УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року червня 10 дня колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Ященка В.А.

суддів Лантушенка Ю.Ф.
Демченка М.О.

з участю
прокурора Паливоди Л.В.

захисника ОСОБА_1.

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу
за апеляціями засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. та прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Конотопського
міськрайонного суду від 11 квітня 2008 року, яким,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимий,

засуджений за ст.365 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади пов'язані з організаційно-розпорядними і
виховними функціями строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК
України, ОСОБА_2. звільнений від відбування основного покарання та зобов'язаний
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи. Іспитовий строк встановлено 2
роки.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судимий,

засуджений за ст.365 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади пов'язані з організаційно-розпорядними і
виховними функціями строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК
України, ОСОБА_3. звільнений від відбування основного покарання та зобов'язаний
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи. Іспитовий строк встановлено 2 роки.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

раніше не судимий,

засуджений за ст.365 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади пов'язані з організаційно-розпорядними і
виховними функціями строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4.
звільнений від відбування основного покарання та зобов'язаний повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Судом прийнято рішення
про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. по 40 грн.9 коп. з кожного, на
користь Конотопського міського фінансового управління, за лікування потерпілого
в лікарні, а також по 3 000 грн. з кожного, на користь потерпілого ОСОБА_5 на
відшкодування моральної шкоди.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 визнані винними та засуджені за те, що вони являючись службовими
особами ВЦ-130, 6 жовтня 2006 року близько 20 години 30 хвилин в приміщенні для
короткострокових побачень, що на території Конотопського ВЦ-130, з метою помсти
побили засудженого ОСОБА_5. При цьому, ОСОБА_2, брутально лаючись вдарив рукою
ОСОБА_5 в область носа, від чого у потерпілого з носа потекла кров. Після
цього, до потерпілого підійшов ОСОБА_3, який став наносити численні удари ногами
і руками у різні частини тіла. До ОСОБА_2 і ОСОБА_3 приєднався ОСОБА_4, який
наніс потерпілому декілька ударів по тулубу руками і ногами. Під час побиття
ОСОБА_5 падав на підлогу і коли він лежав, ОСОБА_4продовжував наносити йому
удари, в тому числі і в проміжність, стрибав на його ногах, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3
тримали потерпілого за голову. При цьому, ОСОБА_3 тиснув ОСОБА_5 пальцями на
очі, а ОСОБА_2 стискував шию, причиняючи потерпілому фізичний біль. Побиття
продовжувалось близько 40 хвилин з перервами. В результаті побиття потерпілому
ОСОБА_5 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

В поданих апеляціях:

Прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, вказує, що суд призначив
засудженим занадто м'яке покарання, а тому просить вирок суду скасувати та
постановити новий вирок. До початку апеляційного розгляду справи, прокурор
змінив подані ним апеляцію і просить скасувати вирок суду за м'якістю
призначеного засудженим покарання, а справу направити на новий судовий розгляд.

Засуджені ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4зазначають, що суд постановляючи вирок по даній справі взяв
до уваги лише пояснення потерпілого, його батьків та засуджених ОСОБА_6 і
ОСОБА_7. Разом з цим, суд не звернув уваги на наявність суттєвих розбіжностей у
свідченнях засуджених ОСОБА_6та ОСОБА_7. В той же час, суд без будь яких на те
підстав відкинув пояснення цілого ряду свідків, які вказували на їх
невинуватість. Автори апеляції вказують, що суд помилився вказавши мотив
вчинення ними злочину, адже їм не було
відомо, що трапилось на виробничій дільниці в Буринському районі. Окрім цього,
засуджені посилаються на те, що суд взагалі залишив поза увагою пояснення
деяких свідків, які були допитані при розгляді справи у суді, а також однобічно
оцінив висновки експертиз. З огляду на це, засуджені вважають, що по даній
справі суд допустив однобічність та неповноту, а його висновки не відповідають
фактичним обставинам справи, а тому вони просять вирок суду скасувати , а
справу направити на новий судовий розгляд. Помимо цього, автори апеляції
просять скасувати і постановлені по справі окремі постанови суду.

Вислухавши доповідь
судді, думку захисника та засуджених, які просили задовольнити їх апеляцію,
прокурора, яка просила задовольнити апеляцію подану прокурором, що брав участь
у розгляді справи судом першої інстанції, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи викладені у апеляціях, колегія приходить до висновку, що
апеляції підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог
ст.22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання,
зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого.

При проведенні
досудового слідства, слідчим не були виконані вимоги вказаного закону, а
прокурор, який здійснював нагляд за проведенням досудового слідства і який
затверджував обвинувальний висновок по справі не вжив передбачених законом
заходів по усуненню допущеної неповноти досудового слідства. Суд першої
інстанції, розглядаючи справу не звернув на це уваги і сам допустив неповноту
по з'ясуванню обставин справи, а також побудував свої висновки на суперечливих
доказах.

Так, органами
досудового слідства, обвинувачення відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3та ОСОБА_4
побудовано на поясненнях потерпілого ОСОБА_5, його батьків, а також свідків
ОСОБА_6та ОСОБА_7. Як підтвердження вини засуджених по справі осіб, органи
досудового слідства послались на висновки судово-медичних експертиз.

При цьому, органи
досудового слідства, а потім і суд не звернули уваги на те, що пояснення
потерпілого щодо часу на протязі якого його били засуджені, а також як його
били та по яких частинах тіла, об'єктивно не підтверджується наявними у справі
доказами. Адже за висновками судово-медичних експертиз у потерпілого було
виявлено лише пошкодження на носі та синяк під оком. Ні слідчий ні суд не
звернув уваги на те, що інші тілесні ушкодження на які вказував потерпілий і
зокрема пошкодження в області спини і т.п., в результаті медичного обстеження
не підтвердились, а у медичній документації був зроблений запис лише зі слів
потерпілого.

Органи досудового слідства
та суд, не вжили ніяких задів для перевірки правдивості пояснень свідка
ОСОБА_6, стосовно того, чи міг він перебувати у вказаному місті в той день і
час, та чи міг він реально чути чи щось бачити, які ж дії та ким вчинялись
відносно потерпілого. Не з'ясовано, хто ще знаходився поряд з цим свідком, чому
вони там знаходились, та чи могли вони щось чути, або бачити з того, що
свідчить ОСОБА_6. Залишилось не з'ясованим розташування будівель на території
ВЦ-130 і зокрема КПП, кімнат для короткострокових та довгострокових побачень, а
також ДІЗО і житлових корпусів, без чого неможливо відтворити об'єктивну
картину того, що трапилось. Ні слідство, ні суд не звернули уваги на суттєві
протиріччя в поясненнях свідків обвинувачення ОСОБА_6та ОСОБА_7 і ніяким чином не
усунули ці протиріччя.

Відкидаючи численні
пояснення працівників ВЦ-130, як такі, що направлені, на виправдання свої колег
по роботі, органи досудового слідства та суд не дали ніякої оцінки поясненням
засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які перебували у ДІЗО в той час коли туди був
доставлений ОСОБА_5 і які засвідчили, що ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5
вони не бачили і який лише лаявся на свою дружину, але про те, що його побили і
тим паче заподіяли йому тілесні ушкодження їм не говорив. В той же час, ці ж
особи пояснили, що вже вранці вони побачили на обличчі ОСОБА_5 тілесні
ушкодження і він їм заявив, вночі впав з ліжка. Ні слідчий ні суд не перевірили
належним чином, а чи міг в дійсності потерпілий отримати тілесні ушкодження при
падінні з ліжка, а обмежились висновками судово-медичної експертизи з цього
приводу, не звернувши уваги на те, що висновки експертів у цій частині є досить
суб'єктивними і не мають підтвердження іншими доказами.

Органи досудового
слідства та суд, прийняли як доказ пояснення свідка ОСОБА_6, який перебуваючи
поряд з будівлею начеб то чув, що у приміщенні кричали та били потерпілого. За
таких обставин, слідчий та суд повинні були допитати і засуджених ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9, які відповідно до довідки (т.1а.с.41) перебували зі своїми
родичами у кімнатах для побачень, адже якщо те, що чув ОСОБА_6 на вулиці,
повинні були чути і ці особи, але дані особи так і не були допитані.

В той же час, судом
взагалі залишено поза увагою пояснення судово-медичного експерта, які він давав
у судовому засіданні і який пояснив, що синці на тілі людини через три дні
стають лише більш видимі ніж у перший
день і застосування мазі не може призвести до їх зникнення.

В процесі розслідування
справи, а потім і в суді не були в повному обсязі перевірені обставини за яких
з'явилась кров на стіні у кімнаті для короткострокових побачень і не
спростовані доводи засуджених по справі стосовно того, що та кров могла
утворитись при інших обставинах та від інших осіб, а висновки суду, щодо
механізму попадання крапель крові на стінку кімнати є досить суперечливими.

Органи досудового
слідства, належним чином не перевірили пояснення потерпілого стосовно того, що
його били не лише особи, які засуджені по даній справі, а і інші особи. Хто ці
особи, яким чином вони з'явились на території ВЦ-130 і чи відповідають
дійсності пояснення потерпілого так і залишилось не з'ясованим.

Таким чином, вказані
обставини свідчать про суттєву неповноту досудового слідства по справі, і вирок
суду за таких обставин є незаконним та підлягає скасуванню. Зважаючи на те, що
допущена органами досудового слідства неповнота не може бути усунута при
розгляді справи у суді, то кримінальну справу належить направити на додаткове
розслідування для виправлення вказаних в даній ухвалі недоліків, а тому подана
по справі апеляція засуджених підлягає частковому задоволенню. Що стосується
апеляції прокурора, то питання по покарання повинно вирішуватись судом при
проведенні по справі всебічного, повного і об'єктивного розслідування справи з
урахуванням вимог ст.65 КК України, за умови, що суд прийде до висновку про
доведеність вини засуджених. У зв'язку з тим, що колегія приходить до висновку,
що вирок суду належить скасувати то підлягають скасуванню і окремі постанови
винесені судом, адже вони безпосередньо пов'язані з вироком суду.

На підставі наведеного
і керуючись ст.ст.362,365,366,367,368,377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4., а також прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Конотопського
міськрайонного суду від 11 квітня 2008 року відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 скасувати у зв'язку з неповнотою досудового і судового слідства, а
справу направити Сумському прокурору з нагляду за додержанням законів при
виконанні судових рішень у кримінальних справах, для організації додаткового
розслідування.

Міру запобіжного заходу
відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. залишити - підписка про невиїзд.

Головуючий
Ященко В.А.

Судді
Лантушенко Ю.Ф.

Демченко М.О.