У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса
Л.Ф., Кармазіна Ю.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2007
року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Запорізької
області на судові рішення щодо ОСОБА_1. та ОСОБА_2

Вироком Енергодарського міського
суду Запорізької області від 5 січня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця АДРЕСА_1 Кулебакского
району Горьківської області РРФСР, жителя м. Енергодара Запорізької
області, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 355 КК
України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з
іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на
ОСОБА_1 покладені обов'язки не виїжджати
за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи та повідомляти ці органи про зміну свого місця проживання і роботи.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

уродженця АДРЕСА_2 Каменсько-Дніпровського району
Запорізької області,

жителя м. Енергодара Запорізької області,

раніше неодноразово судимого, останній раз 21.12. 1995
року за ч. 2 ст. 141 КК України на 4 роки позбавлення волі,

за ч. 2 ст.
189 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено
за те, що він вчинив примушування до
виконання цивільно-правових зобов'язань за таких обставин. ОСОБА_3 мала заборгованість з оплати
орендної плати перед приватним підприємцем ОСОБА_4 в сумі 500 доларів США.
Останній в такій же сумі мав борг перед засудженим. Вони уклали усну угоду про
уступку права вимоги, за умовами якої ОСОБА_4 переуступив ОСОБА_1 право вимоги
виконання ОСОБА_3 зобов'язань з повернення заборгованості за оренду на користь засудженого.
Про наявність такої угоди ОСОБА_5 підтвердив
ОСОБА_3 . у присутності ОСОБА_1 Останній протягом жовтня 2002 року -
січня 2003 року, погрожуючи застосуванням насильства над ОСОБА_3, примушував її
повернути йому борг в сумі 500 доларів США.

Розглядаючи справу по суті, суд дійшов висновку про те, що
пред'явлене органами досудового слідства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні ними за
попередньою змовою між собою вимагання з погрозою насильства над потерпілою та
пошкодженням майна, яке перебуває у її віддані, не знайшло свого підтвердження
зібраними у справі доказами, а тому виправдав ОСОБА_2за ч. 2 ст. 189 КК України за
відсутністю в його діях складу злочину, а дії ОСОБА_1 перекваліфікував на ч.1 ст. 355 КК
України.

У касаційному поданні прокурор,
посилаючись на те, що суд допустив однобічність судового слідства та
невідповідність висновків фактичним обставинам справи, необґрунтовано дійшов
висновку про недоведеність пред'явленого
ОСОБА_2 обвинувачення та безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_1 на ч.
1 ст. 355 КК України. Просить постановлені щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2судові
рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи, обговоривши наведені у
поданні доводи, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції, всебічно та повно дослідивши по справі докази, у тому числі й
ті, на які містяться посилання у поданні прокурора, та давши їм належну оцінку
в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.
189 КК України, у вчиненні якого йому було пред'явлено обвинувачення, а тому
законно постановив щодо нього виправдувальний вирок.

При перевірці справи встановлено,
що потерпіла ОСОБА_3 за оренду приміщення кафе “Руслан” повинна була передати
ОСОБА_4 500 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_4 таку ж суму заборгував ОСОБА_1, і між останнім було
укладено усний договір про переуступку боргу
ОСОБА_3 ОСОБА_1, про що ОСОБА_3 була повідомлена. Ця обставина
підтверджується показаннями самої потерпілої, засудженого ОСОБА_1, свідків
ОСОБА_4., ОСОБА_6, даними, що місться у протоколах очних ставок між ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 Саме ОСОБА_1 примушував ОСОБА_3 до виконання нею
цивільно-правових зобов'язань по поверненню боргу, погрожуючи застосуванням
насильства.

Як видно з матеріалів справи, такі
ж, як і в касаційному поданні, твердження прокурор висловив у своїй апеляції.
Апеляційний суд ретельно їх перевірив і на їх спростування навів в ухвалі
мотиви, які ґрунтуються на матеріалах справи. У касаційному поданні не наведено
інших не досліджених судом доказів, якими б спростовувались висновки суду
першої та апеляційної інстанції за обговорюваними твердженнями.

Злочинні дії ОСОБА_1 районний суд
правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 355
КК України.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України.

При перевірці даної справи не виявлено
передбачених ст. 398 КПК України підстав для перегляду судових рішень щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2у касаційному порядку з повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

у
задоволенні касаційного подання заступника прокурора Запорізької області
відмовити.

Судді:

Міщенко С.М. Кармазін Ю.М. Глос Л.Ф.