Справа №585/304/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/419/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0001392 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга від обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2015 року, в якій обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік; вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства;

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 6 077 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3 000 грн. в рахунок відшкодування оплати наданих правових послуг.

Постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_9 16 621 грн. в рахунок відшкодування (компенсації) матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт автомобіля.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз на загальну суму 1 967,16 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, оскільки він повністю визнав вину, щиро розкаявся та вибачився перед потерпілим, частково відшкодував заподіяну моральну шкоду, позитивно характеризується, вчинив злочин з необережності, раніше правил дорожнього руху не порушував, є єдиним годувальником в багатодітній сім`ї, навчається і його майбутньою спеціалізацією є спеціальність водія, розмір невідшкодованих збитків є незначним. Також апелянт наголошує на допущеній судом першої інстанції неповноті розгляду цивільного позову та необґрунтованості висновків, викладених у вироку, щодо підстав та розміру задоволених позовних вимог, оскільки не погоджується з розміром вартості відновлювального ремонту автомобіля потерпілого 55 577 грн., визначеного висновком автотоварознавчої експертизи №41 від 30.12.2014 р., який суттєво відрізняється від розміру відновлювального ремонту, визначеного у звіті від 27.01.2015р., проведеного страховою компанією, що становить 33 379,86 грн., а в задоволенні клопотання сторони захисту з приводу виклику експерта для роз`яснення висновку судом першої інстанції було відмовлено. Не погоджується також апелянт з розміром моральної шкоди, оскільки суд у вироку не конкретизував, в чому саме полягали моральні страждання потерпілого, не врахував факт часткового відшкодування моральної шкоди страховою компанією, а також факт того, що він визнавав загальний розмір моральної шкоди 3 000 грн., які ним були сплачені під час судового провадження.

Від потерпілого ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, за змістом яких він просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість викладених в ній доводів. ОСОБА_6 .

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 30 жовтня 2014 року о 08год. 45хв., керуючи автомобілем CHERY, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по бульвару Московському м. Ромни, при виїзді з другорядної дороги на головну, в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі автомобілю ВАЗ 21104, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів, і останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому остистого відростку С7, що відноситься до середньої тяжкості, та закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ретроградної амнезії, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В діях ОСОБА_6 є невідповідність вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора про законність вироку суду та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини провадження, встановлені судом першої інстанції, апелянтами не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин провадження дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який раніше не судимий; обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які обвинувачений посилається у своїй апеляційній скарзі, а саме те, що ОСОБА_6 щиро покаявся в скоєному, частково відшкодував заподіянні збитки, позитивно характеризується за місцем проживанням та навчання, сімейний стан останнього, який має одиноку матір та трьох неповнолітніх братів і сестер; відсутність обставин, які обтяжують покарання; а також думку потерпілого, що наполягав на призначенні найсуворішого покарання, оскільки обвинувачений не відшкодував збитки в повному обсязі, а тому призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в наближеному до максимального розміру, передбаченому санкцією інкримінованої обвинуваченому статті кримінального закону.

З огляду на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, є особою молодого віку, навчається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість його звільнення від відбування такого покарання з випробуванням з іспитовим строком.

На думку колегії суддів, покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, призначене судом першої інстанції, яке передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, в даному випадку, із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України, із покладенням на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.76 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є домірним скоєному, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, підстав для його пом`якшення за наведених обвинуваченим підстав колегія суддів не вбачає.

В той же час, призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке не є обов`язковим відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України, місцевий суд в повній мірі не врахував, що на момент скоєння злочину ОСОБА_6 не був у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, раніше до кримінальної чи до адміністративної відповідальності, в тому числі і за порушення правил дорожнього руху, не притягувався, скоїв злочин з необережності, є особою молодого віку, навчається в ДПТНЗ «Глинський професійний аграрний ліцей» по спеціальності тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва категорії «А1, А2», водій автотранспортних засобів категорії «С», а отже як навчання, так і робота обвинуваченого по закінченню навчання пов`язані з необхідністю керування транспортним засобом, і позбавлення цього права унеможливить працевлаштування останнього за отриманою спеціальністю. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.408 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого - частковому задоволенню.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги обвинуваченого з приводу скасування вироку суду в частині цивільного позову та призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступне.

Так, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 вирішено у відповідності до вимог ст.ст.120, 128 КПК України та ст.ст. 22, 23, 1166-1168, 1187, 1194 ЦК України.

Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21104 ОСОБА_9 в результаті пошкодження під час ДТП, було цілком правильно встановлено судом - 55 577,61 грн. на підставі висновку експерта від 30 грудня 2014 року №41.

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів, є сумніви обвинуваченого щодо дійсного розміру завданої потерпілому матеріальної шкоди. Не було колегією суддів встановлено також і будь-яких порушень принципу змагальності сторін під час судового провадження в суді першої інстанції через відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про виклик експерта для роз`яснення його висновку.

Зазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом у даному кримінальному провадженні, стороною захисту ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження як у суді першої, так і апеляційної інстанції, будь-яких доказів на спростування вказаного у висновку експерта розміру матеріального збитку надано не було, клопотання про проведення повторних експертиз не заявляли. Суд першої інстанції, з`ясувавши думку інших учасників процесу, які заперечували проти задоволення вказаного клопотання, обґрунтовано визнав його безпідставним та відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про виклик для дачі пояснень експерта ОСОБА_10 , з причин того, що свою вину у вчиненому обвинувачений визнав повністю, визнав те, що саме його діями було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому, розгляд провадження відбувався за спрощеним порядком, розмір заподіяної шкоди визначений експертом в сумі 55 577,61 грн., експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України.

Рішення суду щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідачів відповідає розміру спричиненої шкоди, яка підтверджується висновком експертиз та документами, наданими на підтвердження цивільних позовів. Правильно, з урахуванням вимог ст.ст.9,26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судом першої інстанції вирішені і розміри часток, які підлягають стягненню з відповідачів.

Враховуючи те, що ПАТ СК «Провідна» сплатила потерпілому 32879 грн., з вказаної страхової компанії стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт 16621 грн. в межах ліміту відшкодування матеріальної шкоди згідно норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в 50 000 грн., а решту суми стягнуто з ОСОБА_6 , оскільки останній є винуватцем ДТП, а саме в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт автомобіля 5577 грн. та 500 грн. франшизи, а всього 6077 грн.

Вірними та належно вмотивованими також є висновки суду першої інстанції про суму стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 , оскільки в результаті ДТП по вині ОСОБА_6 останньому було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, порушився його звичайний спосіб життя, погіршився стан його здоров`я тощо. З врахуванням даних обставин, а також сімейного стану обвинуваченого, наявності обмежених фінансових ресурсів, розмір відшкодування моральної шкоди для потерпілого становить 3 000 гривень, який, на думку колегії суддів, є розумним та справедливим, підстав для його зменшення за наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого доводів не вбачається.

Істотних порушень норм кримінально - процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407, 408, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженими за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців без позбавлення права керування транспортними засобами зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4