АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/791/1452/13
інстанції Марків Т.А.
Доповідач: Черства Є.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця «24» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Черствої
Є.О.,Суддів:Бугрименка В.Г., Післєгіної
Л.М.З участю прокурора:
засудженого: Чіпчева В.О.
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
кримінальну справу за апеляцією
прокурора, який приймав участь в
розгляді справи у суді першої
інстанції на вирок Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від « 03» вересня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України,

в силу ст. 89 КК України,
не судимий, -

засуджений за ст. 123 КК України на 1
(один) рік позбавлення волі.

На підставі п.2 ч.1 ст.49; ч.5 ст.74 КК
України, засуджений ОСОБА_5 звільнений
від призначеного покарання у зв'язку із
закінченням строків давності.

Міра запобіжного заходу до набрання
вироком законної сили залишена -
підписка про невиїзд.

Зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк
відбування покарання час знаходження
його під вартою в період з 19 січня 2010
року по 12 серпня 2010 року та з 05 квітня
2011 року по 12 вересня 2011 року включно із
розрахунку 1 день попереднього
ув'язнення до 1 дня позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на
користь держави судові витрати на суму
549.06 гривен.

Вирішене питання щодо речових доказів,
відповідно до ст. 81 КПК України.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений
за те, що він 12 січня 2010 року приблизно о
2120годин, знаходячись у м.Каховці
Херсонської області на перехресті
вулиць Леніна та К.Маркса, перебуваючи
у стані сильного душевного хвилювання
(фізіологічного афекту), яке виникло
раптово, внаслідок протизаконного
насильства (погроз завдати фізичної
шкоди; провокації бійки та
підбурювання до неї інших осіб,
застосування фізичного насильства) з
боку потерпілого ОСОБА_7, наніс
потерпілому удари металевою трубою по
голові, завдавши останньому тяжкі
тілесні ушкодження, від яких він
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

В апеляції прокурор, що приймав участь
в розгляді справи у суді першої
інстанції, посилається на незаконність
вироку суду щодо ОСОБА_5 в зв'язку з
неправильним застосуванням
кримінального закону; невідповідністю
призначеного покарання внаслідок
м'якості; істотними порушеннями вимог
КПК України, приводячи в її
обґрунтування такі доводи: дії ОСОБА_5
за ст. 123 КК України кваліфіковані
невірно, тому як у ході досудового
слідства здобуті докази, які свідчать
про скоєння засудженим злочину,
передбаченого ч.2 ст.121 КК України, які
суд не оцінив, допустивши неповноту та
однобічність судового розгляду;
посилається на покази свідків ОСОБА_8;
ОСОБА_9; ОСОБА_10, згідно яких, навпаки,
неправомірні дії засудженого ОСОБА_5
стали підставою виниклого конфлікту з
ОСОБА_7, приводячи ті покази цих
свідків, які вони дали у судовому
засіданні; акт додаткової стаціонарної
комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи
№823 трактує із власної точки зору,
вважаючи, що він не дає підстав для
оцінки вчинених дій ОСОБА_5, як таких, що
були скоєні у стані сильного душевного
хвилювання, бо були відсутні обставини
для настання такого стану; в зв'язку з
чим, вважає, висновки суду, викладені у
вироку, не відповідають фактичним
обставинам справи, а призначене
покарання засудженому за своїм видом
та розміром є явно несправедливим
внаслідок його м'якості. Просить вирок
щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати;
постановити новий вирок, яким
призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 121
КК України у виді позбавлення волі на
визначений строк.

Інші учасники процесу апеляції не
подавали.

Вислухавши суддю-доповідача по справі;
думку прокурора, який вважає апеляцію
прокурора, що приймав участь в розгляді
справи у суді першої інстанції,
підлягаючою задоволенню; засудженого
ОСОБА_5, який заперечує проти апеляції
прокурора, а з вироком суду першої
інстанції щодо нього - згодний, та
прохав вирок суду залишити без змін, а
апеляцію прокурора - без задоволення,
провівши судові дебати, де учасники
процесу залишилися при висловленій
ними думці; надавши останнє слово
засудженому ОСОБА_5; перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів приходить до
слідуючого.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність винності засудженого
ОСОБА_5 у скоєнні злочину, за який його
засуджено, передбаченого ст. 123 КК
України, а саме, за умисне тяжке тілесне
ушкодження, заподіяне, перебуваючи у
стані сильного душевного хвилювання,
що раптово виникло внаслідок
протизаконного насильства з боку
потерпілого ОСОБА_7, судом першої
інстанції зроблені на підставі
ретельно досліджених у судовому
засіданні доказах; ці висновки суду
повністю відповідають фактичним
обставинам справи, яким суд дав
правильну юридичну оцінку, та
правильно кваліфікував дії
засудженого за вищезазначеною статтею,
свої висновки обґрунтувавши такими
доказами: показами засудженого ОСОБА_5,
які він давав як на досудовому
слідстві, так і у суді, про те, що в
зазначений вище час та місці, він
знаходився із своєю подругою ОСОБА_11 в
районі будинку культури; знаходився у
тверезому стані, до нього підійшли
брати ОСОБА_9, які перебували у стані
алкогольного сп'яніння, з якими
засуджений відмовився спілкуватися, на
що ті обурилися та намагалися його
побити, саме в цей час до них підійшов
потерпілий ОСОБА_7, почав обзивати
ОСОБА_5 нецензурними словами,
погрожувати йому, підбурювати братів
ОСОБА_9 до побиття ОСОБА_5 До них
підійшов ОСОБА_8, намагався врегулювати
конфлікт. ОСОБА_5 піддаватися на
провокацію п'яних та битися не хотів,
тому домовився з вказаними особами
вирішити суперечку мирно наступного
ранку. Коли засуджений їхав з ОСОБА_11 на
СТО «Онікс», ОСОБА_7 почав йому
телефонувати, ображати, вимагати від
нього негайно зустрітися. ОСОБА_5,
знаючи про нетверезий стан ОСОБА_7, від
зустрічі з останнім відмовився, але
потерпілий продовжував йому
телефонувати, погрожуючи фізичною
розправою як йому, так і його близьким -
матері і брату. Знаючи про те, що ОСОБА_7
у стані сп'яніння є неадекватним,
агресивним, носить при собі ніж, то
висловлені погрози потерпілого він
сприйняв реально, почав хвилюватися за
свою матір та брата, в якого двоє дітей;
зателефонувавши брату ОСОБА_12, про все
йому розповів, попросив бути обережним.
Дізнавшись, що ОСОБА_7 знаходиться в
центрі міста біля столітніх дубів,
вирішив до нього поїхати. З собою
ніякої зброї чи предметів не мав.
Доїхав до будинку культури, побачив
ОСОБА_7 та ще чотирьох чоловік з ним,
ОСОБА_5 цього злякався, заховавшись за
дерева біля будинку культури. А після
цього побачив свого брата, який
вийшовши з свого авто, пішов до ОСОБА_7
Побачив, що ОСОБА_7 зняв з себе куртку, в
руці в нього щось блиснуло схоже на ніж
або викрутку, і ОСОБА_7 швидко кинувся
до його брата. Сильно злякавшись за
свого брата, ОСОБА_13 одразу побіг у бік
ОСОБА_7, який раптово вдарив
засудженого головою в обличчя, в
зв'язку з чим пошкодив йому зуби та
розбив носа. А що було далі - засуджений
практично не пам'ятає. В його руці
опинилася металева труба, вважає,
частка від паркана, і він, відчуваючи
сильне душевне хвилювання внаслідок
насильницьких дій ОСОБА_7, наніс
останньому удар. Скільки всього наніс
ударів ОСОБА_7, не знає, бо отямився
тільки на крик свого брата. Був
забруднений кров'ю, почував себе погано
- ледь тримався на ногах, його нудило. Не
пам'ятає, як він потрапив на СТО, де йому
стало легше; через декілька днів
дізнався, що ОСОБА_7 помер, та з'явився
із зізнанням до правоохоронних
органів.

Ці покази засудженого є послідовними,
ідентичними і вони повністю
узгоджуються з показами свідків
ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та
ОСОБА_17, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, ОСОБА_12,
наданими на досудовому слідстві і у
судовому засіданні з приводу події
злочину, які повністю підтвердили, що
потерпілий ОСОБА_7 у зазначений вище
час дійсно знаходився у стані
алкогольного сп'яніння, підбурював
інших до побиття ОСОБА_5, ображав його
та погрожував йому та його близьким,
вів себе неадекватно, був агресивний,
нестерпний.

Свідок ОСОБА_18, покази якого були судом
перевірені, на досудовому слідстві
показав, що ОСОБА_7, перебуваючи в
нетверезому стані, неодноразово
приїжджав до нього з ножем
«розбиратися», і йому відомо, що у вечір
події, ОСОБА_7 телефонував ОСОБА_5,
погрожуючи побити та порізати
останнього ножем.

Також суд перевірив покази потерпілої
ОСОБА_19, яка проживала однією сім'єю з
ОСОБА_7 про те, що останній 12 січня 2010
року перебував у нетверезому стані, а
вночі цього ж дня опинився у
реанімації, і їй відомо, що засуджений
боявся потерпілого, а саме того, що
останній може його побити.

Із протоколу явки з повинною
засудженого ОСОБА_5, прийнятою від
нього відповідно до вимог КПК України
(1960р.), органами міліції, вбачається, що
з приводу скоєного злочину, про його
обставини, він повідомив все те, що
надано ним при допиті його в якості
підозрюваного, затим обвинуваченого,
та у судових засіданнях як підсудним, і
ці покази його, які ідентичні
вищевикладеним, він давав також при
проведенні за його участю слідчої дії -
ВООП, в ході якої засуджений розповів
та показав, вказавши місце злочину,
яким чином ОСОБА_7 наніс йому удар лобом
в обличчя, як він сам наносив трубою
удари потерпілому, але не зміг уточнити
кількість ударів, оскільки не пам'ятає,
оскільки до тями прийшов від криків
свого брата.

Згідно висновків судмедекспертизи,
ОСОБА_7 були завдані тяжкі тілесні
ушкодження у виді відкритих переломів
кісток черепа, забоїв головного мозку,
крововиливів під та над твердою
мозковою оболонкою, крововиливів під
мозкову оболонку, спричинені за 35 днів
до настання смерті, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_2.

По справ тричі проводилася комплексна
судова психолого-психіатрична
експертиза щодо стану засудженого
ОСОБА_5 в момент завдання ним тяжких
тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7,
висновки яких не суперечать одна одній,
а саме, комісія експертів прийшла до
висновку, що ОСОБА_5 в період вчинення
злочину знаходився в стані
фізіологічного афекту (аномального).
Додатковою амбулаторною комплексною
психолого-психіатричною експертизою
від 09.07.2013 року, вже до раніше
зробленого висновку, додано, що ОСОБА_5
в період скоєння злочину, що йому
інкримінується, не міг передбачати
наслідки своїх дій; виникнення
фізіологічного афекту у ОСОБА_5 було
обумовлено діями потерпілого ОСОБА_7,
який перебував у стані алкогольного
сп'яніння, вів себе зухвало, лаявся,
висловлюючись грубою нецензурною
лайкою, «підзадорював», підбивав
братів ОСОБА_9 на конфлікт з ОСОБА_13,
ОСОБА_7 «наполегливо» дзвонив ОСОБА_5,
висловлюючи погрози на адресу
засудженого та його рідних; ОСОБА_7
«першим наніс удари» ОСОБА_5 У ОСОБА_5
відмічені типові для фізіологічного
афекту зовнішні ознаки емоційного
збудження (не реагував на зовнішній
вплив, звукові сигнали, продовжував
наносити удари після того, як
потерпілий перестав чинити опір),
постафективний стан (йому було погано;
його нудило; не міг розповісти про
подію; деякий час приходив до тями).

Суд першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідно до ст. ст. 75; 334 КПК
України, дав належну оцінку
вищезазначених експертиз, якими
мотивував своє судове рішення,
визнавши відповідні дослідження
повними та всебічними, а їх результати -
науково обґрунтованими та такими, що
відповідають матеріалам справи, з чим
колегія суддів погоджується.

Тому довільне, на свій розсуд
трактування апелянтом висновків
проведених експертиз, в тому числі,
останньої додаткової, колегія суддів
вважає неспроможним та
необґрунтованим на матеріалах справи.

Виходячи із встановлених у справі
фактичних обставин вчиненого
засудженим ОСОБА_5 злочину, його дії
судом вірно кваліфіковані за ст. 123 КК
України.

Відповідно до ст. 67 КПК України (1960р.),
оцінка доказів відноситься до
виключної компетенції суду, який
постановив вирок.

Перевіркою матеріалів справи, колегією
суддів встановлено, що судом першої
інстанції вимоги зазначеного закону
повністю дотримані.

Істотних порушень вимог КПК України (1960
року), в розумінні ст. 370 КПК України, не
виявлено, а апелянтом не наведено в
апеляції.

Тобто, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції у
вироку проаналізував всі зібрані і
розглянуті докази, які повно
досліджені, правильно оцінені судом за
своїм внутрішнім переконанням, а
висновок про подію злочину та про
винуватість засудженого саме у тому
злочині, за який його засуджено,
передбаченого ст. 123 КК України,
ґрунтується на всебічному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності.

Належно дослідивши всі докази по
справі, суд вірно, на думку колегії
суддів, прийшов до висновку про
призначення ОСОБА_5 вказаного
покарання. Таке його судове рішення
переконливе та достатньо мотивоване, в
даному конкретному випадку воно
відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК
України, є необхідним, справедливим та
достатнім.

Також колегія суддів вважає, що суд
обґрунтовано застосував до
засудженого ОСОБА_5 п.2 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст.74
КК України, звільнивши останнього від
покарання, призначеного за ст. 123 КК
України, у зв'язку із закінченням
строків давності, оскільки на час
постановлення зазначеного вироку щодо
ОСОБА_5, минуло три роки, що передбачено
п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

З зазначених вище підстав апеляція не
підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 365; 366 КПК України (1960
року), колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Херсонської області,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який приймав
участь в розгляді справи у суді першої
інстанції - залишити без задоволення.

Вирок Каховського міськрайонного суду
Херсонської області від 03 вересня 2013
року щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

Згідно з оригіналом:

Суддя:
Є.О.Черства