Справа № 1- 93 / 08 р.
В И Р О К

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

15 липня 2008 року
Лебединський районний

суд Сумської області

в
складі : головуючого - судді Стеценко
В.А.

при секретарі - Гвоздаковій
В.Л.

з участю прокурора -
Радковського В.П.

захисників - ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14

законних представників неповнолітніх
підсудних - ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, , ОСОБА_18

потерпілих - ОСОБА_10, ОСОБА_11

представників потерпілих -
ОСОБА_19, ОСОБА_20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Лебедині справу про обвинувачення

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця смт.

Чупахівка
Охтирського району Сумської області,

проживаючого в АДРЕСА_1 ( в обвинувальному висновку

місцем проживання вказано
АДРЕСА_2), українця, громадянина України,

військовозобов»язаного, освіта середня, не

одруженого, студента Лебединського медичного

училища, раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296,
ст. 304 КК України;

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2

року народження, уродженця с.Нова Сум

ського району Сумської області, проживаючого

в АДРЕСА_3,

українця,
громадянина України, військовозобо-

в»язаного, освіта середня, не одруженого, сту-

дента Лебединського
педагогічного училища,

раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженця с. Перча

Олевського району Житомирської області,

мешканця АДРЕСА_4, українця, громадянина України,

військовозобов»язаного, освіта середня, не

одруженого,
студента Лебединського педагогіч-

ного училища, раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України;

Неповнолітнього ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4

року народження, уродженця смт. Чупахівка

Охтирського району Сумської області, мешкан-

ця АДРЕСА_5

, українця, громадянина

України,
військовозобов»язаного, освіта серед-

ня, не одруженого, студента Лебединського

медичного училища,
раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

Неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5року

народження,
уродженця с. Довжик Охтирсько-

го
р-ну Сумської обл., мешканця АДРЕСА_6, українця,

громадянина
України, військовозобов»язаного,

освіта середня, не одруженого, студен-

та
Лебединського педагогічного училища,

раніше
не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

Неповнолітнього ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ІНФОРМАЦІЯ_6
року народження, уродженець с.Могриця, Сумського району, Сумської області,
проживаючий с.Деркачівка, Недригайлівського

народження,
уродженця с. Могриця Сумського

району Сумської області, мешканця АДРЕСА_7, українця,

громадянина України, військовозобов»язаного,

середня, не одруженого, студента

Лебединського медичного
училища, раніше не

судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 року

народження, уродженця с. Рогізно Яворівського

району Львівської області,
проживаючого в

АДРЕСА_8

українця, громадянина України, військовозобо-

в»язаного,
освіта середня, не одруже-

ного, студент Лебединського педагогічного

училища, раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_8 року

народження,
уродженця м. Суми, проживаючого

в АДРЕСА_9, українця, громадянина України,

військовозобов»язаного,
освіта середня,

не одруженого, студента Лебединського педаго-

гічного училища, раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

Неповнолітнього ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_9 року наро-

дження, уродженця м. Харків,
проживаючого АДРЕСА_10, українця, громадянина

України,
військовозобов»язаного, освіта

середня,не одруженого, студента Лебединського

педагогічного училища, раніше не судимого;

по ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
296 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_1 29 січня 2008 року близько 18 годин, перебуваючи на
пл. Інтернаціональній м. Лебедина Сумської області і будучи достовірно
освідомленим про недосягнення повноліття ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запропонував
підсудним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та неповнолітньому підсудному ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження,
неповнолітньому підсудному ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження, неповнолітньому підсудному ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6
року народження, неповнолітньому підсудному ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 року народження піти на територію Лебединського Вищого
професійного училища лісового господарства і вмовив їх вчинити хуліганські дії,
направлені проти його учнів.

Після
цього вони пішли до училища, по дорозі з метою відволікання уваги майбутніх
потерпілих та переслідувачів придбали піротехнічні
засоби, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8 вжили
спиртні напої і підсудний ОСОБА_1 повідомив інших що по прибутті необхідно застосувати до учнів Лебединського ВПУ фізичне насильство та заволодіти належним їм
майном, а саме - мобільними телефонами.

Прибувши на місце події - на територію Лебединського ВПУ лісового
господарства, розташованого в м. Лебедині Сумської області по вул. 19 серпня -
61 ОСОБА_1 розподілив
учасників злочину на дві групи, одну з яких очолив особисто, а на чолі
іншої призначив ОСОБА_4, розпорядився приготувати до використання піротехнічні засоби та використати їх у
випадку виникнення переслідування з боку осіб, які вчинять опір діям підсудних та послав ОСОБА_5 спостерігати за навколишньою
обстановкою, після чого підсудні стали чекати появи учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища раніше незнайомих йому
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_11 року
народження ОСОБА_1 надів виготовлену напередодні зі спортивної шапки маску з
прорізами для рота та очей, разом з ОСОБА_3 підійшов до потерпілих, вступив з
ними в розмову і умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з
мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю
та з метою відкритого заволодіння чужим майном, наніс удар кулаком в обличчя
ОСОБА_11 і крикнув: «Починаємо». Від отриманого удару потерпілий впав на землю
а підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, та
ОСОБА_8, до яких приєднався і підсудний ОСОБА_5 теж умисно, безпричинно,
грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжувалось особливою зухвалістю та з метою заволодіння чужим майном
стали наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла обом потерпілим,
в результаті чого ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді
закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, синця поперекової
ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №44 від 12.02.08 р.
відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад
здоров'я а ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забою спинки носу, які згідно висновку судово-медичної
експертизи №45 від 12.02.08 р. теж відносяться до легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Після цього, подолавши опір потерпілих підсудні діючи разом та
узгоджено поставили потерпілих на коліна
та відкрито відібрали у ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Самсунг - Є-200»
вартістю 830 гривень та у ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Моторола - Л7»
вартістю 732 гривні а коли їх освітили фари проїхавшого неподалік автомобіля
ОСОБА_1 крикнув: «Тікаємо» і підсудні відповідно розробленого ним плану побігли
до лісового масиву, де залишили ОСОБА_1 викрадені телефони та розділились на
дві групи втекли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілим і
матеріальні збитки на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у
втягненні в злочинну діяльність неповнолітніх та у вчиненні хуліганства не визнав, мотивуючи це тим, що не втягував
інших підсудних у вчинення злочину та тим, що вони прийшли до Лебединського
профтехучилища не маючи мети вчиняти незаконні дії.

Проте
в подальшому, в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочинів визнав
повністю і повідомив суду, що до вчинення злочину навчався в Лебединському
медучилищі і проживав на квартирі разом з неповнолітнім ОСОБА_4, якого знав з
дитинства так як вони виросли в одному селі.

Також
він розповів суду, що в Лебединському ВПУ лісового господарства навчається їх
односельчанин ОСОБА_21, який кілька раз відвідував квартиру, де проживали
підсудні, скаржився на інших учнів професійного училища і просив заступитись за
нього перед ними, бо вони його ображали.

Так як
на підставі скарг ОСОБА_21 у підсудного виник умисел помститись учням ВПУ він
призначив своїм знайомим хлопцям, з якими підтримував дружні стосунки зустріч о
18 годині 29 січня 2008 року на пл.
Інтернаціональній в м. Лебедині і будучи достовірно освідомленим про вік
ОСОБА_4 та ОСОБА_6запропонував останнім та підсудним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_8
піти на територію Лебединського вищого професійного училища лісового
господарства і зустрівши там його учнів
поговорити з ними з метою усунення в майбутньому образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі, передбачаючи можливість виникнення
конфлікту і бійки з метою відволікання уваги майбутніх потерпілих та
переслідувачів придбали петарди та
фейєрверк, купили і випили кілька пляшок пива і він запропонував іншим підсудним для того, щоб провчити учнів
Лебединського ВПУ побити їх та відібрати в них мобільні телефони, на що
отримав згоду.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились про те, як
будуть відбирати чуже майно і він запропонував з метою уникнення уваги мешканців
міста під час повернення з училища розділитись на дві групи, на чолі однієї з
яких головним призначти його, а на чолі іншої ОСОБА_4, приготувати до
використання піротехнічні засоби та
використати їх у випадку виникнення переслідування з боку осіб, які вчинять
опір діям підсудних та послати ОСОБА_5
спостерігати за навколишньою обстановкою після чого підсудні стали чекати появи
учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища раніше незнайомих йому
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_1 надів на голову виготовлену напередодні зі
спортивної шапки маску, разом з ОСОБА_3 підійшов до потерпілих, зав»язав з ним
розмову і першим наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_11 та крикнув іншим
підсудним, щоб починали бити потерпілих. Після його окрику інші підсудні теж
стали наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла обом потерпілим,
а він особисто ще раз рукою вдарив у груди ОСОБА_11 та наніс два удари рукою в
груди ОСОБА_10 Потім підсудні схопили потерпілих за руки та поставили на коліна
і ОСОБА_1 забрав в одного з них мобільний телефон а хтось із підсудних відібрав
телефон у іншого потерпілого.

Після цього, коли місце сутички освітило світло проїхавшого неподалік
автомобіля ОСОБА_1 крикнув: «Тікаємо» і підсудні відповідно розробленого ним
плану підсудні побігли до лісового масиву, де передали ОСОБА_1 другий мобільний
телефон і як він і планував розділились на дві групи та втекли з місця вчинення злочину до міської шкоди №
2, на території якої підсудний відібрані телефони передав ОСОБА_4 і той залишив їх зберігатися за місцем їхнього
проживання. В подальшому цими телефонами ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд
і вони були виявлені та вилучені працівниками міліції так як і маска, яку він
надівав на обличчя під час нападу на потерпілих.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину
у вчиненні

злочину визнав частково, мотивуючи це тим, що не мав
наміру вчиняти незаконні дії та тілесні ушкодження, проте в подальшому в
судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів теж визнав повністю і
повідомив суду, що навчається в Лебединському педагогічному училищі та
підтримує з іншими підсудними товариські стосунки і дізнавшись о 18 годині 29 січня 2008 року на пл. Інтернаціональній в
м. Лебедині про те, що необхідна його допомога для захисту земляка ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 згодився разом з іншими підсудними
піти на територію Лебединського Вищого професійного училища лісового
господарства і зустрівши там його учнів
поговорити з ними з метою усунення в майбутньому образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і за ініціативою ОСОБА_1 по дорозі з метою відволікання уваги майбутніх
потерпілих та переслідувачів придбали
петарди та фейєрверк, купили і випили кілька пляшок пива, домовились побити
учнів Лебединського ВПУ та відібрати в них мобільні телефони.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили

під час повернення з
училища розділитись на дві групи, одну з яких очолив ОСОБА_1 а іншу ОСОБА_4, приготували до
використання піротехнічні засоби, ОСОБА_5 пішов спостерігати за навколишньою
обстановкою а інші підсудні стали чекати появи учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища двох хлопців ОСОБА_1 послав
до них ОСОБА_3 зав»язати розмову а сам надів виготовлену зі спортивної шапки
маску, підійшов до потерпілих, щось їм сказав
і наніс удар одному з них та крикнув іншим, щоб починали бити
потерпілих. Після цього окрику інші підсудні теж стали наносити удари по різним частинам тіла обом
потерпілим, а ОСОБА_2 особисто тричі вдарив рукою в плече одного з
потерпілих та бачив як разом з ним наносили удари ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_8
Потім підсудні схопили потерпілих за руки та поставили на коліна і ОСОБА_1
забрав в одного з них мобільний телефон а хтось інший із підсудних відібрав
телефон у другого потерпілого. При цьому ОСОБА_2 з метою замаскування слідів
злочину за вказівкою ОСОБА_1, отриманою до початку нападу крикнув потерпілим
«Привіт з Кобіжчі», щоб вони думали, що напад здійснила місцева молодь. Коли ж
їх освітило світло проїхавшого неподалік автомобіля і ОСОБА_1 крикнув:
«Тікаємо» підсудні відповідно розробленого ним плану побігли до лісового
масиву, де передали ОСОБА_1 другий мобільний телефон і як він і планував
розділились на дві групи та втекли з місця вчинення злочину, але коли
добирались до центра міста ОСОБА_2 та ОСОБА_8 затримали працівники міліції, які
звернули увагу на те, що вони перебувають в стані алкогольного сп»яніння,
доставили до Лебединського МРВ УМВС і склали відносно них адміністративні
протоколи.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні хуліганства
не визнав, мотивуючи це тим, що разом з іншими підсудними прийшов до
Лебединського профтехучилища з мирними намірами, проте в подальшому, в судовому
засіданні свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю і повідомив суду, що
навчається в Лебединському педагогічному училищі і підтримує з іншими
підсудними товариські стосунки. Близько 18 години 29 січня 2008 року він на запрошення ОСОБА_1
прийшов на пл. Інтернаціональну в м. Лебедині і дізнався про те, що необхідно
захистити земляка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та згодився разом з іншими підсудними піти на територію Лебединського Вищого
професійного училища лісового господарства і зустрівши там його учнів поговорити з ними з метою захисту
від образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі
придбали піротехнічні засоби, частина підсудних купили і випили кілька
пляшок пива та згодились на пропозицію ОСОБА_1 побити учнів
Лебединського ВПУ і відібрати в них мобільні телефони.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили з метою уникнення уваги мешканців міста під
час повернення з училища розділитись на дві групи, приготували до
використання піротехнічні засоби та
стали чекати появи учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища раніше незнайомих
підсудним потерпілих підсудний ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1, який надів виготовлену зі спортивної шапки маску,
підійшли до потерпілих стали їх
розпитувать про різні речі і ОСОБА_1
наніс удар одному з потерпілих та крикнув іншим підсудним, щоб та почали бити
потерпілих. Після цього окрику інші підсудні підбігли до потерпілих теж стали
бити по різним частинам тіла обох потерпілих, а особисто ОСОБА_3 один раз
вдарив рукою одного з них та бачив як наносили удари ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Через
кілька хвилин бійка закінчилась і він взяв одного з потерпілих і допоміг йому
піднятись з землі і стати на коліна а після того як ОСОБА_1 забрав в одного з
потерпілих мобільний телефон а хтось з підсудних забрав телефон у другого
потерпілого а коли їх освітило світло проїхавшого неподалік автомобіля і
ОСОБА_1 крикнув: «Тікаємо» підсудні відповідно розробленого ним плану втекли з
місця вчинення злочину і зібрались в лісовому масиві, де обидва мобільні
телефони взяв собі ОСОБА_1 а потім підсудні як і планував ОСОБА_1 розділились
на дві групи та пішли з місця вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні хуліганства
не визнав, мотивуючи це тим, що разом з іншими підсудними прийшов до
Лебединського профтехучилища без наміру порушувати громадський порядок, проте в
подальшому, в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів теж визнав
повністю і повідомив суду,що навчається в Лебединському медучилищі і проживав
на квартирі разом з ОСОБА_1, якого знав з дитинства, так як вони виросли в
одному селі.

Також
він розповів суду, що в Лебединському ВПУ лісового господарства навчається їх
односельчанин ОСОБА_21, який кілька раз відвідував квартиру, де проживали
підсудні, скаржився на інших учнів професійного училища і просив заступитись за
нього перед ними, так як вони його ображали.

В
зв»язку зі скаргами ОСОБА_21 ОСОБА_1 призначив своїм знайомим студентам
медичного та педагогічного училищ міста Лебедина зустріч о 18 годині 29 січня 2008 року на пл. Інтернаціональній в
м. Лебедині і запропонував їм захистити свого знайомого і з цією метою піти на територію Лебединського Вищого
професійного училища лісового господарства і зустрівши там його учнів поговорити з ними з метою захисту
від образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі
з метою відволікання уваги майбутніх потерпілих та переслідувачів придбали петарди та фейєрверк, купили і
випили кілька пляшок пива та згодились на пропозицію ОСОБА_1 побити
учнів Лебединського ВПУ та відібрати в них мобільні телефони.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили під час повернення з училища
розділитись на дві групи, одну з яких очолив ОСОБА_1 а іншу сам підсудний ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_4
разом з ОСОБА_6, приготували до використання
піротехнічні засоби, ОСОБА_5 пішов спостерігати за навколишньою
обстановкою а інші стали чекати появи
учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища раніше незнайомих
підсудним ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підсудні вступили з ними в розмову а ОСОБА_1
підійшов до потерпілих у виготовленій зі спортивної шапки маски і наніс удар
одному з потерпілих а інші підсудні теж стали наносити удари руками та ногами
по різним частинам тіла обом потерпілим, а особисто ОСОБА_4 вдарив одного з потерпілих. Через кілька хвилин
бійка закінчилась, підсудні забрали в потерпілих мобільні телефони, втекли з
місця вчинення злочину і зібрались в лісовому масиві, де обидва мобільні
телефони взяв собі ОСОБА_1 а підсудні як і планував ОСОБА_1 розділились на дві
групи та пішли з місця вчинення злочину до міської школи № 2, де ОСОБА_1 передав йому відібрані телефони а він відніс їх додому, залишив там зберігатися. В подальшому цими
телефонами ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд і вони були виявлені та вилучені
працівниками міліції так як і маска, яку ОСОБА_1 надівав на обличчя під час
нападу на потерпілих.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою
вину у вчиненні

злочинів не визнав
взагалі, мотивуючи це тим, що не мав наміру вчиняти будь - які незаконні
дії і не вчиняв їх проте в подальшому, в
судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів теж визнав повністю і
повідомив суду, що навчається в Лебединському
педагогічному училищі і підтримує з іншими підсудними товариські стосунки.
Близько 18 години 29 січня 2008 року він
на запрошення ОСОБА_1 прийшов на пл. Інтернаціональну в м. Лебедині і дізнався
про те, що необхідно захистити земляка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та згодився разом з
іншими підсудними піти на територію
Лебединського Вищого професійного училища лісового господарства і зустрівши
там його учнів поговорити з ними з метою
захисту від образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі купили петарди та фейєрверк, кілька пляшок пива і випили їх, хоча сам
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пива не пили. Крім того, підсудні згодились на пропозицію
ОСОБА_1 побити учнів Лебединського ВПУ та відібрати в них телефони.

Також
він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили з метою уникнення уваги мешканців міста під
час повернення з училища розділитись на дві групи, одну з яких очолив
ОСОБА_1 а іншу с ОСОБА_4 Потім інші
підсудні стали готували до використання
піротехнічні засоби а сам
ОСОБА_5 пішов спостерігати за
навколишньою обстановкою і повернувся на місце зустрічі підсудних та потерпілих
коли бійка вже закінчилась і він лише штовхнув одного з підсудних та почув як
ОСОБА_1 крикнув: «Тікайте». Тому він разом з іншими підсудним побіг до лісового
масиву, де вони розділились на дві групи
та пішли з місця вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 свою
вину у вчиненні хуліганства не визнав,
мотивуючи це тим, що разом з іншими підсудними прийшов до Лебединського
профтехучилища з мирними намірами, проте в подальшому, в судовому засіданні
свою вину у вчиненні злочинів теж визнав повністю і повідомив суду, що
навчається в Лебединському педагогічному училищі і підтримує з іншими
підсудними товариські стосунки. Близько 18 години 29 січня 2008 року він на запрошення ОСОБА_1
прийшов на пл. Інтернаціональну в м. Лебедині і дізнавшись про те, що необхідно
захистити земляка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згодився разом з ними піти до
Лебединського ВПУ лісового господарства і зустрівши там його учнів поговорити з ними з метою захисту
від образ цього хлопця.

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі
придбали петарди та фейєрверк, купили і випили кілька пляшок пива а
почувши пропозицію ОСОБА_1 побити учнів Лебединського ВПУ та відібрати в них
мобільні телефони згодились на неї, хоча ОСОБА_6 і висловився проти відібрання
чужого майна.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили з метою уникнення уваги мешканців міста
повертаючись додому розділи-тись на дві групи, одну з яких очолив ОСОБА_1
а іншу ОСОБА_4, приготували до
використання піротехнічні засоби, один із них
пішов спостерігати за навколишньою обстановкою а інші стали чекати появи учнів профтехучилища.

Близько 19 години він з ОСОБА_4 пішов забирати піротехнічні засоби і
почув шум бійки та повернувшись на місце пригоди побачив, що напад закінчувався
і не встиг нікого вдарити, хоча бачив як били потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 Через кілька хвилин бійка закінчилась і він взяв одного з потерпілих і
допоміг йому піднятись з землі і стати на коліна а після того як ОСОБА_1 забрав
в одного з потерпілих мобільний телефон а хтось з підсудних забрав телефон у
другого потерпілого і крикнув «Привіт з Кобіжчі» та хтось крикнув, щоб підсудні
тікали вони побігли з місця вчинення
злочину і зібрались в лісовому масиві, де обидва мобільні телефони взяв собі
ОСОБА_1 а підсудні як і планував останній до початку злочинних дій розділились
на дві групи та пішли з місця вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 свою
вину у вчиненні

хуліганства не визнав, мотивуючи це тим, що разом з
іншими підсудними прийшов до Лебединського профтехучилища з мирними намірами,
проте в подальшому, в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів теж
визнав повністю і повідомив суду,що є
студентом Лебединського педагогічного училища і підтримує з іншими підсудними
товариські стосунки. Близько 18 години
29 січня 2008 року він прийшов на запрошення ОСОБА_1 до міського фонтану
на пл. Інтернаціональну в м. Лебедині і дізнавшись про те, що необхідно
допомогти земляку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згодився разом з ними піти до
Лебединського ВПУ лісового господарства і зустрівши там його учнів поговорити з ними з метою захисту
від образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі придбали петарди та фейєрверк, купили і
випили кілька пляшок пива а почувши пропозицію ОСОБА_1 побити учнів
Лебединського ВПУ та відібрати в них мобільні телефони згодились на неї.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили з метою уникнення уваги мешканців міста
повертаючись додому розділи-тись на дві групи, приготували до використання піротехнічні засоби, стали чекати появи учнів
профтехучилища.

Близько 19 години він відлучився на кілька хвилин з місця пригоди, а
коли повернувся то ОСОБА_1 був у виготовленій зі спортивної шапки масці,
розмовляв з потерпілими і наніс удар
одному з них а інші підсудні теж стали наносити удари руками та ногами по
різним частинам тіла обом потерпілим, а особисто ОСОБА_7 ударив ногою по нозі
одного з потерпілих та бачив як ОСОБА_8 наніс удар рукою в обличчя одному з
потерпілих. Через кілька хвилин бійка закінчилась, підсудні відібрали в
потерпілих мобільні телефони і почувши крик ОСОБА_1 «Тікаємо» втекли з місця вчинення злочину та зібрались
в лісовому масиві, де обидва мобільні телефони взяв собі ОСОБА_1 а підсудні як
і планував ОСОБА_1 розділились на дві групи та пішли з місця вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_8 свою вину у вчиненні хуліганства
не визнав, мотивуючи це тим, що разом з іншими підсудними прийшов до
Лебединського профтехучилища без наміру громадський порядок, проте в подальшому,
в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю і повідомив
суду, що навчається в Лебединському педагогічному училищі і підтримує з іншими
підсудними товариські стосунки. Близько 18 години 29 січня 2008 року він на запрошення ОСОБА_1
прийшов на пл. Інтернаціональну в м. Лебедині і дізнавшись про те, що необхідно
захистити земляка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згодився разом з ними піти до
Лебединського ВПУ лісового господарства і зустрівши там його учнів поговорити з ними з метою захисту
від образ ОСОБА_21

Після цього вони пішли до училища і по
дорозі петарди та фейєрверк, купили і випили кілька пляшок пива а почувши
пропозицію ОСОБА_1 побити учнів Лебединського ВПУ та відібрати в них мобільні
телефони згодились на неї, хоча особисто ОСОБА_8 був проти цього.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили з метою уникнення уваги мешканців міста
повертаючись додому розділи-тись на дві групи, приготували до використання піротехнічні засоби, один із них
пішов спостерігати за навколишньою обстановкою а інші стали чекати появи учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_3 та ОСОБА_1
зав"язали з ними розмову, ОСОБА_1 розмовляв, перебуваючи у виготовленій зі
спортивної шапки масці і першим наніс удар кулаком в обличчя одному з
потерпілих та крикнув іншим, щоб теж починали бити потерпілих. Після цього
окрику інші підсудні теж стали наносити удари руками та ногами по різним
частинам тіла обом потерпілим, а особисто ОСОБА_8 наніс 2 - 3 удари рукою в
обличчя одного з потерпілих і можливо наносив удари ногами по різних частинах
тіла, хто ще з підсудних бив потерпілих він не пам»ятає, але на його думку
удари наносили всі підсудні. Через кілька хвилин бійка закінчилась, підсудні
забрали в потерпілих мобільні телефони і по команді ОСОБА_1 втекли з місця
вчинення злочину до лісового масиву, де обидва мобільні телефони взяв собі
ОСОБА_1 а підсудні як і планував ОСОБА_1 розділились на дві групи та пішли з місця
вчинення злочину, проте в подальшому його цього ж вечора затримали в місті
працівники міліції за появу в громадському місці в стані сп»яніння.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою
вину у вчиненні

хуліганства не визнав, мотивуючи це тим, що разом з
іншими підсудними прийшов до Лебединського профтехучилища з мирними намірами,
проте в подальшому, в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів теж
визнав повністю і повідомив суду,що навчається в Лебединському педагогічному
училищі і підтримує з іншими підсудними товариські стосунки. Близько 18
години 29 січня 2008 року він був
запрошений ОСОБА_1 на пл. Інтернаціональну в м. Лебедині і там дізнався про те,
що необхідно захистити земляка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та згодився разом з ними піти
до Лебединського ВПУ лісового господарства і зустрівши там його учнів поговорити з ними з метою захисту
від образ ОСОБА_21

Після
цього вони пішли до училища і по дорозі придбали петарди та фейєрверк, купили і
випили кілька пляшок пива а почувши пропозицію ОСОБА_1 побити учнів
Лебединського ВПУ та відібрати в них мобільні телефони згодились на неї, хоча
особисто ОСОБА_8 не дослухався для чого саме їх треба було відбирати.

Крім
того, він розповів, що прибувши на місце події вони порадились і вирішили
додому розділитись на дві групи, приготували до використання піротехнічні засоби, один із них
пішов спостерігати за навколишньою обстановкою а інші стали чекати появи учнів профтехучилища.

Близько 19 години, помітивши на території училища раніше незнайомих
підсудним двох молодих хлопців ОСОБА_1
надів виготовлену зі спортивної шапки маску, підійшов до потерпілих, почав з
ними розмову і першим наніс удар кулаком в обличчя одному з потерпілих та
крикнув підсудним, щоб теж починали бити потерпілих. Після цього окрику інші
підсудні стали наносити удари руками та
ногами по різним частинам тіла обом потерпілим, а особисто ОСОБА_8 наніс один
удар рукою в плече одного з потерпілих та один удар ногою по тілу, бачив як
наносили потерпілим удари ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Через кілька хвилин бійка
закінчилась, підсудні забрали в потерпілих мобільні телефони і за командою
ОСОБА_1 втекли з місця вчинення злочину та зібрались в лісовому масиві, де
обидва мобільні телефони взяв собі ОСОБА_1 а підсудні як і планував ОСОБА_1
розділились на дві групи та пішли з місця вчинення злочину.

Крім
визнання підсудними своєї вини їх вина у
вчиненому злочині стверджується показами потерпілих, свідків та матеріалами справи.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив суду, що близько 19
годин 29 січня 2008 року він разом з учнем профтехучилища ОСОБА_11 повертались
до гуртожитку з магазині і коли проходили біля приміщення їдальні побачили гурт
молодих хлопців і він подумав, що це теж учні училища. Але до них підійшли 2
незнайомі хлопці, один з яких був у чорній масці та почали розмову а потім
хлопець у масці безпричинно вдарив ОСОБА_11 в обличчя, після чого до нього
приєднався весь гурт молодиків, вони побили потерпілих, відібрали в ОСОБА_10
мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору а у ОСОБА_11 мобільний телефон
іншої марки і втекли після того як неподалік проїхав автомобіль і освітив
фарами місце вчинення злочину.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив покази ОСОБА_10 та
повідомив суду, що близько 19 годин 29 січня 2008 року він разом з другим
потерпілим повертались до гуртожитку з магазині і коли проходили біля
приміщення їдальні побачили гурт молодих хлопців, яких він сприйняв як учнів
училища. Але до них підійшли 2 незнайомі хлопці та почали розпитувати про те
звідки вони родом і де навчаються а потім один з них - одягнутий в чорну маску
зненацька вдарив потерпілого в обличчя та збив з ніг, після чого до нього
приєднався весь гурт молодиків, вони побили потерпілих, відібрали в них
мобільні телефони і втекли після того як
неподалік проїхав автомобіль і освітив фарами місце вчинення злочину.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_22 повідомила суду, що
працює викладачем Лебединського медичного училища і є класним керівником
групи студентів в якій навчався ОСОБА_1 та охарактеризувала його з позитивної
сторони як активного студента, учасника художньої самодіяльності, особу яка
користується повагою серед товаришів серед яких він є одним з лідерів.

Допитана в судовому
засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила суду,
що 8 лютого 2008 року була запрошена в
якості понятої співробітниками міліції до господарства АДРЕСА_11, де
мешканець вказаного господарства ОСОБА_24 видав на вимогу співробітників
міліції мобільний телефон марки « Моторола» і пояснив, що цей телефон дав йому
на зберігання на початку лютого 2008 року ОСОБА_1 Даний телефон
в присут-ності свідка був вилучений
до Лебединського МВ УМВС до вирішення питання по суті.

Також
вона пояснила, працює в Лебединському медичному училищі викладачем
і є класним керівником групи де навчається з вересня 2006 року ОСОБА_6, який за час навчання в училищі
зарекомендував себе з позитивного боку, добре та задовільно навчався, грубих
порушень дисципліни не допускав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила суду, що працює викладачем в Лебединському медичному
училищі і є класним керівником групи в
якій з 2006 року навчається ОСОБА_4,
який за період навчання зарекомендував себе добропорядним студентом, ввічливим
зі старшими, гарним товаришем, який приймає участь у громадському житті групи,
цікавиться футболом, представляє училище на різноманітних міських змаганнях по
цьому виду спорту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив, що 8 лютого 2008 року він був запрошений в
якості понятого співробітниками міліції до Лебединського МВ УМВС, де в його
присутності у громадянина ОСОБА_27 був вилучений та оглянутий мобільний телефон
марки «Самсунг» чорного кольору. Як пояснив громадянин ОСОБА_27 цей мобільний
телефон він на ринку в м. Лебедині придбав у невідомого йому хлопця в обмін на
мобільний телефон марки «Нокіа».

Також
свідок повідомив суду, що працює викладачем Лебединського педагогічного училища
та є класним керівником групи, в якій навчається ОСОБА_7, який за час навчання
проявив себе як студент зі здібностями, навчається добре, переважно отримує
оцінки «4», занять без поважних причин майже не пропускає.

Також
свідок є класним керівником ОСОБА_2,
який навчається в училищі з 2007 року. ОСОБА_2 навчається посередньо, пропусків
уроків без поважних причин не має, має задовільні знання з більшості предметів,
відвідує заходи підвищення спортивної майстерності, має статус сироти, мешкає в гуртожитку
училища, порушень розпорядку училища та гуртожитку не допускає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив суду, що 8 лютого
2008 року був запрошений в якості понятого співробітниками міліції до
Лебединського міськрайвідділу внутрішніх справ, де в його присутності у
ОСОБА_29 був виявлений та вилучений мобільний телефон марки «Нокіа» і як
пояснив ОСОБА_29, цей телефон він обміняв на ринку в м. Лебедині у реалізатора
мобільних телефонів на мобільний телефон марки «Самсунг», який придбав у
студента медучилища ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснила, що працює
викладачем Лебединського педагогічного училища і є наставником групи студентів,
де навчається ОСОБА_3, який зарекомендував себе відповідальним студентом, у

стосунках
викладачами та студентами витриманим, тактовним, бере активну участь в
житті училища.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 повідомила суду, що працює в Лебединському
педучилищі імені А.С. Макаренко викладачем і є наставником
групи студентів, де навчається з вересня 2006 року ОСОБА_8, який за період
навчання показав посередні знання, проте має гарну пам»ять, здібності, але не
завжди реалізує свої можливості. В житті групи та училища приймає активну
участь. З усіма студентами училища підтримує товариські стосунки, ввічливий зі
старшими, відповідально ставиться до наданих йому доручень. В групі виконує
доручення відповідального за прибирання аудиторії.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_21
пояснив суду, що народився і виріс в
с.Чупахівка, Охтирського району, Сумської області і навчається у

Лебединському ВПУ лісового господарства та проживає в
гуртожитку училища і поскільки в нього не склалися з іншими учнями товариські
стосунки він неодноразово в кінці грудня
2007 року та початку січня 2008 року зустрічався із своїми земляками ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 і скаржився їм, що деякі хлопці з числа учнів ВПУ, які мешкають в
гуртожитку ображають його. Ніяких прізвищ та імен він не називав, а говорив
взагалі і не думав, що вони разом з друзями будуть вчиняти злочин - бити учнів
ВПУ та відбирати в них мобільні телефони, хоча ОСОБА_1 і натякав йому, щоб він
не виходив з гуртожитку у випадку виникнення масової бійки.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 повідомила суду, що її сина дійсно
ображали у профтехучилищі і вона зверталась з цього приводу до керівництва
навчальним закладом а про вчинення злочину дізналась зі слів односельчан.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_33 пояснила суду, що 8 лютого 2008 року була запрошена
співробітниками Лебединського міськвідділу міліції до господарства громадянки
ОСОБА_34 в АДРЕСА_12, де співробітниками міліції проводився обшук і у прихожій
кімнаті на вішалці у рукаві чорної дермантинової куртки було виявлено та
вилучено чорну спортивку шапочку, на якій вирізано три отвори для очей та рота.
Як пояснила власниця будинку ОСОБА_34, що вказана куртка належить одному з двох
квартирантів - ОСОБА_1 або ОСОБА_4, які мешкають у неї не квартирі а кому саме
належить ця шапка їй не відомо.

Виявлена в
ході проведення обшуку спортивна шапочка, в якій вирізано три отвори для очей
та рота була вилучена до Лебединського МВ УМВС до вияснення питання по суті
справи.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_34
пояснила, що в її будинку квартирують ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які навчаються
в Лебединському медичному училищі. 8 лютого 2008 року близько 17 годин до її
господарства прийшли працівники міліції,
провели обшук в кімнатах, де проживають квартиранти і з рукава чорної
дермантинової куртки, що належить одному з хлопців вилучили чорну в»язану
шапочку з трьома отворами для очей та рота.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_29 пояснив, що навчаєть-ся в Лебединському
медучилищі і 4 лютого 2008 року ОСОБА_1 запропонував йому купити за 400 грн. мобільний телефон
марки «Самсунг». Поскільки свідок не мав телефону він придбав
запропонований телефон в борг до
отримання стипендії а в подальшому на території продовольчого ринку в м.
Лебедині поміняв його на мобільний
телефон марки «Нокіа» з доплатою в розмірі 100 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що
навчається в Лебединському медичному училищі і на прохання ОСОБА_1 в
лютому 2008 року кілька днів зберігав у себе на квартирі 2 мобільних телефони,
один з яких повернув ОСОБА_1 а другий - з червоною панеллю у нього був
вилучений працівниками міліції.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_35 пояснив, що 8 лютого
2008 року був запрошений в якості понятого співробітниками міліції до
Лебединського МРВ УМВС, де в його присутності у громадянина ОСОБА_29 був
вилучений мобільний телефон марки «Нокіа» і як пояснив ОСОБА_29, цей телефон
він обміняв на ринку в м. Лебедині у реалізатора мобільних телефонів на
мобільний телефон марки «Самсунг», який придбав у ОСОБА_1 за 400 грн., проте
не встиг віддати вказані гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 пояснив, що є учнем
Лебединського ВПУ лісового господарства і ввечері 29 січня 2008 року
повертаючись з магазину до гуртожтку ВПУ біля їдальні училища зустрів гурт
хлопців, які бігли йому назустріч і яких не впізнав а пізніше дізнався,
що невідомі особи цього дня побили учнів училища ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і
викрали їхнє майно.

З
пояснень свідка ОСОБА_36 даних нею під час досудового слідства (а.с. 14 т.2) і
оголошених в судовому засіданні вбачається, що вона 8 лютого 2008 року була запрошена в якості понятої
співробітниками міліції до господарства по вулиці АДРЕСА_11, де мешканець вказаного господарства ОСОБА_24 видав на вимогу співробітників
міліції мобільний телефон марки « Моторола» і пояснив, що цей телефон дав йому
на зберігання на початку лютого 2008 року ОСОБА_1 Даний телефон
в присутності свідка вилучений до
Лебединського МВ УМВС до вирішення питання по суті.

Цього
ж дня вона була запрошена співробітниками Лебединського міськвідділу міліції і
до господарства громадянки ОСОБА_34 в АДРЕСА_12, де співробітниками міліції
проводився обшук і у прихожій кімнаті на вішалці у рукаві чорної дермантинової
куртки було виявлено чорну спортивку шапочку, на якій вирізано три отвори для
очей та рота. Як пояснила власниця будинку ОСОБА_34, що вказана куртка належить
одному з двох квартирантів - ОСОБА_1 або ОСОБА_4, які мешкають у неї не
квартирі, кому належить виявлена спортивна шапка їй не відомо.

Виявлена в ході проведення обшуку спортивна шапочка, в якій вирізано три
отвори для очей та рота була вилучена до Лебединського МВ УМВС до вияснення
питання по суті справи.

З
пояснень свідка ОСОБА_27, даних під час
досудового слідства (а.с. 108 т.1) і оголошених в судовому засіданні
вбачається, що він торгує на ринку в м. Лебедині книжками та мобільними телефонами. 5 лютого
2008 року до його лотка підійшов незнайомий молодий чоловік і запропонував
обміняти мобільний телефон марки

«Самсунг - Є - 200»
на мобільний телефон марки « Нокіа - 6230», який був у нього на
реалізації. Свідок погодився і через годину
хлопець повернувся та віддав свій
мобільний телефон марки «Самсунг - Є -200»
та сто гривень, а отримав від свідка
телефон марки « Нокіа- 6230». Після цього придбаний телефон марки «Самсунг- Є-200»
свідок виставив на продаж.

З
пояснень свідка ОСОБА_37, даних під час
досудового слідства (а.с. 1 т.2) і оголошених в судовому засіданні вбачається,
що він працює продавцем на відділі піротехніки в магазині «Лідія», що
розташований АДРЕСА_14, проте не пам»ятає чи в вечірній час 29 січня 2008 року
хтось придбавав піротехнічні засоби.

З
пояснень свідка ОСОБА_38, даних під час
досудового слідства (а.с. 4 т.2) і оголошених в судовому засіданні вбачається,
що вона працює в магазині «Покрівський» , що розташований АДРЕСА_13 і 29 січня
2008 року працювала в другу зміну з 15-і
голини до 21-ї години проте не пам»ятає, чи заходив до магазину гурт хлопців та
купував пиво, хоча в асортименті магазину є на реалізації 15 видів пива в тому
числі пиво-«Арсенал - міцне» та світле
пиво «Десант-ДМБ».

З
пояснень свідка ОСОБА_39 даних під час
досудового слідства (а.с. 9 т.2) і оголошених в судовому засіданні вбачається,
що вона працює черговою по гуртожитку ВПУ і 29 січня 2008 року вийшла з дому о 18 годині 40 хвилин, щоб на
19 годин прийти на свою зміну на роботу. На роботу вона йшла по вулиці
Серафимовича та по вулиці Короленко мимо
пам»ятника загиблим воїнам через ліс і коли я проходила неподалік
пам»ятника, то спочатку почула, а потім і побачила, як з боку училища через ліс
біг гурт хлопців. Вони побігли далі в ліс, потім розділилися на дві групи і
одна група побігла по вулиці Короленко, а інша лісом. Так як було вже темно, то
свідок не розгледіла цей учасників групи. Їх було близько десяти чоловік. Через
декілька хвилин, коли вона прийшла на роботу в гуртожиток, то дізналася від
учнів, що їх щойно побили невідомі хлопці на території училища.

Також з
її пояснень вбачається, що 8 лютого 2008 року вона була запрошена в якості
понятої співробітниками Лебединського міськрайвідділу міліції для проведення на
території Лебединського ВПУ лісового
господарства відтворення обстановки та обставин
події з участю ОСОБА_1. який в її присутності дав згоду, розповів як
вчиняв злочин та показав на місця де було його вчинено, на манекені вказав як
саме він наносив удари і куди саме. При проведенні слідчої дії ОСОБА_1 на
місцевості орієнтувався добре, покази давав вільно, ніякого фізичного та
психологічного примусу до нього не здійснювалось.

З
пояснень свідка ОСОБА_40, даних під час
досудового слідства (а.с. 10 т.2) і оголошених в судовому засіданні вбачається,
що вона 8 лютого 2008 року була
запрошена в якості понятої співробітниками Лебединського міськрайвідділу
міліції для проведення на території Лебединського ВПУ відтворення обстановки та обставин події з громадянином ОСОБА_1, який в її присутності вільно і без примусу, добре
орієнтуючись на місцевості розповів як
вчиняв злочин та показав на місця де було його вчинено, на манекені вказав як
саме він наносив удари і куди саме.

З
пояснень свідка ОСОБА_41 даних під час
досудового слідства (а.с. 13 т.2) і оголошених в судовому засіданні вбачається,
що 8 лютого 2008 року він був запрошений в якості понятого співробітниками
міліції до Лебединського МВ УМВС, де в його присутності у громадянина ОСОБА_27
був вилучений та оглянутий мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору.
Як пояснив громадянин ОСОБА_27 цей мобільний телефон він на ринку в м. Лебедині
придбав у невідомого йому хлопця в обмін на мобільний телефон марки «Нокіа».

З
протоколу огляду місця події (а.с. 59 - 66 т.1), дослідженого в судовому
засіданні вбачається, що місцем скоєння злочину є територія Лебединського ВПУ
лісового господарства в АДРЕСА_15.

З
протоколу виявлення огляду та вилучення (а.с. 135 т.1), дослідженого в судовому
засіданні вбачається, що працівниками міліції 8 лютого 2008 року було виявлено
та вилучено у громадянина ОСОБА_27 мобільний телефон марки «Самсунг -
Є-200», чорного кольору, НОМЕР_1.

З
протоколу виявлення огляду та вилучення (а.с. 136 т.1), дослідженого в судовому
засіданні вбачається, що працівниками міліції 8 лютого 2008 року було виявлено та вилучено у громадянина
ОСОБА_42 мобільний телефон марки «Моторла - Л-7», червоного кольору, НОМЕР_2.

З
висновку товарознавчої експертизи (а.с. 75 - 76 т.2), дослідженого в судовому
засіданні вбачається, що вартість мобільного телефона марки «Самсунг Є-200»,
який належить потерпілому ОСОБА_10 , на момент скоєння злочину складає 830 (
вісімсот тридцять ) гривень а вартість мобільного телефона марки «Моторола
-Л-7» , який належить потерпілому ОСОБА_11, на момент скоєння злочину складає
732 ( сімсот тридцять дві ) гривні.

З
висновку судово - медичної експертизи № 44 (а.с. 96 - 97 т.2), дослідженого в
судовому засіданні вбачається, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, у
вигляді синця поперекової ділянки, закритої черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров»я.

З
висновку судово - медичної експертизи № 45 (а.с. 117 - 118 т.2), дослідженого в
судовому засіданні вбачається, що у ОСОБА_11 виявлені ушкодження, у вигляді
закритої черепно-мозкової травми закритої черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, забою спинки носу, які відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я.

З
протоколу обшуку (а.с. 44 т. 2),
дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 8 лютого 2008 року в господарстві громадянки
ОСОБА_34 по АДРЕСА_16 було виявлено та
вилучено шапку - маску чорного кольору з вирізаними трьома отворами.

З
протоколу відтворення обстановки та обставин події (а.с. 46 - 47 т.2),
дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 8 лютого 2008 року ОСОБА_1
показав та розповів обставини вчиненого ним та іншими підсудними злочину.

З протоколу очної ставки (а.с. 51
- 52 т.2), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 під час досудового слідства в
присутності підсудного ОСОБА_2 наполягав на своїх показах.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_1 ( а.с. 118-124 т.1, а.с. 11-14, 19-22,
29-31 т.3, 24, 30 т.5 ), досліджених в судовому засіданні вбачається, що під
час досудового слідства підсудний частково визнав свою вину у вчиненні злочину,
посилаючись на те, що не мав умислу на порушення громадського порядку та до
втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_2 ( а.с.125-128 т.1, а.с.67-69, 74-76, 81 - 83, 90-92 т.3, а.с.
38,44 т.5), досліджених в судовому засіданні вбачається, що під час досудового
слідства підсудний частково визнав свою вину у вчиненні злочину, посилаючись на
те, що не мав умислу на порушення громадського порядку та на те, що він
особисто тілесних ушкоджень потерпілим
не спричинив.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_3 ( а.с. 116-117 т.1, а.с. 109-110, 115-116, 121 - 122 т.3,
а.с. 51, 57-58 т.5 ), досліджених в судовому засіданні вбачається, що під час
досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину у вчиненні розбійного
нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши, що не мав мети порушувати громадський порядок.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_4 ( а.с. 113-115 т.1, 137-139, 144-146,
150-151 т.3, а.с. 60, 66-67 т.5), досліджених в судовому засіданні вбачається,
що під час досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину у вчиненні
розбійного нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши,
що не збирався порушувати громадський
порядок.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_5 ( а.с. 131 т.1, а.с. 171-172, 177-178,
183-184 т.3, а.с. 69, 75 - 76 т.5), досліджених в судовому засіданні
вбачається, що під час досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину
у вчиненні розбійного нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши,
що приходив до профтехучилища з метою поговорити з його учнями а не порушувати
громадський порядок.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_6( а.с. 129-130 т.1, а.с. 206-207, 212-213,
218-219 т.3, а.с. 78, 84-85 т.5), досліджених в судовому засіданні вбачається,
що під час досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину у вчиненні
розбійного нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши,
що не мав мети порушувати громадський
порядок.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_7 ( а.с. 111-112, 132 т.1, а.с. 6-7, 12-13,
18-19 т.4, а.с. 87, 93 - 94 т.5), досліджених в судовому засіданні вбачається,
що під час досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину у вчиненні
розбійного нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши,
що не мав мети порушувати громадський
порядок а приходив до профтехучилища щоб мирно поспілкуватись з його
учнями.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_8 ( а.с. 133-134 т.1, а.с. 42-43, 48 -49, 54-55,
а.с. 96, 102-103 т.5), досліджених в судовому засіданні вбачається, що під час
досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину у вчиненні розбійного
нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши, що не мав мети порушувати громадський порядок.

З
протоколів допиту підсудного ОСОБА_9 ( а.с. 154-155 т.1, 76-77, 88-89 т.4, а.с.
105, 111-112 т.5), досліджених в судовому засіданні вбачається, що під час
досудового слідства підсудний повністю визнав свою вину у вчиненні розбійного
нападу, проте не визнав вини у вчиненні хуліганства, повідомивши, що не мав мети порушувати громадський порядок а
прийшов до профтехучилища, щоб поговорити з його учнями.

Доводи
підсудних про те, що вони не вчиняли хуліганства суд не може взяти прийняті до
уваги і розцінює як дані з метою зменшити
відповідальність за скоєне та спосіб захисту, оскільки в судовому
засіданні було встановлено, що 29 січня 2008 року близько 18 години,
перебуваючи на пл. Інтернаціональній в м. Лебедині вони не тільки домовились
сходить до Лебединського ВПУ лісового господарства а й змовились вчинить там хуліганські дії.

Так, з
пояснень підсудних даних як під час досудового слідства, так і в судовому
засіданні вбачається, що ще напередодні вчинення злочину ОСОБА_1 виготовив
маску для обличчя те, що по дорозі до
профтехучилища підсудні придбали з метою відволікання уваги осіб, які могли
бути очевидцями та невільними учасниками їхніх дій піротехнічні засоби, а
прийшовши на місце події розподілили ролі, поручили одному з них - ОСОБА_5
спостерігати за навколишньою обстановкою, що на думку суду підтверджує
наявність умислу на вчинення незаконних дій.

Разом з
тим, як також вбачається з пояснень підсудних даних під час досудового
слідства, та в судовому засіданні намір незаконного заволодіння чужим майном
ОСОБА_1 довів до відома співучасників лише
тоді, коли вони вже купили піротехнічні засоби і наближалися до
території училища, тобто після того, як уже було розпочато підготовку до
вчинення іншого злочину.

Крім
того, суд приймає до уваги і те, що почувши пропозицію щодо незаконного
заволодіння чужим майном частина підсудних висловила сумнів в необхідності
відібрання мобільних телефонів у осіб, яких підсудні збирались побити, проте
проти самого факту побиття незнайомих осіб, які могли зустрітись підсудним на
території училища ніхто з підсудних не заперечив.

Також
суд не може прийняти до уваги і доводи підсудного ОСОБА_1 в тій частині, що він
не мав наміру втягувати неповнолітніх в злочинну діяльність, так як з показів
неповнолітніх підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_16, які носять стабільний характер і з
показів самого підсудного ОСОБА_1 вбачається те, що йому було достовірно відомо
вік зазначених підсудних.

Крім
того, суд приймає до уваги і те, що в судовому засіданні як показами самого
ОСОБА_1 так і показами інших підсудних було доведено те, що саме він

запросив інших підсудних 29 січня 2008 року на пл.
Інтернаціональну в м. Лебедині, саме він запропонував їм піти до
профтехучилища, придбати піротехнічні засоби, побити потерпілих та відібрати в
них майно, розподілив ролі серед підсудних і безпосередньо подавав команди щодо
виконання злочинних дій.

Тому суд вважає, що вина
підсудних у вчиненні злочину повністю доведена в судовому засіданні в межах
пред»явленого їм обвинувачення.

Дії
підсудного ОСОБА_1 на думку суду
необхідно кваліфікувати за ч. 2
ст. 187 КК України, так як він
здійснив напад з метою заволодіння чужим
майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров'я особи, яка
зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім
того, суд вважає необхідним дії підсудного ОСОБА_1 кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, так як він здійснив хуліганство, тобто грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Також суд
вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_1 кваліфікувати за ст. 304 КК
України, так як він здійснив втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.

При
обранні міри покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину те, що він вчинений особою, яка перебувала в стані
алкогольного сп'яніння, його майновий і сімейний стан, вік і невеликий життєвий
досвід та стан здоров»я і позитивні характеристики з місця проживання та
навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої
частини Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та звільнити
його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Враховуючи всі ці обставини суд вважає необхідним призначити йому
покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки його неможливо виправити і
перевиховати без ізоляції від суспільства.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за вчинені злочини, застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Суд вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_2 кваліфікувати за ч. 2 ст.
187 КК України, так як він здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із
насильством, небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу
(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_2 кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, так як він здійснив хуліганство, тобто грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину те, що він вчинений особою, яка перебувала в стані алкогольного
сп'яніння, його майновий і сімейний стан, позитивні характеристики з місця
проживання та навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої
частини Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та
звільнити його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Враховуючи всі ці обставини суд
вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі,
оскільки його неможливо виправити і перевиховати без ізоляції від суспільства.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_2 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Суд
вважає необхідним дії підсудного ОСОБА_3 кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України, так як він здійснив напад
з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для
життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за
попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_3 кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, так як він здійснив хуліганство, тобто грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, майновий і сімейний стан підсудного, його вік і стан здоров»я та позитивні
характеристики з місця проживання і навчання.

Приймаючи
до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те що злочином не було
завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки повністю відшкодовані, підсудний визнав свою вину і щиро розкаявся у
вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст.
187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69 КК України і призначити
йому основне покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального
Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та звільнити його від
додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_3 можливо виправити і перевиховати без відбування
покарання суд вважає необхідним примінити ст. 75 КК України і звільнити його
від відбування покарання з випробовуванням.

Суд
вважає необхідним кваліфікувати дії підсудного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України, так як він здійснив напад
з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для
життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за
попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_4 кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, так як він здійснив хуліганство, тобто грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину те, що він вчинений особою, яка перебувала в стані алкогольного
сп'яніння, його вік і невеликий життєвий досвід, майновий і сімейний стан та
позитивні характеристики з місця проживання та навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох
обставин, що пом”якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, а саме - те що злочином не було завдано значної шкоди і
тяжких наслідків, завдані збитки повністю відшкодовані, підсудний визнав свою вину і щиро розкаявся у
вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст.
187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69 КК України і призначити
йому основне покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального
Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та звільнити його від
додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_4 можливо виправити і перевиховати без
відбування покарання суд вважає необхідним примінити ст.ст. 75, 104 КК України
і звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Суд
вважає необхідним кваліфікувати дії підсудного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України, так як він здійснив напад
з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для
життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за
попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_5 кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК
України, так як він здійснив
хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене
групою осіб

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, вік і невеликий життєвий досвід підсудного, його майновий і сімейний
стан і позитивні характеристики з місця проживання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої
частини Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та
звільнити його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_5остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_5 можливо виправити і перевиховати без
відбування покарання суд вважає необхідним примінити ст. ст. 75, 104 КК України
і звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Суд
вважає необхідним кваліфікувати дії
підсудного ОСОБА_6 за ч. 2 ст.
187 КК України, так як він здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із
насильством, небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу
(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного
ОСОБА_6 кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК
України, так як він здійснив
хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене
групою осіб

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_6суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину те, що він вчинений особою, яка перебувала в стані алкогольного
сп'яніння, його вік і невеликий життєвий досвід, майновий і сімейний стан та
стан здоров»я і позитивні характеристики з місця проживання та навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини
Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та звільнити його
від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_6можливо виправити і перевиховати без
відбування покарання суд вважає необхідним примінити ст. ст. 75, 104 КК України
і звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Суд
вважає необхідним кваліфікувати дії підсудного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, так як він здійснив напад
з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для
життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за
попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного ОСОБА_7
кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК
України, так як він здійснив
хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене
групою осіб.

При обранні міри покарання підсудному
ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину те, що він вчинений
особою, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, його вік і невеликий
життєвий досвід, майновий і сімейний стан
і позитивні характеристики з місця проживання та навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне покарання
нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини
Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та звільнити його
від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_7 можливо виправити і перевиховати без
відбування покарання суд вважає необхідним примінити ст. 75 КК України і
звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Суд
вважає необхідним кваліфікувати дії підсудного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України, так як він здійснив напад
з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для
життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за
попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного ОСОБА_8
кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК
України, так як він здійснив
хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою
осіб

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину те, що він вчинений особою, яка перебувала в стані алкогольного
сп'яніння, його вік і невеликий життєвий досвід, майновий і сімейний стан та
стан здоров»я і позитивні характеристики з місця проживання та навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої
частини Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та
звільнити його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_8 можливо виправити і перевиховати без
відбування покарання суд вважає необхідним примінити ст. 75 КК України і
звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Суд
вважає необхідним кваліфікувати дії
підсудного ОСОБА_9 за ч. 2 ст.
187 КК України, так як він здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із
насильством, небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу
(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того,
суд вважає необхідним дії підсудного ОСОБА_9
кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК
України, так як він здійснив
хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене
групою осіб

При обранні
міри покарання підсудному ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину те, що він вчинений особою, яка перебувала в стані алкогольного
сп'яніння, його вік і невеликий життєвий досвід, майновий і сімейний стан та
стан здоров»я і позитивні характеристики з місця проживання та навчання.

Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - те
що злочином не було завдано значної шкоди і тяжких наслідків, завдані збитки
повністю відшкодовані, підсудний визнав
свою вину і щиро розкаявся у вчиненні злочину суд, призначаючи покарання за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вважає необхідним примінити ст. 69
КК України і призначити йому основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої
частини Кримінального Кодексу, яка передбачає покарання за цей злочин та
звільнити його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При
цьому суд вважає необхідним, призначивши
покарання за кожен злочин окремо застосувати ч. 1 ст. 70 КК України і визначити
підсудному ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим.

Крім
того, поскільки підсудного ОСОБА_9 можливо виправити і перевиховати без
відбування покарання суд вважає необхідним примінити ст. ст. 75, 104 КК України
і звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Речові докази:

- маску,
виготовлену з в»язаної шапочки чорного кольору, яка зберігається в камері схову
Лебединського МРВ УМВС України в
Сумській області суд вважає необхідним знищити, як таку, що не має цінності;

- мобільний
телефон марки «Самсунг - Є-200», який зберігається в камері схову Лебединського
МРВ УМВС України в Сумській області суд
вважає необхідним повернути власнику;

- мобільний
телефон марки «Моторола - Л7», який зберігається в камері схову Лебединського
МРВ УМВС України в Сумській області суд
вважає необхідним повернути власнику.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України;

П Р И Г О В О Р И В:

ОСОБА_1
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ст. 304 КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки без
конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

- по ст. 304 КК
України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

На
підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком
на 2 ( два ) роки без конфіскації майна.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_1 залишити тримання під вартою.

Строк
покарання ОСОБА_1 вважати з 8 лютого 2006 року.

Семеріч Івана Петровича визнати винним
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

На
підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим
остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі строком
на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_2 залишити тримання під вартою.

Строк
покарання ОСОБА_2 вважати з 8 лютого 2006 року.

ОСОБА_3
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 296
КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК
України у вигляді позбавлення волі
строком на 1 рік 6 місяців без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без
конфіскації майна.

Примінивши ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання
у вигляді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий строк
тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_3 залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
187, ч.2 ст. 296 КК України і призначити
йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без конфіскації
майна.

Примінивши ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування
покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий
строк тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_4 залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_5 визнати винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши ч.1 ст. 70 КК України за
сукупністю цих злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим остаточно визначити ОСОБА_5
покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік 6 (шість)
місяців без конфіскації майна.

Примінивши ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування
покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий
строк тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_5 залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
187, ч.2 ст. 296 КК України і призначити
йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без
конфіскації майна.

Примінивши ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6від відбування
покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий
строк тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_6залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без
конфіскації майна.

Примінивши ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання
у вигляді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий строк
тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_7 залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши
ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим
остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком
на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

Примінивши ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням,
визначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_8 залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_8
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 296
КК України і призначити йому покарання:

- по ч. 2 ст. 187
КК України, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
без конфіскації майна;

- по ч. 2 ст. 296
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

Застосувавши ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік 6 (шість) місяців без
конфіскації майна.

Примінивши ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування
покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий
строк тривалістю 2 роки.

Мірою
запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_9 залишити підписку про невиїзд до
вступу вироку в законну силу.

Речові докази:

- маску,
виготовлену з в»язаної шапочки чорного кольору, яка зберігається в камері схову
Лебединського МРВ УМВС України в
Сумській області суд вважає необхідним знищити;

- мобільний
телефон марки «Самсунг - Є-200», який зберігається в камері схову Лебединського
МРВ УМВС України в Сумській області суд
вважає необхідним повернути ОСОБА_10;

- мобільний
телефон марки «Моторола - Л7», який зберігається в камері схову Лебединського
МРВ УМВС України в Сумській області суд
вважає необхідним повернути ОСОБА_11

На вирок
суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Сумської області протягом
15 діб з моменту його проголошення а засудженими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в той же
строк з моменту вручення копій вироку їм на руки через Лебединський районний
суд Сумської області.

Суддя :
В.А. Стеценко.