У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Кривенди О.В., Канигіної Г.В.

за участю прокурора Сухарєва
О.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20
березня 2008 року кримінальну справу щодо ОСОБА_1. за касаційним поданням
заступника прокурора Закарпатської області на вирок Свалявського районного суду
Закарпатської області від 16 липня 2007 року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

в силу
ст.89 КК України такого,

що не має
судимості,

засуджено за ч.3 ст.212 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю
строком 3 роки з конфіскацією всього майна.

На
підставі ст.75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування покарання з
випробуванням, і встановлено іспитовий строк 3 роки та передбачені ст.76 КК
України обмеження.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1. на користь держави 2 406 325 грн.90 коп.

За
вироком суду ОСОБА_1. визнано винним в тому, що він, являючись приватним
підприємцем-суб`єктом підприємницької діяльності, здійснюючи
фінансово-господарські операції в період з 1 січня 2004 року по 31 березня 2006
року, не подав до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції
протягом 2004-2005 років в установлені законом строки декларації з податку на
додану вартість, в порушення вимог 7.2; п.п.7.2.1.;п.п.7.2.3 ст.7 Закону
України “Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року та наказу ДПА
України від 30 травня 1997 року №166, ухилившись від сплати податку на додану
вартість за період 2004 року у сумі 176 990 грн., за 2005 рік-1247804 грн. 70
коп., за перший квартал 2006 року-108 996 грн. 98 коп., а всього на загальну
суму 1 533 792 грн., що призвело до ненадходження до бюджету коштів в особливо
великих розмірах.

Крім
того, ОСОБА_1., шляхом приховування об`єктів оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, подав до Свалявської міжрайонної податкової інспекції протягом
2004-2005 років декларацію про доходи тільки за 1 квартал 2005 року не
зазначивши у ній інформацію про одержання доходів, в порушення вимог п.1 ст.7
та ст.ст.13,19 Декрету КМ України “Про прибутковий податок з громадян” від 26
грудня 2003 року, ухилився від сплати податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 872 533 грн. 96 коп., що призвело до ненадходження до бюджету
коштів в особливо великих розмірах.

Таким
чином, ОСОБА_1., протягом 2004 року-1 кварталу 2006 року ухилився від сплати
податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб на загальну суму
2 406 325 грн. 90 коп., що призвело до ненадходження до бюджету коштів в
особливо великих розмірах.

В
апеляційному порядку справа щодо ОСОБА_1. не розглядалась.

У
касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1
та направлення справи на новий судовий розгляд, посилаючись на невідповідність
призначеного йому покарання тяжкості злочину та особі винного, а також
неправильне застосування кримінального закону. Зазначає про необгрунтоване
застосування до ОСОБА_1 ст.75 КК України, наводячи відповідні доводи. Вказує на
те, що місцевий суд безпідставно призначив ОСОБА_1. додаткове покарання у виді
конфіскації майна, оскільки, таке додаткове покарання не застосовується до
осіб, які звільнені від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора на підтримання касаційного подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів вважає, що
подання підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1. у вчиненні
інкримінованого злочину та кваліфікацію його дій за ч.3 ст.212 КК України,
грунтуються на досліджених в судовому засіданні та детально наведених у вироку
доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, і такі висновки суду не оспорюються в
поданні прокурора.

Що стосується необгрунтованого застосування до призначеного ОСОБА_1.
покарання ст.75 КК України, то доводи з цього приводу у касаційному поданні
прокурора є безпідставними.

Як
видно зі справи, місцевий суд при вирішенні цього питання, відповідно до вимог
ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1.
злочину, а також дані про особу винного, який щиро розкаявся у вчиненому, є
інвалідом 3 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, і дійшов вірного
висновку про можливість застосування до призначеного йому покарання ст.75 КК
України. При цьому колегія суддів враховує також те, що прокурор, який брав
участь у розгляді справи місцевим судом, також просив суд застосувати до
призначеного ОСОБА_1. покарання ст.75 КК України. А отже, підстав для скасування
вироку за м`якістю призначеного засудженому покарання, про що йдеться у касаційному
поданні прокурора, не має.

Разом з тим, статтею 77 КК України передбачено перелік видів додаткових
покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування
покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Серед цього переліку,
такого покарання, як конфіскація майна, не передбачено. Тому це додаткове
покарання застосоване незаконно і рішення з приводу цього підлягає виключенню з
вироку.

А
отже, вирок у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону слід
змінити, виключити з нього рішення про призначення ОСОБА_1. додаткового
покарання у виді конфіскації майна.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.394-397 КПК України,-

у
х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора
Закарпатської області задовольнити
частково.

Вирок
Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2007 року щодо
ОСОБА_1 змінити - виключити з нього рішення про призначення засудженому
додаткового покарання у виді конфіскації майна.

С у д д
і:

Пивовар В.Ф. Кривенда О.В. Канигіна Г.В.