Номер провадження: 11-кп/785/34/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Глине Слободзейського району Республіка Молдова, громадянин Молдови, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований по АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючий в АДРЕСА_2 , раніше судимий 16.12.2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн, який сплачено 08.09.2014 року,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання - п`ять років позбавлення волі.

Під вартою з 03.07.2014 року.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Глине Слободзейського району Республіка Молдова, громадянин Молдови, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше судимий 31.07.2007 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 21.05.2009 року постановою Піщанського районного суду Вінницької області умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 25 днів,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Під вартою з 03.07.2014 року.

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку суду близько 15 години 03.07.2014 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 та іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливою метою, біля будинку № 15 по вул. Площа Молоді в м. Одесі, розподіливши ролі між собою, відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_12 на суму 11936.50 грн.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що не заперечує доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильності кваліфікації його дій. Разом з тим, зазначає, що суд не врахував пом`якшуючих покарання обставин, в зв`язку з чим просить врахувати, що він добровільно відшкодував потерпілій завдану шкоду, що він має родину, щиро кається у скоєному, змінити вирок і на підставі ст. 69 ч. 1, 75 КК України пом`якшити йому призначене судом покарання та звільнити від його відбування з іспитовим строком.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_11 зазначає, що не вступав у попередню змову із ОСОБА_10 та іншою особою на вчинення грабежу потерпілої і не вчиняв цього злочину, він лише приймав участь в розподілі викраденого майна, в зв`язку з чим вважає, що його дії належить кваліфікувати за ст. 198 КК України. Також вказує, що добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, має намір відшкодувати і моральну шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків пенсіонерів, які хворіють рядом захворювань і просить змінити вирок, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників про задоволення апеляції, перекваліфікацію дій ОСОБА_11 із ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 198 КК України і пом`якшення їм покарання, прокурора про зміну вироку і виключення з тексту вироку посилання суду на рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання, вивчивши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляції обвинувачених підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового судового розгляду з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_11 та невстановленою слідством особою, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, діючи кожен згідно розподіленим ролям впритул наблизились до потерпілої ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_10 шляхом ривка зірвав з її правої руки золотий браслет, з правого плеча жіночу сумочку чорного кольору, в якій була картка Банку Південний, мобільний телефон і ін., ОСОБА_11 та невстановлена особа перебували поряд і контролювали оточуючу обстановку, після чого втекли з місця злочину. При спробі розпорядитись викраденим, обидва обвинувачені були затримані.

Із показань потерпілої в судовому засіданні видно, що в зазначений у обвинуваченні час троє хлопців раптово вийшли із кущів, біля школи-інтернату обігнали її, двоє з них у вузькому проході пройшли, серед них був і ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 зірвав з неї сумочку, золотий ланцюжок, після чого вказані хлопці стали тікати. Вона бігла за ними, кричала, вимагала повернути викрадене, однак вони втекли. Тобто із показань потерпілої видно, що протиправні дії щодо неї скоїла група осіб.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин. Які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд першої інстанції не виконав зазначених вимог закону і при кваліфікації дій обвинувачених та аналізі зібраних слідством доказів допустив такі суперечності щодо мотивів та мети злочину, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, кваліфікуючи дії обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), скоєний за попередньою змовою групою осіб, повторно, суд залишив поза увагою ту обставину, що з суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел (ч. 2 ст. 24 КК України), коли особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке не має жодних прав, передбачає завдання матеріальної шкоди потерпілій особі у певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Суд же у мотивувальній частині вироку зазначив, що фактично ОСОБА_11 дав мовчазну згоду на скоєння ОСОБА_10 злочину, адже ОСОБА_11 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча можливо не бажав, але свідомо допускав їх настання. Такий висновок суду про те, що ОСОБА_11 не бажав спричинення шкоди потерпілій ОСОБА_12 та що в того не було прямого умислу на скоєння грабежу суперечить рішенню суду про кваліфікацію дій останнього за ч. 2 ст. 186 КК України.

Викладене свідчить про відсутність ретельного дослідження судом мотивів та мети вчиненого злочину, суб`єктивного ставлення винних осіб до наслідків своїх дій, неналежну оцінку досліджених судом доказів та неналежне обґрунтування незгоди з показаннями обвинувачених (зокрема ОСОБА_11 ) щодо обставин злочину, що не дає можливості апеляційному суду перевірити правильність кваліфікації дій обвинувачених. Виключити з мотивувальної частини вироку зазначені суперечливі тлумачення суду першої інстанції апеляційний суд не вправі, адже апеляції з цього приводу не подані.

Вищеприведені порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, і такими, які п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

При новому розгляді суду належить вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення дійсних обставин кримінального провадження, (в тому числі і що саме викрадено у потерпілої золотий браслет чи ланцюжок), належної кваліфікації дій обвинувачених і прийняття законного, обґрунтованого рішення по суті справи. Також належить суду звернути увагу на доводи прокурора в ході розгляду апеляції щодо можливості врахування рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченим, тоді як ця обставина вже передбачена в якості ознаки злочину.

Керуючись ст.ст. 9 ч. 6, 94, 370, 374, 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляції обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 частково задовольнити, вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року відносно них за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати; призначити новий судовий розгляд в тому ж суді в іншому складі суду.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду ОСОБА_2

Одеської області

ОСОБА_4

ОСОБА_5