Справа № 366/1787/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/61/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 16.02.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000674 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2013 року, яким засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України із середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Жовтневого районного суду м. Києва від 10.07.2000 року за ч.3 ст.140, ст.ст. 208, 42 КК України до 5-ти років позбавлення волі;

вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до 4-х років позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки;

вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12.05.2011 року за ч.2 ст.309 КК України до 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі. Постановлено даний вирок виконувати окремо від вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року;

за ст.395 КК України до 2 (двох) місяців арешту.

Постановлено даний вирок виконувати окремо від вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року.
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 10 квітня 2013 року, звільнившись з місць позбавлення волі та перебуваючи під адміністративним наглядом, який йому було встановлено 15.03.2013 року Ірпінським міським судом Київської області, не прибув на протязі 3-х діб, як вказано в довідці про оголошення особі, яка звільняється з місць позбавлення волі, на реєстраційну відмітку до Іванківського РВ, 15 квітня 2013 року без поважних причин, чим самовільно залишив своє місце проживання, з метою ухилення від адміністративного нагляду, а саме: домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , не повідомивши про своє місце перебування Іванківський РВ (з обслуговування Іванківського та Поліського районів) ГУ МВС України в Київській області, та в подальшому не з`являвся на реєстрацію до вказаного державного органу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення правил адміністративного нагляду, ОСОБА_7 був відсутній за місцем свого проживання до 22.05.2013 року та перебував за межами адміністративного району, а саме: за адресою АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ст.395 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2010 року остаточно призначити покарання - 4 роки 1 місяць позбавлення волі, оскільки судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано правила ст. 71 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , оскільки останній, будучи судимий Голосіївським районним судом м. Києва 16 липня 2010 року, вже 10 квітня 2013 року вчинив новий злочин в період іспитового строку, тим самим порушивши умови звільнення від відбування покарання з іспитовим строком. Крім того, вважає, що ОСОБА_7 має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_7 просить залишити вирок суду без змін, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, оскільки він не володіє законами України та вважає, що не ухилявся від виконання вироків суду.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просила вирок суду залишити без змін, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, за вчинення злочину, передбаченого ст. 395 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюються.

Щодо доводів апеляції про м`якість призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем попереднього відбування покарання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює.

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляції про необхідність призначення остаточного покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки він будучи судимим Голосіївським районним судом м. Києва від 16.07.2010 року вчинив злочин у період іспитового строку, порушивши умови звільнення від відбування покарання з випробовуванням, безпідставні.

Так, як видно із матеріалів справи ОСОБА_7 дійсно був засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року за ч.3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 4-х років позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки (т. 2 а.с. 10-13).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2010 року скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року. ОСОБА_7 оголошено в розшук, а виконання постанови доручено Печерському РУ ГУ МВС України в м. Києві (т. 2 а.с. 25-26).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2015 року ОСОБА_7 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2010 року (т. 2 а.с. 21).

Однак справу за поданням старшого інспектора Печерського відділу Голосіївського МРВ КВІ м. Києва про скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням ОСОБА_7 , знищено за спливом строку зберігання (т. 2. а.с. 20).

На момент розгляду справи Апеляційним судом, будь-якої інформації про те, чи поновлено вищевказану справу та на коли призначено апеляційний розгляд на постанову Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2010 року, не надано.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробовуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього. Якщо таке рішення не ухвалювалось, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначати покарання за сукупністю вироків.

Враховуючи викладене, вважати що на даний момент існує постанова суду про направлення ОСОБА_7 для відбування покарання, неможливо, а тому і немає і необхідності застосування ст. 71 КК України.

При цьому, колегія суддів також враховує, що відповідно до довідки в.о. першого заступника начальника Київського СІЗО №08-1950 від 06.02.2015 року ні представники Вільнянської ВК №20 Запорізької області, ні представники Бучанської ВК №85 Київської області, де ОСОБА_7 відбував покарання, не звертались з відповідним поданням до суду за місцем відбування покарань, про визначення порядку застосування покарань при наявності декількох вироків, у порядку ст. 413 КПК України (в редакції 1960 року).

Оскільки особа не може одночасно перебувати у розшуку і відбувати покарання в місцях позбавлення волі, колегія суддів вважає, що належне виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2010 року, якою скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, не відбулося. Відповідно працівники колонії за місцем відбування покарання не звертались до суду з поданням про визначення порядку застосування покарань при наявності декількох вироків, у порядку ст. 413 КПК України (в редакції 1960 року).

При цьому, вказані факти відбулись не з вини ОСОБА_7 .

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує також і ту обставину, що як видно із довідки Київського СІЗО ОСОБА_7 перебував під вартою з 15.04.2010 року. При постановленні вироку Голосіївським районним судом м. Києва від 16.07.2010 року, був звільнений із зали суду. Тобто у той період він перебував під вартою 3 місяці 1 день (т. 2 а.с. 22).

При постановленні вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 12.05.2011 року ОСОБА_7 перебував під вартою з 10.10.2010 року та був звільнений по відбуттю призначеного покарання (т. 2 а.с. 15-19, т. 1 а.с. 25,26). Тобто за той період він перебував під вартою 2 роки 6 місяців.

По даній справі ОСОБА_7 перебуває під вартою з 13.09.2013 року (т. 1 а.с. 51-53), що складає 1 рік 5 місяців 3 дні.

Уцілому ОСОБА_7 перебував під вартою 4 роки 2 місяці 4 дні.
За даних обставин, рішення суду першої інстанції про необхідність окремого виконання оскаржуваного вироку від вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2010 року є правильним та справедливим.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок відповідає вимогам закону, апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2013 року необхідно залишити без зміни.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляцію прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2013 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Враховуючи, що ОСОБА_7 на даний час відбув призначене вироком суду покарання у виді 2 (двох) місяців арешту, звільнити його з-під варти в залі суду.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:
суддя ОСОБА_2