АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1196/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 615/566/15-К
Категорія: ст.185 ч.3 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000165 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Валківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сніжків Валківського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше судимостей не має,що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання, на підставі ст. 69 КК України, у виді громадський робіт строком 120 годин.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 615 грн. 00 коп.

Згідно вироку, 11.03.2015 року, близько 19:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , побачив через паркан домоволодіння ручну дискову пилу марки «Тайга» моделі «ПД-210-2200», яка знаходилась на столі в бесідці. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 відкрив задню хвіртку та зайшов на територію вищевказаного домоволодіння, звідки здійснив крадіжку ручної дискової пили марки «Тайга» моделі «ПД- 210-2200», вартість якої становить 1434 грн. 40 коп. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин скоєного ОСОБА_7 злочину та його правову кваліфікацію, прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а саме норм ст.69 КК України, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а також на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно призначив надто м`яке покарання , а також у порушення вимог ст.69 КК України не зазначив у вироку, яким чином пом`якшуючі обставини, на які послався у вироку, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, оскільки кримінальний закон для застосування ч.1 ст.69 КК України вимагає наявності кількох обставин, які не тільки пом`якшують покарання, а й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що свідчить про неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, прокурор посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при визнанні обставин що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з проханням скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухваленням судом апеляційної інстанції в цій частині нового обвинувального вироку, а також пояснення обвинуваченого щодо залишення судового рішення без змін, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог норм ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає судове рішення стосовно ОСОБА_7 в межах поданої прокурором апеляційної скарги, в якій апелянт не оспорює формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, юридичну оцінку скоєного злочинного діяння та її винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Враховуючи те, що в суді першої інстанції кримінальне провадження розглядалось в скороченому порядку, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто докази щодо обставин злочину не досліджувались, оскільки ніким із сторін не оспорювалися, вирок в частині встановлених фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого не перевіряється.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, тобто при визнанні судом обставин що пом`якшують покарання, а також неправильним застосуванням судом Закону про кримінальну відповідальність, а саме норм ст.69 КК України, і невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, та пов`язана з цим апеляційна вимога щодо скасування вироку в цій частині не позбавлені правових та фактичних підстав.
Як вбачається з висновків суду, що містяться в мотивувальній частині вироку, серед обставин що пом`якшують покарання враховано повне відшкодування шкоди потерпілому, тоді як дані кримінального провадження свідчать про те, що викрадене ОСОБА_7 майно було повернуто власнику саме працівниками міліції, про що свідчить його розписка (арк.18), що також встановлено головуючим в судовому засіданні,виходячи зі змісту оскаржуваного вироку.
Отже, обвинуваченим не вчинено жодної дії, спрямованої на відшкодування шкоди потерпілому, а тому така обставина, як повне відшкодування шкоди потерпілому, не може визнаватися судом пом`якшуючою покарання, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та слушність апеляційних доводів прокурора.
Разом з цим належить врахувати, що суд першої інстанції, застосовуючи норми ч.1 ст. 69 КК України, обмежився формальним висновком щодо необхідності призначення більш м`якого покарання ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, не вмотивувавши свої висновки щодо кожної обставини, що пом`якшує покарання та не вказав фактично яким чином кожна з них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та невмотивованість рішення суду в частині призначення покарання із застосуванням норм ст. 69 КК України.
Отже, суд першої інстанції у порушення вимог ст.69 КК України не зазначив у вироку, яким чином вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, адже кримінальний закон для застосування ч.1 ст.69 КК України вимагає наявності кількох обставин, які не тільки пом`якшують покарання, а й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що свідчить про неправильне застосуванням судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність.
Крім цього, колегія суддів погоджується зі слушністю доводів прокурора про те, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, вчинений обвинуваченим з корисливих мотивів, внаслідок чого покарання застосоване до ОСОБА_7 120 годин громадських робіт, не відповідає його меті, а саме виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, а тому є явно несправедливим через м`якість.
Вказані порушення матеріального та процесуального закону, що встановлені при апеляційному розгляді, свідчать про обґрунтованість апеляційних доводів ти вимог прокурора, що обумовлює необхідність, на підставі норм ст.ст.409 ч. 1 п.п.2,4 та ст. ст. 414, 420 ч. 1 п.2 КПК України, скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухваленням судом апеляційної інстанції в цій частині нового обвинувального вироку.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому, необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними про тяжкість вчиненого злочину, враховує в цілому задовільну характеристику на обвинуваченого ( арк. 23), те, що він на обліках у нарко- та психо- диспансерах не знаходився, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, не одружений, офіційно ніде не працює. Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання належить визнати щире каяття. Обтяжуючих обставин колегія суддів не вбачає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх відсутність, керуючись вимогами норм ст.67 КК України.

Поряд з цим, належить врахувати те, що апеляційні доводи прокурора, в частині доцільності застосування судом норм ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , також є обґрунтованими.

Виходячи з вимог норм ст. 75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, що об`єктивно вбачається з вищенаведених даних.

Також, з урахуванням даних про відсутність у потерпілого ОСОБА_8 будь-яких претензій до обвинуваченого, за наявністю обставини, що пом`якшує покарання, тобто щирого каяття, наявних задовільних даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в розмірі ближчому до мінімальної межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням норм ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 2 роки. Такий вид і міра основного покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. З метою здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_7 під час випробування, на нього також належить покласти обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 404, 405, 407 ч.1 п.3, 409 ч. 1 п.п.2,4, 414, 420 ч.1 п. 2 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням терміном 2 ( два) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України, а саме : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4