Справа № 161/981/15-к Провадження №11-кп/773/170/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 146 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше несудимий,

засуджений за ч. 2 ст. 146 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що знаючи про наявність у раніше незнайомого ОСОБА_9 значних грошових коштів, які надходили на його платіжну картку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , оформлену у ПАТ КБ Надра, діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою із особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, незаконно позбавили волі ОСОБА_9 .

Це виразилося у тому що, 06.08.2014 року близько 18 год ОСОБА_7 з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, знаходячись біля магазину Наш Край на пр.-ті Відродження у м. Луцьку, з метою заволодіння вищевказаною платіжною карткою з 200 тис. гривень на рахунку, яка знаходилась в одному із банкоматів, здійснюючи психологічний тиск та погрожуючи застосуванням насильства, незаконно утримували ОСОБА_9 в автомобілі OPEL Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , для того, щоб останній особисто звернувся у відповідне відділення ПАТ КБ Надра, і тримали його так до початку робочого часу цього відділення. Після цього ОСОБА_9 пересадили в автомобіль Renault Kango, д.н.з. НОМЕР_3 , яким керувала особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, де останній представляючись співробітником Служби безпеки України, продемонстрував відповідне посвідчення, яке потерпілий сприйняв як дійсне, та висловив погрози щодо застосування насильства до ОСОБА_9 при зверненні до правоохоронних органів. Після цього відвезли потерпілого до відділення ПАТ КБ Надра за адресою Київська площа, 1, м. Луцька, щоб той забрав свою картку з банку. Оскільки для відновлення картки необхідно було не менше 3-х робочих днів, тому учасниками групи було прийнято рішення про обмеження свободи пересування ОСОБА_9 , що виражалося у постійній цілодобовій присутності біля потерпілого ОСОБА_7 , який обмежував або забороняв спілкування потерпілого мобільним телефоном, та постійних погрозах щодо застосування насильства зі сторони осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження.

Таким чином, У період часу з 06 до 09 серпня 2014 року ОСОБА_9 був незаконно позбавлений волі та знаходився з 15 до 19 години 06.08.2014 року в приміщенні номеру мотелю Гуцул на вул. Карпенка-Карого, 3, в м. Луцьку; з 19 години 06.08.2014 року до 09 години 07.08.2014 року у квартирі АДРЕСА_2 ; з 12 години 07.08.2014 року до 17 годин 09.08.2014 року у квартирі АДРЕСА_3 ; з 15 години 11.08.2014 року до 09 години 12.08.2014 року у готелі Транзит+ на АДРЕСА_4 під наглядом ОСОБА_7 та осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження.

У своїх апеляційних скаргах:

- прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок надто м`яким, таким, що не відповідає характеру вчиненого, ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, який свою вину в судовому засіданні не визнав та давав суперечливі показання. Невмотивованим, на його думку, є застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі. Також просить виключити з вищевказаного вироку застосування ч. 9 ст. 100 КПК України щодо вирішення питання про долю речових доказів, які є речовими доказами й у іншому кримінальному провадженні. Тому такі докази та документи повинні зберігатися до набрання рішенням суду законної сили;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого вважає, що вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального закону, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки допити свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 , є недопустимими доказами у справі. Крім того, досудовим розслідуванням було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки слідчий не роз`яснив, що ОСОБА_7 має право на безкоштовного захисника, який надається за рахунок державного бюджету для захисту його інтересів. Вказує, що ОСОБА_7 не позбавляв волі та свободи пересування ОСОБА_9 , оскільки потерпілий не втратив соціальних зв`язків: він бував вдома, зустрічався з друзями та неодноразово мав змогу звернутись до міліції. На підставі вищевказаного просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляцій, прокурора, який просить подану ним апеляційну скаргу задовольнити, заперечує проти апеляції сторони захисту, ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечують проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримують свою, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину при вказаних у вироку обставинах стверджено сукупністю зібраних у справі і досліджених судом доказів. Судом вірно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 146 КК України, а саме з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, протягом тривалого часу, незаконне позбавлення волі людини.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні, послідовно пояснював про обставини незаконного позбавлення його волі, а саме, як в період з 06 до 09 серпня 2014 року ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 з метою заволодіння коштами, перешкоджали йому спілкуватися мобільним телефоном, утримували його у квартирі АДРЕСА_2 , та квартирі АДРЕСА_3 , мотелі Гуцул на АДРЕСА_5 , готелі Транзит+ на АДРЕСА_4 , при цьому погрожували фізичною розправою йому та його сім`ї.

Під час проведення слідчого експерименту потерпілий вказав місця, де його незаконно утримували, вони узгоджуються з показаннями, даними останнім у судовому засіданні.

Об`єктивність показань потерпілого підтвердили свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що в серпні 2014 року на два дні здавала в найм квартиру на АДРЕСА_6 , і обвинувачений ОСОБА_7 повертав їй ключі від неї.

Свідкок ОСОБА_19 також підтвердив про перебування 05 серпня 2014 року вночі у барі ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьку потерпілого та обвинуваченого, з ними були ОСОБА_15 та ОСОБА_17 .

Відеозаписом камер спостереження ПАТ КБ Надра стверджується, як обвинувачений ОСОБА_7 заходив в банк із потерпілим ОСОБА_9 . Протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 08.11.2014 року підтверджується причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Твердження ОСОБА_7 про те, що він не позбавляв волі ОСОБА_9 , та не обмежував його у пересуванні та спілкуванні, а останній діяв виключно за власним бажанням, апеляційний суд вважає безпідставним та розцінює його як намагання ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності. Такі твердження обвинуваченого спростовуються вищенаведеними доказами, які повністю узгоджуються між собою та іншими фактичними обставинами справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Допити свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_7 є допустимими доказами, оскільки проведені з дотриманням кримінального процесуального закону. Судом проводилися повторні допити вищевказаних осіб за участю захисника.

З протоколу допиту обвинуваченого та пам`ятки про права та обов`язки, яка йому була вручена, вбачається, що у відповідності до ст. 20 КПК України ОСОБА_7 було роз`яснено право мати захисника, що підтверджено його особистим підписом. Проте обвинувачений побажав захищати себе сам.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не утримував та не обмежував потерпілого у свободі пересування та спілкування, оскільки останній ночував у себе вдома, зустрічався з друзями та неодноразово мав змогу звернутись до правоохоронних органів, спростовуються показаннями як самого потерпілого, так і показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які ствердили, що ОСОБА_9 під час їхніх зустрічей уникав спілкування, був наляканим та вів себе нервово, з ним при цьому знаходився ОСОБА_7 . Сам ОСОБА_9 пояснив, що не звертався в міліцію, бо сприймав погрози осіб, які його незаконно утримували, реально та боявся розправи над собою та членами своєї сім`ї.

Вчинення даного злочину за такою кваліфікуючою ознакою, як способом небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, обвинуваченому не інкримінувалося.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 , як незаконне позбавлення волі особи за попередньою змовою групою осіб, є вірною. З матеріалів провадження вбачається, що інші три учасники групи перебувають у розшуку, щодо двох осіб обвинувальний акт переданий до суду.

Слід зазначити, що суд першої інстанції допустив помилку, вирішивши долю речових доказів у справі. Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Оскільки ці речові докази зберігаються при матеріалах іншого кримінального провадження, тому вирішувати їх долю суд першої інстанції не мав права. Вирок в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, є особою молодого віку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання у виді обмеження волі, та рішення суду про звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, є справедливим, необхідним і достатнім.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав скасування вироку та задоволення скарги захисника ОСОБА_8 з наведених в її апеляційній скарзі мотивів, апеляційний суд не вбачає. Щодо апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновку, що остання підлягає частковому задовольнити, змінивши вирок суду першої інстанції, виключивши з нього вирішення питання про долю речових доказів.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 задовольнити частково.

Змінити вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення питання про долю речових доказів із застосуванням ч. 9 ст. 100 КПК України.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про вирішення долі речових доказів.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий:
Судді: