Справа № 357/7829/15-к
1-кп/357/594/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.07.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000056 від 26 березня 2015 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, призваного по мобілізації 27 березня 2014 р. Білоцерківським ОМВК Київської обл., проходив військову службу на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , польова пошта НОМЕР_2 , молодшого сержанта, неодруженого, раніше не судимого, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.

ОСОБА_4 , будучи призваним по мобілізації військовослужбовцем, діючи в порушення вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України, 12 січня 2015 р. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та до моменту добровільного з`явлення - 26 березня 2015 р. був відсутній на службі без поважних причин, перебуваючи в цей час за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи будь-яких дій щодо повернення до військової частини.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно 27 березня 2014 р. Білоцерківським ОМВК був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходив у військовому званні «молодший сержант» на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону у військовій частині НОМЕР_1 (п/п В0849), по АДРЕСА_2 .

В червні 2014 р. був направлений в зону АТО, де потрапив до полону і 29 днів перебував там. Після звільнення, повернувся до в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в періодз 17 по 29 липня 2015 р. перебував у військовому шпиталі АДРЕСА_2 .

Оскільки з вересня 2013 р. є студентом денної форми навчання коледжу Білоцерківського БНАУ, має хвору матір, 12 січня 2015 р. самовільно залишив розташування військової частини, займався своїми справами і повернувся до частини 26 березня 2015 р. В подальшому 30.03.2015 р. був звільненій зі служби в запас.

У скоєному чистосердечно розкоюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст.349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць,

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, як особа за місцем служби характеризується виключно позитивно, у скоєному чистосердечно розкоюється, добровільно з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину, є студентом денної форми навчання - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Суд також враховує, що матір обвинуваченого хворіє на тяжке захворювання пухлину мозку і розцінює всі вищезазначені обставини як збіг тяжких життєвих обставин.

Обтяжуючих відповідальність обставин щодо ОСОБА_4 у провадженні не встановлено.

З врахуванням всіх наведених обставин та даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі, та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і призначити покарання - 2(два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1(один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на Білоцерківський МВВС, за місцем проживання ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1