Ухвала

іменем україни

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

при секретарі ОСОБА_7.,

розглянувши кримінальне провадження в режимі відеоконференції, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002440, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за касаційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_2 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

захисника ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, постановленою щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, погодившись із вироком суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України, свого рішення не мотивував, не звернув уваги на обставини, які обтяжують покарання, та безпідставно послався на неправомірну поведінку потерпілого.

Захисник ОСОБА_2 у касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного внаслідок суворості, просить їх змінити, призначивши останньому покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що судові інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, в достатній мірі не врахували поведінку потерпілого, що носила неправомірний характер, збіг тяжких сімейних обставин засудженого та незадовільний стан здоров'я, які, на його думку, дають підстави для застосування положення ст. 75 КК України.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За вироком суду 07 вересня 2013 року ОСОБА_1, знаходячись у АДРЕСА_1, під час чергової сварки із своїм сином ОСОБА_3, що виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи намір на позбавлення життя, умисно наніс останньому один удар ножем у груди, спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила його смерть.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про часткове підтримання поданої скарги та із запереченнями проти скарги захисника, пояснення захисника на підтримання поданої скарги та із запереченнями проти скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України в касаційному порядку прокурором та захисником не оспорюються.

Щодо доводів касаційних скарг про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого: прокурора - внаслідок м'якості, захисника - суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положенням ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом'якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також дані про особу засудженого, зокрема, те, що він є особою пенсійного віку, має незадовільний стан здоров'я, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано врахував відносини між членами родини ОСОБА_1, що склались протягом певного часу, в тому числі поведінку потерпілого.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погоджується й колегія суддів, призначаючи ОСОБА_1 покарання, вимог статей 65 - 67 КК України не порушив та обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його м'яким або надмірно суворим, як про це зазначено в касаційних скаргах прокурора та захисника, колегія суддів не знаходить.

З огляду на вищезазначене вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами прокурора та захисника, які за своїм змістом є аналогічними доводам їх касаційних скарг, ретельно перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, вказавши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6