АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-кп/791/422/13
інстанції Дичакова Т.І.
Категорія вирок ч.1 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 р.

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі :

Головуючого
Красновського І.В.

Суддів Гемми Ю.М.,
Литвиненко І.І.

секретарі Чорі Я.Ю.

З участю прокурора Коломійця
В.С.

представника потерпілої ОСОБА_1

Обвинуваченого ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні матеріали
кримінального провадження № 0000644
за апеляційною скаргою представника
потерпілої адвоката ОСОБА_1 на вирок
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 31 жовтня
2013 року відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця і мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, освіта повна
загальноосвітня, не працюючого,
одруженого, має на утриманні 2
малолітніх дітей, раніше не судимого, у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 296 ч 1
КК України, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_2, засуджений за ст. 296
ч. 1 КК України та призначити йому
покарання у вигляді двох років
обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України
звільнений від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, встановивши іспитовий
строк один рік 6 місяців. Відповідно до
ст. 76 ч. 1 п 2, 3, 4 КК України покладено на
нього обов'язки не виїжджати за межі
України на постійне проживання без
дозволу кримінально-виконавчої
інспекції; повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця роботи, проживання,
періодично з'являтися для реєстрації
до кримінально-виконавчої інспекції.

Відповідно до вироку суду 02
червня 2013 року близько 14.30 години
ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, домоволодіння, якого
належить ОСОБА_3, усвідомлюючи
суспільно-небезпечний характер своїх
дій грубо порушуючи громадський
порядок, з мотивів явної неповаги до
суспільства - прагненні показати свою
зневагу до існуючих правил та норм
поведінки в суспільстві, що
супроводжувалося особливою зухвалістю
і виразилося висловлюванням образ
брутальними словами на адресу ОСОБА_3
та безпідставному умисному
пошкодженні майна, а саме розбиванні
металевою трубою довжиною 0,5 метрів
діаметром 3/4 дюйма 2 скляних шибок у
вікні будівлі літньої кухні,
пошкодженні в приміщенні веранди
літньої кухні холодильника "Донбас 9" та
віконної рами із її скляними шибками, а
також пошкодженні на житловому будинку
двох віконних рам з їх скляними шибками
та пошкодженні двох оцинкованих
залізних листів на в'їзних воротах
подвір'я, чим заподіяв ОСОБА_3
матеріальних збитків на суму 1266,30 грн.

В апеляційній скарзі
представника потерпілої ОСОБА_3 -
адвокат ОСОБА_1, вважає вирок суду не
обґрунтованим та незаконним через
невідповідність висновків суду
викладених у вироку фактичним
обставинам справи, оскільки суд не
врахував, що злочин був скоєний щодо
особи похилого віку та в присутності
малолітньої дитини. Зазначені
обставини суд не врахував як обтяжуючи.
Висновок суду про те, що ОСОБА_2 вчинив
протиправні дії внаслідок того, що він
побачив, як потерпіла особа давала
алкогольний напій його батьку, який в
свою чергу страждає на алкоголізм, і
намагався перешкодити цьому є
помилковим, оскільки ніякими
фактичними даними чи доказами не
підтверджений, а ґрунтується лише на
свідченнях обвинуваченого. Вважає, що
суд не врахував того, що ОСОБА_2 вчинив
зухвалий протиправний вчинок за який
щиро не розкаявся, особисто не поросив
вибачення у потерпілої та
характеризується за місцем проживання
посередньо, а тому можливість
виправлення обвинуваченого без
ізоляції від суспільства та звільнення
від відбування покарання з
випробуванням до даної особи не може
бути застосовано. Крім того, суд не
врахував всіх моральних страждань
потерпілої, тому сума в розмірі 1500 грн.
зовсім не відповідає тим моральним
стражданням яких вона зазнала в
наслідок протиправних дій засудженого.
Станом на 26.11.2013 ОСОБА_2 не відшкодував
жодної копійки потерпілій стороні
відповідно до рішення суду першої
інстанції матеріальних збитків та
моральної шкоди. Зазначає, що вирок є
незаконним через неправильне
застосування кримінального закону,
адже призначена міра покарання явно не
відповідає ступеню тяжкості вчиненого
правопорушення. Просить вирок
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 31.10.2013 по
справі скасувати та хвалити новий
вирок, яким ОСОБА_2 визнати винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296
КК України та призначити покарання у
вигляді двох років обмеження волі, без
застосування ст. 75 КК України. Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2322.40 грн.
матеріальних збитків та 50000 грн.
моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача,
представника потерпілої ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_1 який підтримав доводи
своєї апеляційної скарги, прокурора
та засудженого ОСОБА_2, які вважали
апеляцію такою, що не підлягає
задоволенню, вислухавши сторони в
судових дебатах, які залишилися на
своїх позиціях, обвинуваченого під час
надання йому останнього слова, який
просив вирок залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів визнає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновки суду про доведеність вини
ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 296 КК України є
обґрунтованими, відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні й детально
викладеними у вироку доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_2, вину
визнав повністю, пояснив, що його
батько ОСОБА_4 зловживає спиртними
напоями, та йому було відомо, що ОСОБА_3
продає вдома спиртні напої і дає їх в
борг його батьку. Коли почув, що ОСОБА_3
сказала дочці, щоб налила горілки і
написала батька на список він пошкодив
майно потерпілої.

Крім визнання засудженим своєї вини,
його вина підтверджується належними та
допустимими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_3 підтвердила, що
02.06.2013 року о 14.30 годині почула шум
розбитого скла, потім побачила в
веранді ОСОБА_5, який нічого не говорячи
металевою трубою ударив по
холодильнику, а потім ще по вікну і
вийшов на подвір'я, де бив вікна у хаті
та при виході ударив по воротах і
висловлювався на її адресу
нецензурними словами.

Ці обставини, на які посилається
потерпіла ОСОБА_3, підтверджені
показами свідка ОСОБА_6 та дослідженими
в судовому засідання матеріалами
кримінального провадження, а саме
протоколом огляду місця події з
фототаблицею, протоколом огляду
металевої труби, яку використовував
ОСОБА_2, довідкою про вартість
пошкодженого майна.

Суд першої інстанції правильно взяв до
уваги показання потерпілої ОСОБА_3 про
обставини протиправних дій
обвинуваченого ОСОБА_2, які були
послідовними та узгоджувалися з іншими
дослідженими доказами, а тому суд не
мав підстав ставити їх під сумнів.

Належно оцінивши зазначені докази в їх
сукупності, суд правильно кваліфікував
дії ОСОБА_2 за ч.1 ст. 296 КК України як
хуліганство, тобто, грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю.

Перевіркою матеріалів
кримінального провадження не виявлено
даних, які б могли свідчити про
невідповідність висновків суду
викладених у вироку фактичним
обставинам справи, як зазначено в
апеляції. Не встановлено й інших
порушень вимог кримінального
процесуального закону, які згідно із
законом тягнуть скасування вироку.

Посилання представника потерпілої на
те, що призначена міра покарання явно
не відповідає ступеню тяжкості
вчиненого правопорушення є
безпідставними.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження, суд при
вирішенні цього питання, відповідно до
вимог ст. 65 КК України, врахував
характер та ступінь тяжкості вчиненого
ОСОБА_2 злочину, дані про особу винного,
який повністю визнав свою вину, щиро
розкаявся у скоєному, вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується, і дійшов правильного
висновку про можливість застосування
до нього ст. 75 КК України. Тому підстав
для скасуванню вироку за м'якістю
призначеного покарання, про що йдеться
у апеляційній скарзі, немає.

З урахуванням викладеного та за
обставин, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
призначення ОСОБА_2 покарання в межах
санкції закону, за який його засуджено,
у виді обмеження волі з випробуванням.
Таке покарання є необхідним і
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Твердження апелянта про те, що суд не
врахував таку обтяжуючу обставину як
скоєння злочину щодо особи похилого
віку та в присутності малолітньої
дитини є необґрунтованими.

У відповідності до ст. 337 КПК
України судовий розгляд проводиться
лише стосовно особи, якій висунуте
обвинувачення, і лише в межах
висунутого обвинувачення відповідно
до обвинувального акта.

Згідно з обвинувальним актом досудовим
слідством обтяжуючу обставину, на яку
посилається адвокат, не встановлено.

Доводи представника потерпілої
адвоката ОСОБА_1 про те, що потерпіла
ОСОБА_3 давала алкогольний напій його
батьку, ніякими фактичними даними чи
доказами не підтверджений, а
ґрунтується лише на свідченнях
обвинуваченого є безпідставними та на
кваліфікацію дій засудженого впливає.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 про
відшкодування їй завданої злочином
матеріальної та моральної шкоди,
вирішений судом відповідно до вимог
чинного цивільного та
кримінально-процесуального
законодавства.

Так, згідно ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції обґрунтовано визначено
розмір грошового відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 2322, 40 грн., як
про це просила потерпіла ОСОБА_3 у
позовній заяві (а.с. 40-43) та моральної
шкоди в сумі 1500 грн., оскільки, судом
враховано обставини, які впливають на
визначення її розміру, а саме характер
злочину, глибину фізичних і моральних
страждань, ступінь вини
обвинуваченого.

Тому, колегія суддів, підстав для
задоволення апеляційної скарги
представника потерпілої ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_1, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника
потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_1, -
залишити без задоволення, а вирок
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 31 жовтня
2013 року щодо ОСОБА_2, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржений
учасниками судового провадження
протягом трьох місяців з дня його
проголошення, безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

З оригіналом згідно

Суддя апеляційного суду

Херсонської області
І.В.
Красновський