АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/561/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника обвинуваченого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження №0001101 від 07 лютого 2014 року відносно ОСОБА_9 ,який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001101 від 07 лютого 2014 року з додатками стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, повернуто прокурору.

Як зазначено в ухвалі суду, вказаний обвинувальний акт складений без додержання вимог ст. 291 КПК України, оскільки в ньому є суперечливими виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,:

- за епізодом обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України в частині завдання матеріальної шкоди на загальну суму 4.850 гривень, як потерпілому ОСОБА_10 так і потерпілій ОСОБА_11 , без зазначення при цьому в обвинувальному акті анкетних відомостей потерпілої ОСОБА_11 ;

- за епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України в частині визначення конкретного способу отримання ОСОБА_9 майна, належного ОСОБА_12 , а саме шляхом обману чи шляхом зловживання довірою, що у тому числі не узгоджується із формулюванням обвинувачення та юридичної кваліфікації обвинуваченого за цим епізодом.

Також за висновками суду першої інстанції обвинувальний акт не містить відомостей щодо рівня розвитку неповнолітнього обвинуваченого та інші соціально-психологічні риси особи ОСОБА_9 , які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя неповнолітнього, що є порушення вимог ст. 485 КПК України; а приєднаний до нього реєстр матеріалів кримінального провадження інформації щодо спеціального уповноваження слідчого А. Пергаменщика керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх, а також даних про ознайомлення потерпілих та захисника з матеріалами досудового розслідування до його завершення, що є порушенням вимог ст. 290 КПК України.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, обвинувальний акт фактично не містить передбачених законом формулювання обвинувачення та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_9 , оскільки:
- відомості у розділі акту правова кваліфікація лише щодо повідомлення ОСОБА_9 22 січня 2015 року про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, - не є юридичною кваліфікацію дій особи;

- а саме формулювання обвинувачення не відображає його сутність у відповідності до правової кваліфікації та диспозиції конкретних статей КК України.

В апеляційні скарзі прокурор у провадженні просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 року та призначити новий судовий розгляд обвинувального акту №0001101 відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України в суді першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, не розглядаючи кримінальне провадження по суті та не досліджуючи докази, в порушення вимог чинного КПК України, дав оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченого, що не входить до переліку питань, які суд з`ясовує в ході підготовчого судового засідання.

На думку апелянта, перелік відомостей, що вносяться до обвинувального акту, обмежений ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відомості, які слідчі органи повинні з`ясувати під час досудового розслідування, зокрема передбачені ст. 485 КПК України, не повинні відображатися в обвинувальному акті, а дані про спеціальні повноваження слідчого щодо розслідування кримінальних правопорушень відносно неповнолітніх у реєстрі матеріалів кримінального провадження.

Також прокурор вважає, що суд помилково послався на відсутність в обвинувальному акті анкетних відомостей про потерпілу ОСОБА_11 , адже зазначена особа є свідком у даному кримінальному провадженні, і відомості про неї містяться у реєстрі матеріалів досудового розслідування, натомість потерпілим від кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 є батько свідка ОСОБА_11 - ОСОБА_10 , анкетні данні якого знаходяться на першому аркуші обвинувального акту.

Розглянувши провадження в межах апеляційних вимог, заслухавши доповідь судді; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, пояснення захисника, обвинуваченого та його законного представника, які, вважаючи законною та обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали судового провадження з обвинувальним актом та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст. 291 КПК України. Зокрема в п. 5. ч. 1 цієї статті зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

На думку колегії суддів, з огляду на зміст викладених в обвинувальному акті подій та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_9 , визначеної органами досудового розслідування, висновки суду першої інстанції в частині наявності суперечностей у фактичних обставинах справи, відсутності правової кваліфікації та формулювання обвинувачення ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для повернення акту прокурору.
Так, як убачається із обвинувального акту, при викладені фактичних обставин за епізодом таємного викрадення чужого майна, слідчий зазначає, що викрадений обвинуваченим у неповнолітньої ОСОБА_11 мобільний телефон належить батьку останньої ОСОБА_10 , а у подальшому вказує, що матеріальна шкода спричинена потерпілій ОСОБА_11 , тобто іншій особі. При цьому, у акті не зазначені відомості щодо цієї особи, як потерпілої у провадженні. Більш того, ці обставини прямо суперечать раніше наведеним даним про те, що викрадене ОСОБА_9 майно належить ОСОБА_10 .
Такі обставини є суттєвими та беззаперечно вказують на порушення слідчими органами вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, відповідно до чинного законодавства, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинуваченого повинні відповідати тим фактичним обставинам справи, які слідчий та прокурор вважали встановленими.
Разом з тим, вказавши при викладі фактичних обставин справи, що ОСОБА_9 були вчинені шахрайські дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 як шляхом зловживання її довірою, так і шляхом обману (оскільки потерпіла була введена в оману обвинуваченим), при викладі кваліфікації дій ОСОБА_9 визначили лише один із способів заволодіння майном потерпілої, передбачених ст. 190 КК України.

Більш того, як правильно зазначив суд першої інстанції, в обвинувальному акті взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, не викладена його сутність відповідно до положень ст. 91 КПК України та диспозицій інкримінованих особі кримінальних правопорушень, а фактично наведена лише правова кваліфікація дій ОСОБА_9 ; крім того само по собі зазначення про оголошення підозри обвинуваченому за конкретними статтями КК України не може свідчити про викладення такої правової кваліфікації.

Також колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що реєстр матеріалів кримінального провадження взагалі не містить у собі відомостей про відкриття матеріалів справи та ознайомлення з ними захисником та потерпілими, що є порушенням вимог ст. 290 КПК України.

А тому, з огляду на наведені недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає законним та обґрунтованим рішення про необхідність повернення його прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки саме такі порушення є перешкодою для призначення по даній справі судового розгляду.

Разом з тим, що стосується інших посилань суду першої інстанції про необхідність включення до обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження відомостей щодо рівня розвитку неповнолітнього обвинуваченого та інші соціально-психологічні риси особи ОСОБА_9 , які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя неповнолітнього; а також те, що в порушення вимог ст. 109 КПК України, долучений до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування, не містить відомостей щодо спеціального уповноваження слідчого ОСОБА_13 , керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх, то виходячи із вимог ст. ст. 290-291 КПК України, такі відомості не є обов`язковими та не зазначаються в обвинувальному акті, оскільки відповідно до ст. 485 КПК України перші повинні бути з`ясовані під час досудового розслідування та судового розгляду, а другі фактично усунуті прокурором у суді апеляційної інстанції шляхом надання відповідних розпоряджень.

За таких обставин, в цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню шляхом зміни ухвали суду першої інстанції і виключення зазначених вказівок із судового рішення, а в решті апеляційних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва задовольнити частково.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001101 від 07 лютого 2014 року з додатками стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України змінити, виключивши з неї вказівки про необхідність зазначення в обвинувальному акті відомостей щодо рівня розвитку неповнолітнього обвинуваченого та інші соціально-психологічні риси особи ОСОБА_9 , які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя неповнолітнього, а також те, що в порушення вимог ст. 109 КПК України, долучений до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей щодо спеціального уповноваження слідчого ОСОБА_13 керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4