_9 має бути - ТОВ Криворіжшахтобуд, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 перебував в трудових відносинах з ТОВ Криворіжшахтобуд, працював електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання .

Задовольняючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 , в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди , суд зазначив у вироку, що задоволенню підлягає лише сума яка фактично була витрачена на лікування потерпілим та яка підтверджена відповідними документами, та стягнув з ТОВ Криворіжшахтобуд на користь потерпілого ОСОБА_9 968,41 гривень.

Однак , вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди , судом першої інстанції не було прийнято до уваги , що 31.05.2013 року на підприємстві комісією було проведено розслідування нещасного випадку , в результаті якого було травмовано потерпілого ОСОБА_9 та був складений Акт № 2 про нещасний випадок на виробництві ( а.с.107-109 т.1 к.п.).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди відшкодування шкоди , завданої працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , проводиться згідно з законодавством про страхування від нещасного випадку.

Ст.27 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний , у встановленному законодавством порядку , проводити страхові виплати застрахованим ,чи особам , які мають на це право , у разі настання страхового випадку.

Згідно з п.6 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний виплатити страхові виплати на медичну та соціальну допомогу.

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві до апеляційного суду була надана постанова № 0407/21757/21757.1/8 від 11 жовтня 2013 року про призначення потерпілому ОСОБА_9 одноразової допомоги , у зв`язку з стійкою втратою професійної працездатності та довідка про нараховані і виплачені потерпілому ОСОБА_9 доходи.

Відповідно до зазначеної довідки, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві потерпілому ОСОБА_9 було виплачено страхові виплати 55071 грн.41 коп. та компенсацію за придбані лікарські засоби 2 062 грн.44 коп.

Тому , колегія суддів вважає , що цивільний позов ОСОБА_9 до ТОВ Криворіжшахтобуд про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди , не підлягає задоволенню,оскільки матеріальна шкода була відшкодована потерпілому ОСОБА_9 . Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та вирок суду , в частині вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст. 408 КПК України підлягає зміні .

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі цивільного відповідача - ТОВ Криворіжшахтобуд про те , що підприємство не може нести відповідальність за завдану потерпілому ОСОБА_9 моральну шкоду , оскільки винною особою у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнаний ОСОБА_7 , який і повинен нести відповідність за шкоду , завдану потерпілому.

Ст.1172 ЦК України передбачено , що юридична особа відшкодовує шкоду , яка була завдана їх працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов`язків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається , що ОСОБА_7 працював на підприємстві ТОВ Криворіжшахтобуд електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання та автомобіль КрАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_7 на відповідній правовій основі належить ТОВ Криворіжшахтобуд.

Тому , відповідно до вимог ст.ст. 1167,1172, 1187, 1188 ЦК України моральна шкода , завдана потерпілому ОСОБА_9 автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

При цьому , колегією суддів враховується , що відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності застраховані громадяни , які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування.

Також слід визнати необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі ТОВ Криворіжшахтобуд на те , що при вирішенні питання про стягнення морального шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 судом не було враховано той факт , що винною особою в настанні нещасного випадку також є і сам цивільний позивач потерпілий ОСОБА_9 .

З вироку суду першої інстанції вбачається , що при визначені розміру завданої потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 90 000 гривень , судом, відповідно до вимог ст. 1193 ЦК України, була врахована вина потерпілого ОСОБА_9 в отриманій ним виробничій травмі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які б були безумовною підставою для скасування судового рішення , колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення , апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ Криворіжшахтобуд - задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України , в частині вирішення цивільного позову змінити.

Відмовити потерпілому ОСОБА_16 в задоволені цивільного позову про стягнення з ТОВ Криворіжшахтобуд на його користь матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4