04.07.2014№ 1-кп/760/99/2014 року

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2014 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі головуючого- судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, відносно якого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

за участю прокурора : ОСОБА_4
представника потерпілої : ОСОБА_5
потерпілих : ОСОБА_6
Рябка ОСОБА_7
Рябка ОСОБА_8
захисників : ОСОБА_9
Філонової ОСОБА_10
обвинувачених : ОСОБА_3
Філонова ОСОБА_11

Ухвалою Солом`янського суду м. Києва від 08.05.2014 року запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою був продовжений до 60 днів і строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 спливає 08.07.2014 року о 18 год. 15 хв., а тому судом поставлено питання про доцільність продовження тримання останнього під вартою.
Захисник ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися, остання за станом здоров`я.
Прокурор вважає, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою необхідно продовжити до 60 днів, т.я. не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, з яких ч. 2 ст. 121 КК України віднесені до тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, і покарання передбачено до 10 років позбавлення волі, може ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та представник потерпілої ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_5 приєднуються до думки прокурора.
Захисники вважають, що не має підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, оскільки прокурором не наведено обґрунтувань про доцільність тримання ОСОБА_3 під вартою.
Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_3 приєднується до думки захисників, при цьому, ОСОБА_3 посилається на те, що він не буде ухилятися від явки до суду, має постійне місце проживання і буде добросовісно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а тому просить змінити йому запобіжний захід з утримання під вартою на більш м`який.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку, що не доцільно продовжити строк тримання ОСОБА_3 під вартою, а змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, виходячи з наступного.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» наголошує, що суди при розгляді справ застосовують Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З рішення Європейського суду з прав людини «Єчус проти Литви» вбачається, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у рішеннях цього ж суду «Яблонський проти Польщі», «I.A. проти Франції», «Іловецький проти Польщі» зазначено, що п. 3 ст. 5 Конвенції передбачає, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані. У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», зазначено, що будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки у відповідності із основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».
Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі інформаційний лист) вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Прокурор, до думки якого приєдналися потерпілі та представник потерпілої, посилається на доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою тим, що не зменшились ризики, що передбачені у ст. 177 КПК України, т.я. він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, з яких ч. 2 ст. 121 КК України віднесено до тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, але сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , не може бути безумовною підставою для продовження йому строку тримання під вартою.
Незважаючи на те, що судове слідство по кримінальному провадженню ще не завершено, однак, суд, враховує стан здоров`я ОСОБА_3 , який страждає на хронічний пієлонефрит в стадії загострення і потребує на надання йому медичної допомоги, вперше притягується до кримінальної відповідальності, тривалий час знаходиться під вартою з 2009 року, має постійне місце проживання, а також, приймаючи до уваги положення, що викладені у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі та правові позиції викладені Європейським судом з прав людини зокрема у своїх рішеннях «Харченко проти України», «Мустафаєв проти України), «Олейнікова проти України, «Кравченко проти України», «Третьяков проти України», «Іззетов проти України», «Цигоній проти України», «Буров проти України», в яких зазначено, що продовження тримання під вартою повинно містили належне обґрунтування підстав, визначених строків такого тримання та необхідність розгляду національними судами можливість застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, а тому вважає за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, що забезпечить можливість його лікування та не завадить судовому розгляду даного кримінального провадження.
Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 може ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, а тому подальше тримання під вартою у цьому випадку не є виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції та практики Європейського суду з прав людини.
Таким чином, суд, змінюючи ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів, приходить до висновку, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, вважає необхідним покласти на нього обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду, щоденно, в період часу з 00:00 години до 06:00 години наступного дня, не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 181, 194, 331 КПК України, суд,-
Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Коцюбинське Київської області, громадянину України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого - запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 60 днів, тобто до 01.09.2014 року до 14 год. 30 хв., забов`язавши його прибувати за кожною вимогою прокурора та суду; щоденно, в період часу з 00:00 години до 06:00 години наступного дня не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 ; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, звільнивши його з - під варти в залі суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали доручити органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_4 ..
Строк дії ухвали закінчується 01.09.2014 року о 14 год. 30 хв..
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: