Справа № 742/5464/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/150/2015
Категорія - ст. 342 ч.2КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження :

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11-кп/795/150/2015 р. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бубнівщина Прилуцького району Чернігівської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 342 ч.2 КК України, з призначенням покарання 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 /один/ рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Доля речових доказів вирішена у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2014 року, близько 23 год. ОСОБА_9 , знаходячись на стоянці автомобілів поряд з магазином «Моноліт» по вул. Героїв Авіаторів в м. Прилуки, під час виконання слідчою СВ Прилуцького МВ УМВС лейтенантом міліції ОСОБА_7 службових обов`язків, вчинив опір працівникові правоохоронного органу, який виразився в активній протидії проведенню слідчої дії огляду місця події з метою унеможливлення документування вилученого у ОСОБА_11 ножа, який за зовнішнім виглядом мав ознаки холодної зброї, а саме: вимагав припинити проведення слідчої дії, умисно пошкодив формений одяг та належний слідчій мобільний телефон «SONY» XPERIA, яким остання намагалась сфотографувати виявлений ніж для фіксації його зовнішнього вигляду та місця знаходження.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду як незаконний та необґрунтований в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вказує, що судом не надано належної оцінки неправомірним діям самої потерпілої, яка фактично спровокувала його на вчинення певних дій. Під час проведення процесуальних дій з неповнолітнім ОСОБА_11 потерпілою були порушені вимоги ст.ст. 214, 237, 213, 484 КПК України - не повідомила негайно про затримання неповнолітнього його батьків, огляд ножа здійснювала до внесення відомостей до ЄРДР і цей огляд не тотожний огляду місця події в розумінні судової практики ВССУ щодо поняття огляду місця події, на що суд не звернув уваги. Вважає порушенням вимог КПК під час досудового розслідування плутанину в датах процесуальних документів, в прізвищах слідчих, невірну кваліфікацію кримінального правопорушення, самостійну перекваліфікацію слідчим справи за фактом на справу щодо особи без повідомлення особу про підозру, допити як свідків працівників правоохоронних органів, які не були очевидцями події. Наголошує на тому, що подія відбулась 05.08.2014 року, рапорт ОСОБА_7 подала наступного дня, а з витягу ЄРДР вбачається, що заява надійшла 22.08.2014 року і 23.08.2014 року внесені відомості до Реєстру з правовою кваліфікацією правопорушення за ч.2 ст.345 КК України. 25.08.2014 року Реєстратор - начальник СВ Прилуцького МВ ОСОБА_12 , - дав доручення слідчому СВ Прилуцького МВ ОСОБА_13 про проведення досудового розслідування, яка цього ж дня направляє Прилуцькому міжрайонному прокурору повідомлення про початок досудового розслідування за ч.2 ст.345 КК України, а за два дні до цього, 23.08.2014 року, заступник Прилуцького міжрайонного прокурора ОСОБА_14 призначає групу прокурорів у кримінальному провадженні №0001112 за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.345 КК України, тобто інша правова кваліфікація. 11.09.2014 року ОСОБА_12 винесена постанова про доручення досудового розслідування групі слідчих - ОСОБА_15 та ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000782 за ч.1 ст.115 КК України. Постанова слідчого ОСОБА_15 від 23.10.2014 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст.345 КК України на ч.2 ст.342 КК України є порушенням вимог КПК, бо в постанові не зазначено про відсутність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 : спочатку здійснена перекваліфікація його дій, а потім - повідомлено про підозру. Вважає порушеннями КПК України дії суду під час підготовчого провадження - ч.2 ст.316, ч.8 ст.135 КПК України, - бо в той же день ухвалено здійснювати судовий розгляд. Вказує, що суд не взяв до уваги, що допитані свідки не показали, що він хапав потерпілу за формений одяг. Вказує на відмінність обвинувачення від підозри, яка йому пред`явлена 23.10.2014 року, що свідчить про неповноту досудового розслідування. Зазначає, що в його діях відсутній опір, його дії не були спрямовані ні проти потерпілої, ні проти предметів, необхідних для виконання нею обов`язків. Вважає недопустимим доказом його показання як свідка у відповідності із ч.3 ст.87 КПК України, на що суд не звернув уваги, тому вважає досудове розслідування та судовий розгляд здійсненими з порушенням КПК України, що тягне скасування вироку.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та підтримання ним апеляційної скарги в повному обсязі, потерпілу ОСОБА_7 та її представника, адвоката ОСОБА_8 , думку прокурора, які заперечують проти апеляційної скарги, просять залишити вирок суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_9 в межах апеляційної скарги у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, вважає вироку суду несправедливим. Показав, що ввечері 05 серпня 2014 року проїжджав по вул. Героїв Авіаторів в м. Прилуки, побачив працівників міліції з його сусідом, неповнолітнім ОСОБА_11 , зупинився, щоб з`ясувати причини спілкування працівників міліції з ним, та повідомити ОСОБА_7 про необхідність виклику батька ОСОБА_11 , проте остання цього не зробила, продовжувала спілкуватись зі своїми колегами, зазначивши про здійснення ними документування правопорушення. Повернувшись через 10-15 хв. на місце події, він вже побачив батька неповнолітнього ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , який спілкувався з ОСОБА_7 .. Підійшовши до них, він почав виясняти орієнтовну тривалість слідчих дій, щоб їх дочекатись і разом піти додому, та раптом слідча ОСОБА_7 почала світити йому в обличчя ліхтариком та звинувачувати в нагнітанні обстановки. Він, захищаючись від світла ліхтарика, махнув рукою і випадково вибив з її рук мобільний телефон, який упав та пошкодився. Щоб його не звинуватили в крадіжці телефону, відкинув його на узбіччя дороги. За формений одяг ОСОБА_7 не смикав, не пошкоджував його, не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим в апеляційному суді ОСОБА_9 не заперечував, що перешкоджав виконанню службових обов`язків слідчій ОСОБА_7 , але не навмисно. З місця події не пішов, бо хотів побачити, що буде далі і коли все це закінчиться. Дійсно просив слідчу не документувати подію, нічого не писати щодо ОСОБА_11 .. Про ніж нічого не знає. Працівники ППС взяли ніж і чекали слідчу групу. Уточнив, що освітлення на вулиці не було, було темно, у ОСОБА_7 був ліхтарик і ним вона світила йому в лице. Мобільний телефон з рук потерпілої вибив чи відкинув метрів на 5 випадково. Вказав, що цивільні особи, Козацька варта та він, всі були у нетверезому стані. Допускає можливу кваліфікацію своїх дій за ст. 185 КУпАП.

Суд першої інстанції дослідив інші докази по справі, співставив їх в сукупності з документами та речовими доказами, та встановив, що ОСОБА_9 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 342 ч.2 КК України, обґрунтувавши такий висновок показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , даними протоколів огляду /а.с. 26-28/, речовими доказами форменою сорочкою та мобільним телефоном марки „SONY XPERIА, належними потерпілій щодо наявності пошкоджень, тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивністю та ретельністю дослідив наявні докази по справі, про що вказав у вироку, вірно встановив обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину, який виразився в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків, та правильно кваліфікував його дії за ст. 342 ч. 2 КК України, що не викликає сумнівів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на невірний висновок суду щодо кваліфікації його дій за даним законом, про відсутність в його діях умисного активного перешкоджання роботі слідчої ОСОБА_7 на місці події, із закриттям кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а також про те, що такі його дії були спровоковані потерпілою, - суперечить дослідженим по справі доказам.

Висновки суду про те, що ОСОБА_9 вчинив саме опір працівникові правоохоронного органу, який виразився в активній протидії проведенню слідчої дії огляду місця події з метою унеможливлення документування вилученого у ОСОБА_11 ножа, який за зовнішнім виглядом мав ознаки холодної зброї, а саме: вимагав припинити проведення слідчої дії, умисно пошкодив формений одяг та належний слідчій мобільний телефон «SONY» XPERIA, яким остання намагалась сфотографувати виявлений ніж для фіксації його зовнішнього вигляду та місця знаходження, підтверджуються показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , які є допустимими, достатніми та достовірними, узгоджуються між собою та з іншими доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 показала, що близько 23 год. 05 серпня 2014 року в складі слідчо-оперативної групи виїхала на місце події за попередньою інформацією оперативного чергового про виявлення працівниками ППС особу, яка при собі мала начебто холодну зброю ніж, цю особу вона встановила як неповнолітнього ОСОБА_11 . Під час документування обставин правопорушення, встановлення даних про особу, заповнення протоколу огляду місця події, під`їхав ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, нецензурно лаявся, вимагав припинення будь-якого документування та проведення слідчих дій, наближався до неї. Вона звернулась до працівників ППС з проханням відсторонити ОСОБА_9 від місця складання нею документів і запропонувала неповнолітньому ОСОБА_11 покласти ніж на капот службового автомобіля. Після того, як ніж було сфотографовано експертом ОСОБА_20 , батько неповнолітнього, ОСОБА_16 , намагався вирвати ніж з її рук, зазначивши, що це сувенір. Під час штовханини вона випустила ніж з рук, виявила його біля колеса автомобіля і мала намір зафіксувати на мобільний телефон. Ніж був притиснутий до землі ногою незнайомця. Після вчинення одного знімка ножа за допомогою мобільного телефону, до неї одразу підійшов ОСОБА_9 і, висловлюючись нецензурною лайкою, почав забороняти знімати, погрожуючи пошкодженням їй окулярів. З метою уникнення нападу з його боку, вона зробила крок назад, попередивши про необхідність негайного припинення протиправних дій, але ОСОБА_26 схопив її за сорочку, вирвав мобільний телефон, умисно кинув його на землю, і випередивши її, одразу підняв телефон та навмисно закинув за паркан сусіднього домогосподарства.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 показали, що здійснюючи патрулювання на території в/м № 12 в м. Прилуки, виявили особу, яка мала на ремені ніж значних розмірів, викликали слідчо-оперативну групу, в складі якої прибула слідча ОСОБА_7 .. Під час складання слідчою процесуальних документів щодо вилучення виявленого ножа зявився ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, почав підбурювати натовп, пропонував забрати ніж та будь-яким чином перешкоджати проведенню процесуальних дій. На прохання ОСОБА_7 не протидіяти їй у виконанні службових обов`язків, не реагував, перебуваючи поруч з нею, не припиняв своєї протиправної поведінки, унеможливлюючи оформленню документів; також продовжував нецензурно звертатись на адресу працівників міліції.

Зокрема, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 підтвердили, що бачили, як ОСОБА_9 умисно вибив з рук слідчої належний їй телефон та закинув за паркан сусіднього домогосподарства. Моменту пошкодження форменого одягу слідчої не бачили, але відразу після інциденту ОСОБА_7 повідомила про зіпсовану сорочку, а саме - відірвання ОСОБА_9 одного ґудзика.

Свідок ОСОБА_21 підтвердив, що був очевидцем як ОСОБА_9 схопив рукою ОСОБА_7 за формений одяг, зумовивши його пошкодження відірвання одного ґудзика, та вибив у неї мобільний телефон, закинувши за паркан домогосподарства.

З показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , працівників Прилуцького МВ УМВС, доводиться. що після повідомлення слідчою про вчинення щодо неї протиправних дій ОСОБА_9 , прибули до місця вчинення злочину та виявили пошкоджений формений одяг ОСОБА_7 - відірваний ґудзик. В їх присутності телефон ОСОБА_7 було знайдено в одному з прилеглих домогосподарств. Невідкладне невжиття 05 серпня 2014 року працівниками міліції відповідних дій щодо ОСОБА_9 було зумовлено виключною необхідністю не провокувати інших присутніх на місці злочину громадян до протиправних вчинків.

Свідок ОСОБА_23 підтвердив, що 05 серпня 2014 року як оперативний черговий, направляв слідчо-оперативну групу, до складу якої входила слідча ОСОБА_7 , до в/м № 12 в м. Прилуки для проведення відповідних процесуальних дій, яка вподальшому повідомила про перешкоджання їй в роботі та пошкодження невідомою на той час особою належного їй мобільного телефону. Після повернення ОСОБА_7 до чергової частини, бачив на ній пошкоджений формений одяг один відірваний ґудзик.

Свідок ОСОБА_16 , батько неповнолітнього ОСОБА_11 показав, що на місці злочину дійсно слідча ОСОБА_7 здійснювала оформлення певних процесуальних документів, але не реагувала на його намагання з`ясувати причетність до виявленого ножа його неповнолітнього сина та необхідність залучення його як законного представника до процесуальних дій. Коли ОСОБА_9 звернувся до нього для з`ясування орієнтовної тривалості проведення міліціонерами слідчих дій, ОСОБА_7 почала звинувачувати останнього в створенні конфліктної ситуації, засліплюючи при цьому йому очі ліхтариком. Як ОСОБА_7 втратила телефон, не бачив. Він звернув увагу в їх сторону лише після голосного вигуку слідчої та працівників міліції, які після цього до неї швидко підбігли. Він лише чув звинувачення ОСОБА_9 , який перебував біля слідчої поруч, щодо пошкодження її мобільного телефону. Підтвердив, що спілкування ОСОБА_9 із слідчою відбувалось досить емоційно та голосно. Вподальшому ОСОБА_9 всіляко намагався владнати зі слідчою наявний конфлікт, в тому числі і шляхом проведення за власний рахунок ремонту мобільного телефону.

Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 показали, що неповнолітній ОСОБА_11 нібито перебував у складі громадської організації, яка здійснювала допомогу працівникам міліції в патрулюванні м. Прилук, і вони як координатори даного об`єднання, також звертались до слідчої щодо передачі останнього їм на поруки без проведення досудового розслідування. Отримавши відмову, вони перебували поруч місця події, періодично відлучаючись з особистих потреб. Вони безпосередньо не бачили моменту втрати ОСОБА_7 телефону, але вказали, що остання голосно кричала і в подальшому відмовлялась отримати від ОСОБА_9 , який перебував поруч, належний їй телефон. Чи пошкодив ОСОБА_9 формений одяг слідчої - не бачили.

Показання свідків узгоджуються між собою, а також з показаннями потерпілої ОСОБА_7 щодо обставин події, та частково із показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заперечував, що просив слідчу не документувати подію, нічого не писати, мобільний телефон з її рук вибив, але випадково, тому суд цілком вірно поклав ці докази в основу обвинувального вироку.

Тобто, такі докази судом були визнані належними та допустимими, і вірно доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, вимагав припинити проведення слідчої дії щодо документування вилучення ножа, умисно пошкодив формений одяг та належний слідчій мобільний телефон «SONY» XPERIA, яким остання намагалась сфотографувати виявлений ніж для фіксації його зовнішнього вигляду та місця знаходження.

Щодо посилання обвинуваченого на неправомірні дії потерпілої, яка нібито спровокувала його на вчинення певних дій, то колегія суддів вважає їх безпідставними, бо це спростовується іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, в тому числі і показаннями самого обвинуваченого у суді першої та апеляційної інстанції, бо встановлено, що саме обвинувачений, будучи поінформованим про проведення процесуальних дій, почав втручатись в діяльність слідчої, яка в той момент виконувала свої обов`язки по документуванню виявленого правопорушення і наполягала на невтручанні останнього під час виконання нею службових обов`язків. Жодного належного доказу, які б підтверджували провокування конфліктної ситуації або вчинення неправомірних дій саме потерпілою ОСОБА_7 , крім суб`єктивного сприйняття ОСОБА_9 , матеріали кримінального провадження не містять.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою досліджував твердження ОСОБА_9 про те, що телефон з рук потерпілої він вибив випадково, та вірно визначив у вироку, що вони не заслуговують на увагу, бо його подальші дії, з урахуванням його показань, показань потерпілої, свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , свідчать про рішучість і цілеспрямованість вжитих ним заходів, направлених на унеможливлення слідчою вподальшому здійснити документування на належний їй телефон попередньо виявленого правопорушення як неповнолітнього ОСОБА_11 , так і інших осіб.

Доводи ОСОБА_9 про відкидання телефону із-за побоювання , що його звинуватять у крадіжці чужого майна, з огляду на значну відстань, де телефон був знайдений працівниками міліції, суд першої інстанції вірно визнав нелогічними, надуманими, та такими, що є захисною версією обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого на порушення потерпілою під час слідчих дій на місці події вимог ст.ст. 214, 237, 213, 484 КПК України не заслуговують на увагу, бо спростовуються матеріалами кримінального провадження, показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , частково показаннями самого обвинуваченого.

Доводи про порушення судом вимог ст.ст. 316 ч.2, 135 ч.8 КПК України під час підготовчого провадження є безпідставними, бо призначення судового розгляду того ж дня не суперечить вимогам даних статей та не порушує прав обвинуваченого. З журналу судового засідання /а.п.12-13/ вбачається, що в підготовчому судовому засіданні були присутні всі учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений та його захисник, які не заперечували проти призначення справи до розгляду в найкоротший строк.

Не відповідають дійсності доводи обвинуваченого щодо недоведеності факту пошкодження форменого одягу потерпілої, бо було встановлено, що після вибиття ОСОБА_9 мобільного телефону з рук ОСОБА_7 , вона відразу поінформувала членів слідчо-оперативної групи та заступника начальника Прилуцького МВ УМВС про пошкодження форменого одягу. Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 своїми показаннями підтвердили ті обставин та характер пошкодження форменого одягу, на які вказала потерпіла, і ці показання в сукупності узгоджуються з іншими доказами по справі, даними протоколу огляду місця події та речей, ілюстративної таблиці /а.с.26-28/.

Крім того, свідок ОСОБА_21 як очевидець подій підтвердив, що обвинувачений схопив рукою потерпілу за формений одяг, зумовивши його пошкодження відірвання одного ґудзика, а свідок ОСОБА_23 після повернення потерпілої до чергової частини, бачив на ній пошкоджений формений одяг, - відірваний ґудзик.

Також суд першої інстанції на підставі повного з`ясування обставин справи та дослідження доказів прийшов до вірного висновку щодо відсутності підстав та необхідності проведення відповідної експертизи для встановлення механізму виникнення пошкоджень на форменому одязі, бо для дослідження даного питання необхідності в наукових, технічних або інших спеціальних знаннях не вбачається.

З аналізу вищенаведених та перевірених доказів колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду обґрунтований доказами, які є достатні, достовірні та допустимі, і підстав для скасування або зміни рішення суду немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд керувався вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину - невеликої тяжкості, особу винного, його вік та задовільний стан здоров`я, сімейний стан, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, відсутність відомостей про перебування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, відсутність даних про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачений під час вчинення злочину не був у стані алкогольного сп`яніння, бо відсутня медична документація та докази цьому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п.3,4 ст. 76 КК України.

За даних обставин апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404 - 414, 418 - 419, 374 - 376, 424 - 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 за ст. 342 ч.2 КК України без змін.

На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4