АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/824/13
інстанції Косюк А.П.
Категорія ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Мудрецького Р.В.

суддів
Руських К.Г., Дігтярь Н.В.

при секретарі Деревянко І.О.

за участю прокурора Грамми
О.А.

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження за апеляцією
прокурора, який приймав участь у
розгляді кримінального провадження у
суді першої інстанції Фоменко Д.О. на
вирок Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області, від 16
жовтня 2013 року, яким -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
мешканець АДРЕСА_1 громадянин України,
раніше судимий 15 вересня 2010 року
Павлоградським міськрайонним судом
Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185
КК України до 200 годин громадських
робіт, не працює,

засуджений за ч.2 ст.389 КК України до 1
(одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 72 КК України один день
обмеження волі відповідає восьми
годинам громадських робіт.

На підставі ст.ст.71,72 КК України до
покарання, призначеного вироком,
частково приєднати не відбуте
покарання за вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2010 року у вигляді
обмеження волі строком на 10 (десять)
днів і за сукупністю вироків остаточно
призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді
обмеження волі строком на 1 (один) рік 10
(десять) днів.

Відповідно ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням з іспитовим
строком 1 (один) рік та покладено на
нього обов'язки, не виїжджати за межі
України на постійне проживання без
дозволу кримінально-виконавчої
інспекції, повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання, роботи,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2010 року ОСОБА_1
засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до 200
годин громадських робіт.

Постановою старшого інспектора
Павлоградського МРВ
кримінально-виконавчої інспекції
старшого лейтенанта внутрішньої
служби Навозова А.П., засудженому
ОСОБА_1 був призначений день для
реєстрації в інспекції - перший
вівторок кожного місяця. 23 жовтня 2010
року був ознайомлений з порядком та
умовами відбування призначеного
покарання, йому було видано
направлення для виконання громадських
робіт у КП «Затишне місто»
Павлоградської міської ради, та з 25
жовтня 2010 року приступити до виконання
громадських робіт. Однак обвинувачений
за період з жовтня 2010 року по липень 2013
року відпрацював лише 88 годин з
присуджених йому 200 годин громадських
робіт. З метою ухилення від відбування
покарання засуджений ОСОБА_1 не
з'являвся для відбуття громадських
робіт в КП «Затишне місто»
Павлоградської міської ради та без
поважних причин залишав місце роботи,
внаслідок чого не відпрацював 112 годин
громадських робіт, з призначених йому
за вироком суду.

В апеляції прокурор, не оспорюючи
доведеність вини обвинуваченого,
просить вирок суду першої інстанції
скасувати через неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність, а також
через м'якість призначеного покарання.
При цьому посилається, що відповідно до
вимог ст. 65 КК України, а також п.п. 1-3
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 24.10.2003 року «Про практику
призначення судами кримінального
покарання», про те, що суди призначаючи
покарання повинні, виходячи з
класифікації злочинів, у кожному
конкретному випадку враховувати
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
дані про особу винного та наслідки, що
настали. Таким чином, вказує, що з
матеріалів справи вбачається, що
вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2010 року ОСОБА_1
був засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до
200 годин громадських робіт. Суд першої
інстанції призначаючи остаточне
покарання за сукупністю вироків,
фактично призначив ОСОБА_1 більш м'яке
покарання, ніж було призначене
попереднім вироком, що є неприпустимим.
Просить вирок суду першої інстанції
скасувати, ухвалити свій вирок, яким
ОСОБА_1 визнати винним та призначити
покарання у виді арешту строком на 1
місяць, та на підставі ст..71,72 КК України
до призначеного покарання частково
приєднати не відбуту частину покарання
за вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2010 року та
остаточно призначити покарання у
вигляді 1 місяцю 5 днів арешту.

Заслухавши доповідача, прокурора, який
підтримав апеляцію прокурора, що
приймав участь у розгляді
кримінального провадження судом
першої інстанції, пояснення
обвинуваченого, який просив вирок
залишити без змін, дослідивши
матеріали кримінального провадження,
колегія суддів вважає апеляцію такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
винуватість обвинуваченого ОСОБА_1 у
вчиненні злочину за викладених у
вироку обставин, правильно встановивши
фактичні обставини справи та правильно
кваліфікувавши його дії за ст.389 ч.2 КК
України, як ухилення від відбуття
громадських робіт, що в апеляції
прокурором не оспорюється.

Порушень процесуального закону, що
тягнуть за собою скасування вироку,
судом 1-ї інстанції допущено не було.

Що стосується призначеного ОСОБА_1
покарання, то при визначенні такої
міри, суд, як вбачається з вироку,
врахував дані про особу
обвинуваченого, який на обліку у
лікарів нарколога та психіатра не
перебуває, обставини, що пом'якшують та
обтяжують його покарання, та до
обставин, що пом'якшують покарання, суд
відніс щире каяття. Крім того, суд,
враховуючи зазначені обставини,
призначив ОСОБА_1 покарання за ч.2 ст.389
КК України у вигляді обмеження волі,
призначивши покарання відповідно до
вимог ст.ст.71,72 КК України за сукупністю
вироків, перерахувавши невідбуте
покарання за вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2010 року у вигляді
громадських робіт з такого розрахунку,
що один день обмеження волі відповідає
восьми годинам громадських робіт та із
застосуванням ст.75 КК України без
реального відбування покарання з
покладенням на нього обов'язків
передбачених ст. 76 КК України.
Призначене покарання є необхідним і
достатнім для виправлення
обвинуваченого і попередження нових
злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК
України.

При цьому доводи апеляції прокурора
про те, що судом призначено покарання
більш м'яке, ніж було призначено
попереднім вироком від 15 вересня 2010
року, є необгрунтованими. Перешкод для
застосування положень ст.75 КК України
та звільнення засудженого ОСОБА_1 від
відбуття основного покарання у вигляді
обмеження волі з випробування, немає.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для зміни покарання,
призначеного обвинуваченому ОСОБА_1 за
вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст.376, 404, 407 КПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який приймав
участь у розгляді кримінального
провадження у суді першої інстанції
Фоменко Д.О. на вирок Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області, від 16 жовтня 2013 року, відносно
ОСОБА_1, - залишити без задоволення, а
вказаний вирок залишити без змін.

Судді: